Єдиний державний реєстр судових рішень
Доступ до Реєстру здійснюється в тестовому (обмеженому) режимі. Для запобігання загрозам життю і здоров'ю суддів та учасників судового процесу, а також у разі виявлення ознак кіберзагрози, доступ до Реєстру або окремих рішень у ньому може бути обмежено.
Змінені назви судів
Категорія справи №
Надіслано судом: 15.02.2023. Зареєстровано: 16.02.2023. Забезпечено надання загального доступу: 17.02.2023.
Дата набрання законної сили: 15.02.2023
Номер судового провадження: 22-ц/813/4165/23
Номер провадження: 22-ц/813/4165/23
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.02.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Орловської Н.В.,

суддів Пузанової Л.В.,

Чорної Т.Г.,

розглянув без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Лялін Вячеслав Юрійович, на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 25 жовтня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Прийменко Оксана Олександрівна, до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою,

В С Т А Н О В И В :

17.11.2021р. ОСОБА_2 , від імені якого діяла адвокат Прийменко Оксана Олександрівна, звернувся до Суворовського районного суду міста Одеси з позовом до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 , про стягнення матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою.

В обґрунтування позовної заяви зазначив, що 03.12.2020 року о 12 год. 10 хв. у м. Одесі по вул. Чорноморського козацтва, 177, сталася дорожньо транспортна пригода за участю автомобіля марки «Merсedes Benz», р/н НОМЕР_1 , під керуванням гр. ОСОБА_1 , та автомобіля марки «Mazda CX-7», р/н НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_2 . Внаслідок вказаної дорожньо транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 18.02.2021 року у справі №523/19655/20 ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні зазначеної вище ДТП. Цивільно правова відповідальність водія забезпеченого транспортного засобу «Merсedes Benz», р/н НОМЕР_1 , на момент скоєння ДТП, була застрахована ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» полісом АО/1821646 від 29.12.2019 року, страховий ліміт майнової відповідальності 130000,00 грн., франшиза нуль.

Згідно висновку експерта № 658/12-20 від 17.12.2020 року вартість матеріального збитку власнику транспортного засобу «Merсedes Benz», р/н НОМЕР_1 становить 67254,17 грн., вартість матеріального збитку без урахування ПДВ 59761,77 грн., вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу вузлів та деталей на момент проведення дослідження 129334,57 грн.

30.09.2021 року рішенням Оболонського районного суду м. Києва позовні вимоги ОСОБА_2 до ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» про стягнення суми страхової виплати задоволено частково та стягнуто на користь позивача розмір страхового відшкодування у розмірі 59761,71 грн.

Оскільки відповідач ОСОБА_1 в добровільному порядку не бажає відшкодувати позивачу різницю між страховою виплатою та фактичним розміром заподіяної шкоди, просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої дорожньо транспортною пригодою, кошти у розмірі 69572,86 грн., а також судові витрати по справі, з яких сплачених позивачем судовий збір та витрати на отримання правової допомоги у розмірі 10000,00 грн.

Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 25 жовтня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Вирішено:

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої дорожньо транспортною пригодою у розмірі 69572/шістдесят дев`ять тисяч п`ятсот сімдесят два/ грн. 86 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачений позивачем судовий збір в розмірі 908/дев`ятсот вісім/ грн. та витрати на отримання правової допомоги в розмірі 10000/десять тисяч/ грн.

Вказане судове рішення мотивовано тим, що різниця між присудженою за рішенням суду від 30.09.2021 року у справі № 756/10567/21 ОСОБА_2 страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля пошкодженого у ДТП, викликана у зв`язку з законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу, а також втратою товарною вартості автомобілем.

Оскільки вартість майнового збитку, завданого ОСОБА_2 пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує розмір страхового відшкодування, визначений рішенням суду від 30.09.2021 року у справі №756/10567/21, то із ОСОБА_1 , як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням.

Визначаючи розмір відшкодування майнової шкоди, який підлягає стягненню із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , суд взяв до уваги Висновок експерта № 658/12-20 від 17.12.2020 року

При цьому суд зауважив, що правова оцінка вказаному висновку була надана Оболонським районним судом м. Києва під час розгляду цивільної справи № 756/10567/21, а тому викладені у ньому обставини в силу приписів ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванні під час розгляду даної справи.

Оскільки суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 у повному обсязі, тому вважав за необхідне стягнути з відповідача витрати позивача по сплаті судового збору та витрати на правничу допомогу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Лялін Вячеслав Юрійович, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, а також ненадання належної правової оцінки наявним в матеріалах справи доказам та доводам відповідача, просить рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 25 жовтня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування своєї позиції зазначає, що згідно полісу АО/1821646 від 29.12.2019р. на момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай», якою визначено страховий ліміт майнової відповідальності 130000 грн, франшиза «0 грн». Позивач звернувся до суду з позовом до ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» про стягнення вартості відновлювального ремонту автомобіля в сумі 129334,57 грн. Проте у ході розгляду справи ОСОБА_2 самостійно зменшив розмір позовних вимог, внаслідок чого просив стягнути з ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» вартість матеріального збитку, спричиненого ДТП, в сумі 59761,71 грн, що і було задоволено судовим рішенням від 30.09.2021 року. Оскільки позивач добровільно погодив зі страховиком розмір страхового відшкодування, зменшивши його з 129334,57 грн до 59761,71 грн, а первісно визначена позивачем сума не перевищує ліміт відповідальності страховика, тому у відповідача, як особи, винної у ДТП, не виникає обов`язку відшкодовувати позивачеві шкоду в межах страхової суми.

Також апелянт посилається на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 22.02.2022р. по справі №201/16373/16-ц, згідно яких основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.

Крім того відповідач зазначає, що взятий судом до уваги висновок №658/12-20 від 17.12.2020, яким визначено вартість матеріального збитку, завданого позивачеві, не є належним та допустимим доказом, оскільки не містить інформації щодо обставин ДТП, фотофіксації пошкоджень описової частини, інформацію про експерта та попередження останнього про кримінальну відповідальність. Звіт складений суб`єктом господарювання, який здійснює свою діяльність в Києві, у той час як транспортний засіб оглядався у місті Одеса. Відповідач для огляду транспортного засобу експертом не викликався. Крім того, наявна в матеріалах справи копія не засвідчена у встановленому законом порядку. З огляду на викладені обставини апелянт вважає, що позивачем не доведено вартість відновлювального ремонту автомобіля.

Додатково апелянт зазначає, що позивачем не надано доказів проведення ремонту автомобіля, а тому заявлений ним розмір збитків не відповідає критерію реальності.

Крім того, стягнення судом першої інстанції з відповідача шкоди здійснено з урахуванням ПДВ, але без надання позивачем документів щодо сплати ним такого податку.

Також апелянт вважає, що заявлена позивачем до відшкодування сума витрат на правничу допомогу в розмірі 10000 грн є завищеною, оскільки представник позивача не взяв участі в жодному судовому засіданні.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Прийменко О.О., доводи апелянта не визнає, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 25.10.2022 року залишити без змін. Щодо доводів апелянта про добровільне погодження позивачем суми страхового відшкодування, що підлягає стягненню з ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай», внаслідок подання заяви про зменшення розміру позовних вимог, то позивач зазначає, що лише привів позовні вимоги у відповідність до ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Оскільки згідно вказаної норм страховик особи, винної у ДТП, відшкодовує пов`язані з відновлювальним ремонтом витрати з урахуванням зносу, тому позивач і просив стягнути з ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» матеріальні збитки, обчислені як вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу.

Щодо доводу апелянта про неналежність експертного висновку, як доказу, то сторона позивача зазначає, що експерт є акредитованим, а висновок містить усю необхідну інформацію.

Щодо доводу скаржника про неспівмірність витрат позивача на правничу допомогу, то ОСОБА_2 вважає їх необґрунтованими, оскільки в матеріалах справи наявні заяви адвоката Прийменко О.О. про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, але в задоволенні цих заяв було відмовлено судом. Крім того, позивач зазначає, що розмір гонорару адвоката за супровід даної категорії справ відповідає ринковим цінам на адвокатські послуги та не є завищеним.

При цьому, ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Прийменко О.О., порушено питання про поновлення строку для подання відзиву на апеляційну скаргу з тих підстав, що в зв`язку з його тимчасовою відсутністю та перебуванням у місті Києві копія апеляційної скарги була отримана ним лише 27.01.2023 року.

Вирішуючи питання щодо поновлення строку для подання відзиву на апеляційну скаргу, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 7 ст. 178, ч. 1 ст. 278 ЦПК України, відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 06.12.2022 року встановлено, що учасники справи мають право подати відзив на апеляційну скаргу у письмовій формі протягом десяти днів з дня одержання копії ухвали про відкриття провадження.

Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №722 копія ухвали про відкриття провадження разом з копією апеляційної скарги отримана за адресою ОСОБА_2 02.01.2023 року. При цьому, в рекомендованому повідомленні відсутня позначка працівника поштового зв`язку про те, чи вручено вищезазначене повідомлення особисто адресату, чи уповноваженій ним особі.

Відзив на апеляційну скаргу адвокатом Прийменко О.О., яка діє від імені ОСОБА_2 , подано 31.01.2023 року, тобто з порушенням визначеного судом строку, проте з долученням квитанцій про направлення його копій відповідачу ОСОБА_1 та третій особі ОСОБА_3 , що свідчить про дотримання вимог ч. 4 ст. 360 ЦПК України.

Згідно зі ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Разом з тим, відповідно до ст. 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк. Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.

Вирішуючи питання поновлення пропущеного строку для подання відзиву, суд враховує основні засади цивільного судочинства, в тому числі, принципи пропорційності, змагальності, диспозитивності, які гарантують право кожного учасника процесу подати свої докази, відстоювати свою позицію перед судом, враховуючи значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, та обов`язок суду сприяти учасникам процесу в реалізації ними прав, передбачених ЦПК України, та розглянути справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог та на підставі поданих доказів.

Беручи до уваги наведені підстави для поновлення пропущеного строку, а також важливість подання кожною стороною процесу письмових заяв по суті справи, оскільки саме на підставі таких заяв та поданих доказів буде розглядатися справа, в тому числі і в суді апеляційної інстанції, а також враховуючи, що відзив на апеляційну скаргу з клопотанням про поновлення строку на його подання відповідає вимогам чинного законодавства, суд визнає причини пропуску встановленого строку поважними та вважає за необхідне поновити позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, судом встановлено наступне.

В пункті 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Постановою Суворовського районного суду м. Одеса від 18.02.2021 року у справі №523/19655/20, яка набрала законної сили, встановлено, що 03.12.2020 року о 12 год. 10 хв. водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Merсedes Benz», р/н НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Чорноморського козацтва, 177 в м. Одесі, не впевнився в безпечності маневру, при перестроюванні не пропустив транспорті засоби, які рухалися у своїй полосі, внаслідок чого здійснив зіткнення із автомобілем марки «Mazda CX-7», р/н НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Цією ж постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 12 вересня 2020 року, транспортний засіб «Mazda CX-7», р/н НОМЕР_2 , належить на праві власності ОСОБА_2 (а.с.5).

За наведених обставин слід дійти висновку, що шкода, завдана автомобілю «Mazda CX-7», р/н НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_2 , внаслідок ДТП 03.12.2020 року, була спричинена винним діянням відповідача ОСОБА_1 , що жодною із сторін не заперечується.

Згідно звіту про оцінку вартості матеріального збитку №658/12-20 від 17.12.2020 року, складеного ТОВ «Клевер Експерт», вартість матеріального збитку власнику транспортного засобу «Merсedes Benz», р/н НОМЕР_1 становить 67254,17 грн., вартість матеріального збитку без урахування ПДВ 59761,77 грн., вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу вузлів та деталей на момент проведення дослідження 129334,57 грн.

На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Merсedes Benz», р/н НОМЕР_1 ОСОБА_1 була застрахована у ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.».

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 30.09.2021 року у справі №756/10567/21 стягнуто з ТДВ СК «Ю.Ес.Ай» на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування у розмірі 59761,71 грн.

Оскільки вартість майнового збитку, завданого ОСОБА_2 пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, тому останній звернувся до суду з цим позовом до ОСОБА_1 , як винної особи, про стягнення різниці між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням.

Відповідно до частини першоїстатті 1166 Цивільного кодексу України(далі -ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другоюстатті 1187 ЦК Україниджерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першоїстатті 1188 ЦК України).

Відповідно до пункту 22.1статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»(далі - Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цимЗакономпорядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтями28,29 Закону № 1961-ІVпередбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП.

При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9постановивід 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

За змістомстатті 1194 ЦК Україниособа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

Судом встановлено, що сторонами у справі не оспорюється факт ДТП, вина відповідача та отримання позивачем від страховика суми страхового відшкодування у розмірі 59761,71 грн. Предметом спору є недостатність, на думку позивача, суми страхового відшкодування для відновлення пошкодженого майна.

Відповідно до частин першої, другоїстатті 22 ЦК Україниособа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правилстатті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Суд зазначає, що позивач як особа, потерпіла від протиправних дій відповідача, має право на повне відшкодування завданої йому шкоди.

Одним з видів визначення майнової шкоди є проведення експертної оцінки розміру шкоди, яка визначається спеціалістом, виходячи з наявних пошкоджень та обсягу робіт і матеріалів, необхідних для виконання ремонту і відновлення автомобіля до попереднього стану (так званий розрахований розмір шкоди як визначена вартість пошкодженого або втраченого майна або як вартість необхідного для відновлення пошкодженої речі ремонту). Така шкода визначається наперед за розрахунками, виконаними за спеціальною методикою, і може бути визначена з урахуванням зносу транспортного засобу, та/або без урахування зносу.

Визначаючи розмір такої шкоди апеляційний суд виходить з вартості відновлювального ремонту автомобіля Mazda CX-7, р.н. НОМЕР_2 без урахування фізичного зносу КТЗ та його складників в розмірі 129334,57 грн, встановленого у рішенні Оболонського районного суду м.Києва від 30.09.2021р. по справі №756/10567/21, яке набрало законної сили 01.11.2021р.

Зі змісту вказаного судового рішення вбачається, що вартість відновлювального ремонту автомобіля Mazda CX-7, р.н. НОМЕР_2 встановлена судом на підставі висновку експерта №658/12-20 від 17.12.2020р., згідно якого вартість відновлювального ремонту 129334,57 грн визначена як сума вартості відновлювальних ремонтних робіт 11726,00 грн (Ср), вартості матеріалів, необхідних під час ремонту 10573,40 грн (См), і вартості необхідних для ремонту деталей, які підлягають заміні 107035,17 грн (Сс).

При цьому, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи відповідача про те, що вартість відновлювального ремонту автомобіля Mazda CX-7, р.н. НОМЕР_2 в сумі 129334,57 грн є недоведеною з огляду на неналежність наявного в матеріалах справи копії звіту №658/12-20 від 17.12.2020р., як доказу.

Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У наведеній правовій нормі мова йде про преюдиційні факти. Преюдиційність у процесуальному праві обов`язок суду, який розглядає справу, прийняти без перевірки та доказів факти, які раніше вже були встановлені набравши законної сили судовим рішенням або вироком у будь-якій іншій справі. Преюдиційність дозволяє уникнути ухвалення суперечливих судових актів щодо одного й того ж питання.

Верховний Суд неодноразово у своїх постановах зазначав про особливості застосування інституту преюдиції.

Так, у постанові від 10.12.2019р. по справі №910/6356/19 Верховний Суд зазначив, що правило про преюдицію спрямовано не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив у законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального встановлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду на їх дослідження та оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.

При цьому, не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у преюдиційних справах позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. (постанова Верховного Суду від 19.12.2019р. по справі №916/1041/17)

Судом встановлено, що звіт про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ №658/12-20 від 17.12.2020р., складений суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Клевер Есперт», вже був предметом дослідження Оболонського районного суду м.Києва у межах справи №756/10567/21, у ході розгляду якої судом встановлено, що вартість матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу Mazda CX-7, р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_2 становить 67254,17 грн, вартість матеріального збитку без урахування ПДВ 59761,71 грн; вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу вузів і деталей на момент проведення дослідження 129334,57 грн.

Враховуючи, що рішенням суду у справі №756/10567/21 встановлено розмір завданих ОСОБА_2 внаслідок пошкодження належного йому транспортного засобу збитків, вказане рішення набрало законної сили, а учасники даної справи брали участь у справі №756/10567/21, тому встановлені у ній обставини слід вважати преюдицією, яка відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України доведенню не підлягає.

Також колегія суддів вважає необґрунтованим довід апелянта про те, що у ході розгляду справи №756/10567/21 позивач ОСОБА_2 узгодив зі страховиком суму страхового відшкодування внаслідок самостійного зменшення розміру позовних вимог.

Зі змісту рішення Оболонського районного суду м.Києва від 30.09.2021р. вбачається, що при зверненні з позовом ОСОБА_2 просив стягнути з ТОВ «СК «Ю.Ес.Ай.» суму страхового відшкодування в розмірі 129334,57 грн, тобто повну вартість відновлювального ремонту автомобіля Mazda CX-7, р.н. НОМЕР_2 , визначену звітом №658/12-20 від 17.12.2020р.

