АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2023 року

м. Чернівці

справа № 720/309/22

провадження 822/840/23

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кулянди М.І.,

суддів: Половінкіної Н.Ю., Височанської Н.К.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2 ,

апеляційна скарга ОСОБА_2 на рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 11 серпня 2023 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Вівчар Г.А.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальних збитків, заподіяних в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Позов мотивовано тим, що 14 січня 2021 року о 21:55 год. в с. Рокитне по вул. Емінеску Новоселицького району Чернівецької області, водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом марки «Mersede Bens E-220», номерний знак НОМЕР_1 , не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечної швидкості руху, в результаті чого допустив зіткнення з транспортним засобом марки «Hyundai ix35», державний номерний знак НОМЕР_2 . Під час дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Новоселицького районного суду Чернівецької області від 26 січня 2021 року ОСОБА_2 , визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено транспортний засіб марки «Hyundai ix35», державний номерний знак НОМЕР_2 .

Власником транспортного засобу «Hyundai ix35», державний номерний знак НОМЕР_2 . є ОСОБА_1 .

Вартість відновленого ремонту автомобіля «Hyundai ix35», державний номерний знак НОМЕР_2 становить 27844 гривні.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , на момент дорожньо-транспортної пригоди, не була застрахована.

МТСБУ виплатило ОСОБА_1 10418 гривень 17 коп. матеріальної шкоди.

Просила суд стягнути з ОСОБА_2 матеріальну шкоду, заподіяну у зв`язку з пошкодженням автомобіля, в розмірі 17825 гривень 53 коп та вирішити питання про судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 11 серпня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальних збитків, заподіяних в результаті дорожньо-транспортної пригоди задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування шкоди 17825 гривень 53 коп.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що вина ОСОБА_2 у дорожньо-транспортній пригоді встановлена та встановлено причинний зв`язок між їх діями та спричиненою шкодою, а тому суд дійшов висновку за можливе стягнути з відповідача різницю завданого збитку у розмірі 17825 гривні 53 коп.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт у своїй апеляційній скарзі посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що в матеріалах справи відсутні докази розміру завданого збитку, а також те, що відновлювальні роботи здійснювались на усунення саме тих пошкоджень, які виникли внаслідок ДТП за участю відповідача. Позивачем не надано доказів, які б виключали розбіжності між отриманими пошкодженнями на момент ДТП та які фактично були здійснені.

Також апелянт зазначає, що витрати на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції є необґрунтованими та неспівмірними.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги- безпідставними.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судом

14 січня 2021 року о 21:55 год., в с. Рокитне, по вул. Емінеску Новоселицького району Чернівецької області, водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом марки «Mersede Bens E-220», номерний знак НОМЕР_1 , не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечної швидкості руху, в результаті чого допустив зіткнення з транспортним засобом марки «Hyundai ix35», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .

Під час ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Новоселицького районного суду Чернівецької області від 26 січня 2021 року ОСОБА_2 , визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

ОСОБА_1 є власником автомобіля марки «Hyundai ix35», державний номерний знак НОМЕР_2 .

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , на момент дорожньо-транспортної пригоди, не була застрахована.

Відповідно до висновку авто-товарознавчої експертизи №29-04-23, вартість відновлювального ремонту, завданого власнику автомобіля марки Hyundai ix35», державний номерний знак НОМЕР_2 становить 34681 гривню 81 коп.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з такого.

Згідно з ст. 16 ЦК України відшкодування збитків є одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів.

За приписами статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

З огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

При цьому, підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, та шкоди, завданої внаслідок взаємодії цих джерел, визначені нормами статей 1187,1188 ЦК України.

Згідно з частинами другою, п`ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Частиною першою статті 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

За п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" судам надані такі роз`яснення: розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц зазначено, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе лише за умови, що згідно із цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37 цього Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (стаття 81 ЦПК України).

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Суд апеляційної інстанції вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що з вини відповідача ОСОБА_2 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 14 січня 2021 року, пошкоджено автомобіль позивача , у зв`язку з чим останньому завдано матеріальні збитки, які підлягають відшкодуванню.

Безпідставними є доводи апелянта про відсутність в матеріалах справи доказів розміру завданих позивачу збитків.

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собгє основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі №6- 691 цс 15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні.

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці мі|к фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі №754/1114/15-ц (провадження №61- 1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі №587/1080/16-ц (провадження №61- 20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження №61- 11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження №61- 30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі №755/5374/18 (провадження №61- 14827св19), від 22 квітня 2020 року у справі №756/2632/17 (провадження №61- 12032св19), від 15 жовтня 2020 року у справі №755/7666/19 (провадження № 61- 10010св20), від 22 квітня 2021 року у справі №759/7787/18 (провадження №61- 10773св20), підстав відступати від яких суд не вбачає.

У постанові від 6 липня 2018 року по справі № 924/675/17 Верховний Суд дійшов висновку, що звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту суди, у разі виникнення спору щодо визначення його розміру, виходять з фактичної суми, встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Фактичний розмір шкоди, яка підлягає відшкодуванню потерпілому включає як реальну вартість пошкодженого майна, так і витрати потерпілого на виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (відновлювальний ремонт транспортного засобу). Так зазначив Верховний Суд у справі №363/218/16-ц від 26 червня 2018 року.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем надано до суду висновок вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу №73616, де вартість проведеного ремонту транспортного засобу «Hyundai ix35», державний номерний знак НОМЕР_2 , пошкодженого в результаті ДТП 14 січня 2021 року, становить 27844 гривень (а.с.16-26).

Також на підтвердження вказаних витрат суд першої інстанції призначив у справі авто-товарознавчу експертизу.

Відповідно до висновку авто-товарознавчої експертизи №29-04-23 вартість відновлювального ремонту, завданого власнику автомобіля марки Hyundai ix35», державний номерний знак НОМЕР_2 , становить 34681 гривню 81 коп.

Отже, належними та допустимими доказами встановлено розмір матеріального збитку завданого позивачці.

Щодо призначення судової авто-товарознавчої експертизи, слід зазначити наступне.

Апеляційний суд звертає увагу, що згідно з висновками, викладеними в рішеннях Європейського суду з прав людини, суворе трактування національним законодавством процесуального права (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду («Perez de Raela Cavaniles v. Spain», «Beles and others v. the Czech Republic», «RTBF v. Belgium»).

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (Рішення суду з прав людини Жоффр де ля Прадель проти Франції).

У рішенні в справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавляє заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною у практиці ЄСПЛ (рішення у справах "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на конкретні обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відмова у цій справі у призначенні судом експертизи не дозволить встановити дійсні обставини справи, відповідно виконати завдання правосуддя щодо справедливого розгляду справи, а відмова у призначенні експертизи з підстав пропуску процесуального строку є проявом надмірного формалізму.

Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 11 серпня 2021 року у справі № 191/2592/19.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 понесені витрати на професійну правничу допомогу, що підтверджується: договором №8 про надання правової допомоги 02 квітня 2021 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ; актами наданих послуг від 14 лютого 2022 року та від 26 липня 2023 року. Всього надано послуг на суму 36 000 гривень.

Дослідивши додані докази про понесені витрати на професійну правничу допомогу, апеляційний суд не погоджується із заявленою сумою витрат на правову допомогу, вважаючи її не обґрунтованою, а стягнута судом першої інстанції сума судових витрат у розмірі 36 000 гривень, не в повній мірі відповідає критерію реальності таких витрат та їх розумності.

В акті наданих послуг від 26 липня 2023 року зазначено перелік наданих послуг та фіксований розмір гонорару, вказано детальний опис робіт та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до вказаного акту, ОСОБА_4 на представництво та захист інтересів клієнта у суді витратив 13:30 годин, загальною вартістю 24300 гривень, однак вказане спростовується матеріалами справи.

Як убачається з матеріалів справи ОСОБА_4 приймав участь у судових засіданнях у суді першої інстанції: 25 липня 2022 року тривалістю 12 хвилин; 09 серпня 2 хвилини; 26 серпня 2022 року -5 хвилин; 12 вересня 2022 року 4 хвилини; 09 лютого 2023 року-12 хвилин; 13 лютого 2023 року 13 хвилин; 20 червня 2023 року 2 хвилини; 20 липня 2023 року 16 хвилин; 25 липня 2023 року -03 хвилини; 11 серпня 2023 року -19 хвилин, а всього приймав участь у судових засіданнях у суді першої інстанції 1 годину 18 хвилин.

Оскільки, ОСОБА_4 приймав участь у судових засіданнях у суді першої інстанції 1 год 18 хв, то вартість таких послуг складає 2340 гривень.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 червня 2020 року у справі № 757/16448/17-ц (провадження № 61-48191св18).

Отже, апеляційний суд дійшов висновку, що доведеними витратами на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції є послуги на суму 14040 гривень.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Отже, рішення суду першої інстанції слід в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід змінити. У решті рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 11 серпня 2023 року в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 14040 гривень в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату послуг з надання професійної правничої допомоги.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Дата складання повного тексту постанови - 16 листопада 2023 року.

Головуючий М.І. Кулянда

Судді: Н.Ю. Половінкіна

Н.К. Височанська