Справа № 129/283/23
Провадження по справі № 2/129/360/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" травня 2023 р. Гайсинський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Швидкого О.В.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні відсутність сторін та їх представників в місті Гайсині цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення юридичних фактів, про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування,

встановив:

18.01.2023 р. до суду подано позов, 23.05.2023 р. подано уточнений позов, у якому позивач просить встановити факт належності Свідоцтва № НОМЕР_1 на право особистої власності на жилий будинок, що видане виконкомом Семиріцької сільської ради Гайсинського району Вінницької області 12.10.1989 року ОСОБА_3 за ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ; встановити факт, що ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно являється рідною матір`ю ОСОБА_1 ; визнати за нею право приватної власності на 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом від 22.11.1994 року, посвідченого керуючим справами виконкому Семиріцької сільської ради народних депутатів Гайсинського району Вінницької області за реєстровим №61 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_4 та визнати за нею право приватної власності на 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 чоловіка ОСОБА_5 ; свої вимоги мотивує тим, що внаслідок смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_4 відкрилась спадщина, до складу якої входить частина житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 . Спадкоємцем за заповітом від 22.11.2022 р. посвідченого керуючим справами виконкому Семиріцької сільської ради народних депутатів Гайсинського району Вінницької області за реєстровим №61 є позивач, спадкоємцем за заповітом № 14 від 15.12.2005 р. на земельну ділянку є онук спадкодавиці - ОСОБА_2 , який отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом. В 1963 році ОСОБА_6 власною працею та коштами спорудила житловий будинок з господарськими будівлями, володіла і користувалася ним, записала в погосподарську книгу, проживала у ньому, вела господарство колгоспного двору, але за життя не зареєструвала своє право власності на нього. Відповідно до довідки Семиріцького старостинського округу від 12.05.2023 р. за №179 станом на 15.04.1991р. членами колгоспного двору були: ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , кожному з них належить по 1/3 частині житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд. Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 відкрилася спадщина, яка складається у тому числі із частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 . Спадкоємцями за заповітом є син ОСОБА_2 , спадкоємцем за законом є дружина померлого - ОСОБА_1 , яка на день смерті свого чоловіка проживала разом із ним та фактично вступила в управління та володіння житловим будинком, то вона вважається такою, що прийняла спадщину. У встановлений законом строк та у встановленому законом порядку ОСОБА_1 вчасно прийняла спадщину після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_4 шляхом подачі до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, однак 09.11.2022 р. за вих. № 1260/02-31 державний нотаріус Гайсинської державної нотаріальної контори своєю постановою відмовив у вчиненні нотаріальної дії, - видачі їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадковий будинок, оскільки у правовстановлюючих документах виявлені розбіжності у зазначені імені та по-батькові спадкодавиці, а саме: у свідоцтві НОМЕР_1 на право особистої власності на жилий будинок, що видане виконкомом Семиріцької сільської ради Гайсинського району Вінницької області 12.10.1989 р. відсутні: підпис посадової особи та печатка органу місцевого самоврядування, котрий видав вищевказане свідоцтво про право власності, а також власником вищевказаного житлового будинку зазначено ОСОБА_3 , а у свідоцтві про смерть прізвище, ім`я, по батькові померлої особи зазначено як ОСОБА_4 ; у свідоцтві про народження відсутня печатка органу державної реєстрації актів цивільного стану, котрий видав свідоцтво про народження позивача, а також у графі мати зазначено ОСОБА_7 , що на сьогодні слугує перешкодою в оформленні заявника спадкових прав, і, оскільки іншого позасудового порядку встановлення даних фактів немає, виникла необхідність у відповідності до ст.4, п. 5 ч.2 ст. 293, п.І.п.6 ч.1,ч.2 ст.315 ЦПК України звернутись до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин між ОСОБА_1 та її рідною матір`ю, ОСОБА_4 та встановити факт належності і правовстановлюючого документу, Свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок НОМЕР_1 , що видане виконкомом Семиріцької сільської Ради народних депутатів Гайсинського району Вінницької області 12.10.1989 р., ОСОБА_3 за ОСОБА_4 . Від встановлення даних юридичних фактів залежить подальше вирішення питання оформлення спадкових прав позивача після смерті ОСОБА_4 та, оскільки законом не визначено іншого позасудового порядку встановлення даних фактів, дані факти необхідно встановити рішенням суду. У зв`язку з відмовою нотаріуса від отримання свідоцтва на право на спадщину позивач не може реалізувати свого законного права на нотаріальне оформлення спадщини, право власності на спадкову нерухомість необхідно визнати рішенням суду.

Представник позивача - адвокат Доля О.А. в судове засідання не з`явилася, письмово просила справу розглянути у її та позивача відсутність, змінені вимоги задовільнити (а.с.107).