Разом з тим, після ознайомлення з наданим ТОВ «СК «Ю.Ес.Ай.» відзивом на позовну заяву, представник позивача зменшив розмір заявлених позовних вимог та просив суд стягнути на користь ОСОБА_2 вартість матеріального збитку, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та без урахування ПДВ, в сумі 59761,71 грн.

Апеляційний суд вважає, що зменшення позивачем у межах розгляду цивільної справи №756/10567/21 розміру позовних вимог, пред`явлених до страховика, не може свідчити про узгодження ним суми страхового відшкодування, а лише свідчить про приведення позовних вимог у відповідність до вимог законодавства, що регулює спірні правовідносини.

Також колегія суддів відхиляє довід апелянта про те, що визначений звітом №658/12-20 від 17.12.2020р. та встановлений рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 30.09.2021р. у справі №756/10567/21 загальний розмір завданих позивачу збитків в сумі 129334,57 грн не перевищує страхового ліміту ОСОБА_1 , визначеного у полісі №АО/1821646 від 28.12.2019р., а тому відповідальність за виплату вказаної суми має нести страховик, тобто ТОВ «СК «Ю.Ес.Ай.».

Як було вище зазначено судом, сума відновлювального ремонту автомобіля Mazda CX-7, р.н. НОМЕР_2 у розмірі 129334,57 грн визначена оцінювачем без урахування коефіцієнту фізичного зносу КТЗ та його складників.

Натомість, статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зістаттею 1194 ЦК Українивідшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Аналогічні по суті висновки викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19).

Таким чином, визначаючи розмір завданої позивачеві майнової шкоди, суд першої інстанції правильно виходив з вартості відновлювального ремонту автомобіля Mazda CX-7, р.н. НОМЕР_2 без урахування фізичного зносу КТЗ та його складників.

Оскільки вартість майнового збитку, завданого ОСОБА_2 пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, а також з огляду на встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, тому з ОСОБА_1 , як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням.

Разом з тим, судом першої інстанції не враховано, що визначений звітом №658/12-20 від 17.12.2020р. та встановлений рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 30.09.2021р. у справі №756/10567/21 загальний розмір завданих позивачу збитків в сумі 129334,57 грн, що становить вартість відновлювального ремонту автомобіля Mazda CX-7, р.н. НОМЕР_2 , визначений з урахуванням ПДВ в сумі 7492,46 грн.

Відповідно до пункту 36.2статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість (далі - ПДВ). При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбаченихстаттею 41 цього Закону, МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Тобто вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є надавач послуг з ремонту автомобіля платником ПДВ.

Таким чином, у разі проведення ремонтних робіт у особи, яка є платником ПДВ, позивач має право на відшкодування сплаченого ним податку за рахунок страхової компанії, якщо понесення витрат зі сплати цього податку буде підтверджено відповідними доказами.

Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постанові від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не врахував наведених обставин, у зв`язку із чим дійшов помилкового висновку про покладення на відповідача обов`язку сплатити позивачу грошові кошти у розмірі 7492,46 грн, які складають суму ПДВ, оскільки вказана сума має бути відшкодована страховиком у разі надання позивачем доказів, що відновлювальний ремонт проведено на СТО, що має статус платника ПДВ.

З огляду на викладене та відповідно до ст.376 ЦПК України рішення суду першої інстанції слід змінити, виключивши із суми матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 69572,86 грн суму податку на додану вартість у розмірі 7492,46 грн.

Оскільки за наслідками перегляду справи судом апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 задоволено частково (10%), тому відповідно до ст.141 ЦПК України сплачений ним до апеляційного суду судовий збір в сумі 1362,00 грн підлягає стягненню з позивача ОСОБА_2 пропорційно розміру задоволених вимог, а саме в сумі 136,20 грн.

Щодо рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу в сумі 10000 грн, то колегія суддів зазначає наступне.

Положеннямистатті 59 Конституції Українизакріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

За змістомстатті 137 ЦПК Українивитрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини третьої статті 141ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, щоЦПК Українипередбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Відповідно до частини першоїстатті 81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Як вбачається з матеріалів справи, професійна правнича допомога позивачу ОСОБА_2 у суді першої інстанції надавалася адвокатом Прийменко О.О. на підставі договору про надання правової професійної допомоги від 01.09.2020 р. (а.с.16

Згідно з пунктом 4 частини першоїстатті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»(далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першоїстатті 1 Закону № 5076-VIвстановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першоїстатті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно достатті 19 Закону № 5076-VIвидами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Пунктом 3.2 договору про надання правової допомоги від 01.09.2020 р., укладеного між ОСОБА_2 (замовником) та адвокатом Прийменко О.О. передбачено, що гонорар адвоката погоджується окремо за взаємною угодою сторін.

У додатку №1 до договору про надання правової професійної допомоги від 01.09.2020 року, ОСОБА_2 та адвокат Прийменко О.О. вартість наданих адвокатом послуг за годину в залежності від виду виконуваної адвокатом роботи, зокрема:

-правовий супровід в день скоєння дорожньо-транспортної пригоди (консультування, складання документів) 1000 грн. за годину;

-вивчення правової ситуації, підбір судової практики, надання усної та письмової консультації 1000 грн за годину;

-складання позовної заяви 2000 грн за годину;

-участь в судових засіданнях (незалежно від кількості та тривалості) 2000 грн за годину.

На підтвердження факту надання професійної правничої допомоги за вищевказаним договором, адвокатом позивача Прийменко О.О. надано до суду акт прийому-передачі наданої правової професійної допомоги від 12.11.2021р., у якому сторони погодили, що адвокатом Прийменко О.О. виконані наступні роботи з кількістю витрачених годин:

-правовий супровід в день скоєння дорожньо-транспортної пригоди (консультування, складання документів) 2 години, загальна вартість 2000 грн;

-вивчення правової ситуації, підбір судової практики, надання усної та письмової консультації 2 години, загальна вартість 2000 грн;

-складання позовної заяви 2 години, загальна вартість 4000 грн;

-участь в судових засіданнях (незалежно від кількості та тривалості) 2000 грн, всього 10000 грн.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, єдиним доводом представника відповідача в частині необґрунтованості рішення суду першої інстанції щодо розподілу витрат позивача на правничу допомогу в сумі 10000 грн є недоведеність стороною позивача всіх складових заявленої ним до відшкодування суми, зокрема щодо вартості витраченого адвокатом Прийменко О.О. часу внаслідок її участі в судових засіданнях.

Апеляційний суд погоджується з вказаним твердженням апелянта за зазначає, що з матеріалів справи не вбачається, що адвокат Прийменко О.О. брала участь у судових засіданнях в суді першої інстанції, а тому визначена в акті прийому-передачі наданої правової професійної допомоги від 12.11.2021р. вартість вказаної послуги в сумі 2000 грн є необґрунтованою.

Суд першої інстанції вказаних обставин не врахував, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідача понесених позивачем витрат на правничу допомогу в повному обсязі.

З огляду на викладене та на підставі ст. 376 ЦПК України слід дійти висновку, що рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 25 жовтня 2022 року в частині розподілу судових витрат слід змінити, зменшивши суму стягнутих з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу з 10000 грн до 8000 грн.

Керуючись ст.ст. 141,367,374,376,382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Лялін Вячеслав Юрійович, задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 25 жовтня 2022 року змінити, зменшити суму стягнутої з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальної шкоди з 69572,86 грн до 62080,40 грн, а також суму стягнутих з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу з 10000 грн до 8000 грн.

В іншій частині це ж рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору до суду апеляційної інстанції в сумі 136,20 грн (сто тридцять шість грн 20 коп).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з часу складання повного тексту постанови лише у випадках, встановлених п.2 ч. 3ст. 389 ЦПК України.

Головуюча ________________ Н.В.Орловська

Судді: ________________ Л.В.Пузанова

________________ Т.Г.Чорна

Логін:

Для помилки:

Пароль:

Для помилки:

З метою упередження перешкоджанню стабільній роботі Реєстру шляхом здійснення автоматичних або автоматизованих запитів на пошук та копіювання ("викачування") бази даних, запроваджено інтерактивний елемент захисту системи

Введіть cуму цифр, зображених на малюнку:

Перевірити
Закрити

Ваше ім'я:

Для помилки:

Ваш e-mail:

Для помилки:

Повідомлення:

Для помилки:

Введіть в поле результат арифметичного виразу:

Для помилки:

Зачекайте, будь ласка...