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, письмово уточнені вимоги визнав повністю, справу просив розглянути у його відсутність. (а.с.109).

З урахуванням позицій учасників розгляду справи, досліджених доказів та вимог закону, суд визнає за необхідне позов задовільнити повністю з таких міркувань.

Спірні правовідносини регламентуються:

- ч.1 ст.4 ЦПК України, в якій зазначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

- ч.3 ст.12 ЦПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

- п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами для виникнення майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку встановлення цих фактів та за відсутності спору про право.

- ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

- п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року, відповідно до якої суд вправі розглядати справи про встановлення факту родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину або інших спадкових прав.

- ст.28 ЦК України, згідно з якою фізична особа набуває прав та обов`язків і здійснює їх під своїм ім`ям. Ім`я фізичної особи, яка є громадянином України, складається з прізвища, власного імені та по батькові.

- ч.3 ст.294 ЦК України, відповідно до якої, у разі перекручення імені фізичної особи воно має бути виправлене. Якщо перекручення імені було здійснене у документі, такий документ підлягає заміні.

- п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

- п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 13 березня 1995 року №5 із змінами і доповненнями, внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 1998 юку №15 на підставі п.6 ст.256 ЦПК України, суд може встановлювати факти належності особі документів. які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин і інших органів військового управління про загибель чи пропажу безвісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про / трудовий стаж.

- ч.1 ст.328 ЦК України, за якою право власності набувається на підставах, що не заборонені законом;

- ст.1218 ЦК України, відповідно до якої до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю в момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті;

- ч.5 ст.1268 ЦК України, відповідно до якої незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

- ст.1296 ЦК України, згідно до якої спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

- ч.1 ст.328 ЦК України, за якою право власності набувається на підставах, що не заборонені законом;

- п.9 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень», за яким документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення права власності на нерухоме майно, є рішення суду щодо права власності на нерухоме майно.

Відповідно до вимог ст.7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об`єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці.

Згідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради.

Відповідно до ст.ст.120, 123 ЦК України (в редакції 1963 року), чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору.

Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а)право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б)розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Тобто усі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору.

За змістом п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції УРСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

З положень постанови Ради міністрів Української РСР від 11.03.1985р. № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР, Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13.04.1979р. за №112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених Центральним статистичним управлінням СРСР 12.05.1985р. №5-24-26, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Таким чином, статтею 563 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), яка регулювала питання спадкування майна колгоспного двору, встановлено, що у випадку смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривається. Якщо після смерті члена колгоспного двору інших членів двору не залишається, до майна двору застосовуються правила спадкування на загальних підставах.

Відповідно до ст.549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом 6 місяців фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», зазначено, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового стоку для прийняття спадщини.

Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», у разів відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. У відповідності п.24 зазначеної постанови такі заяви подаються до спадкоємців, що прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від їх прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Оскільки ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом та за законом на спадкове майно після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_4 та після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 чоловіка ОСОБА_5 , однак через відсутність у свідоцтві НОМЕР_1 на право особистої власності на житловий будинок від 12.10.1989 р. печатки органу місцевого самоврядування, котрий видав вищевказане свідоцтво про право власності, а також власником вищевказаного житлового будинку зазначено ОСОБА_3 , а у свідоцтві про смерть прізвище, ім`я, по батькові померлої особи зазначено як ОСОБА_4 ; у свідоцтві про народження відсутня печатка органу державної реєстрації актів цивільного стану, котрий видав свідоцтво про народження позивача, а також у графі мати зазначено ОСОБА_7 , вона не може реалізувати свого законного права на нотаріальне оформлення спадщини, то з метою захисту законного права позивача на спадщину суд визнає за необхідне встановити юридичний факт належності правовстановлюючих документів та факт родинних відносин та визнати за нею право власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом та за законом.

Керуючись ст. ст. 9,12,13,81,89,200,211,223,259, 263,264, 265, 268 ЦПК України,

Вирішив:

Позов задовільнити повністю.

Встановити юридичний факт, що Свідоцтво № НОМЕР_1 на право особистої власності на жилий будинок, що видане виконавчим комітетом Семиріцької сільської ради Гайсинського району Вінницької області 12.10.1989 року ОСОБА_3 належить померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

Встановити юридичний факт, що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Семирічка Гайсинського району Вінницької області ОСОБА_4 є рідною матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( НОМЕР_2 ), право приватної власності на 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом від 22.11.1994 року, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Семирічка Гайсинського району Вінницької області матері ОСОБА_4 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( НОМЕР_2 ), право приватної власності на 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Семирічка Гайсинського району Вінницької області чоловіка ОСОБА_5 .

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів до Вінницького апеляційного суду.

Суддя: