Провадження № 22-ц/811/1631/23 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Н. П. Крайник

суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри

при секретарі: О.В. Псярук

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Львівської обласної прокуратури на рішення Галицького районного суду м. Львова від 15 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області, Львівської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури, -

в с т а н о в и в:

17 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області, Львівської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури.

Просила стягнути з Головного управління Національної поліції України, Львівської обласної прокуратури та Державної казначейської служби за рахунок Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 грошові кошти за завдану їй моральну шкоду у розмірі 610790 гривень 33 копійок; стягнути з Головного управління Національної поліції України, Львівської обласної прокуратури та Державної казначейської служби за рахунок Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 кошти, сплачені нею у зв`язку з наданням юридичної допомоги у розмірі 100 000 грн.

Позов обґрунтовувала тим, що 25 вересня 2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості про вчинення кримінального провадження №0000417. В межах даного кримінального провадження 28 вересня 2015 року старшим слідчим СУ ГУ МВС у Львівській області Кобасяр І.В. ОСОБА_1 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України. 29 вересня 2015 року прокурором відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування органами внутрішніх справ та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури Львівської області Сидором О.І. у кримінальному провадженні №0000417 від 25.09.2015 року затверджено обвинувальний акт. Згідно пред`явленого обвинувачення, внаслідок неналежного виконання головним бухгалтером ОСОБА_1 своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, протягом листопада 2010 - липня 2014 років ДП НАК «НадраУкраїни «Західукргеологія» безпідставно, в перевищення максимально встановленого колективним договором розміру, здійснено виплату коштів за оренду житла для керівника підприємства в загальній сумі 156904 гривні, чим спричинено шкоду державним інтересам на вказану суму, яка у 250 і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, що є тяжкими наслідками. Таким чином, своїми діяннями ОСОБА_1 вчинила неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки, тобто вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 367 КК України. Обвинувальний акт надійшов до Галицького районного суду м. Львова 19 жовтня 2015 року (справа №461/10763/15-к). В ході судового розгляду справи прокурором змінено пред`явлене ОСОБА_1 обвинувачення з ч. 2 ст. 367 КК України на ч. 1 ст. 367 КК України. Вироком Галицького районного суду м. Львова від 06 грудня 2019 року ОСОБА_1 визнано невинуватою у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України, та виправдано у зв`язку з відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення. Ухвалою Львівського апеляційного суду від 18 грудня 2020 року вирок Галицького районного суду м. Львова від 06 грудня 2019 року відносно ОСОБА_1 залишено без змін. Дане судове рішення набрало законної сили 18 грудня 2020 року. Позивач зазначає, що за час незаконного перебування під слідством та судом, вона зазнала істотної моральної шкоди у вигляді психічних страждань, перебування у стані безперервного нервового стресу внаслідок перебування у стані невизначеності, що підсилювався розумінням своєї невинуватості через надуманість обвинувачення, внаслідок постійного стресу та переживань у неї істотно погіршився стан здоров`я, що призвело до того, що вона стала особою з інвалідністю третьої групи та вимушена була періодично знаходитись на стаціонарному лікуванні.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану діями органів досудового розслідування та прокуратури, у розмірі 407 193,55 грн (чотириста сім тисяч сто дев`яносто три гривні п`ятдесят п`ять копійок).

Стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн (двадцять тисяч гривень 00 коп).

Судовий збір віднесено за рахунок держави.

Рішення суду оскаржила Львівська обласна прокуратура.

Вважає, що рішення суду постановлено з порушенням норм процесуального та матеріального права. Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про доведеність позивачем наявності причинно-наслідкового зв`язку між заподіянням моральних страждань і оціненою шкодою. Зазначає, що позивач ек обґрунтував та не надав належних доказів на підтвердження факту заподіяння йому моральних чи фізичних страждань, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі заявник оцінює заподіяну шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення справи. Виходячи з приписів законодавства про відшкодування шкоди, розмір відшкодування шкоди повинен визначатися з урахуванням вимог розумності та справедливості такого відшкодування, яке має бути не більш, ніж достатнім для поміркованого задоволення звичайних потреб потерпілої особи і не повинно призводити до збагачення позивача за рахунок держави. Крім того, апелянт вважає, що розмір стягнутих судом витрат на правову допомогу у сумі 20 000 грн є необґрунтований обсягом виконаних адвокатом робіт, наданих послуг, затраченим адвокатом часом на виконання робіт (послуг), та не відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

У засіданні суду апеляційної інстанції прокурор Яворський Я.Т. та представник ГУ НП у Львівській області - Паїк М.В. скаргу підтримали, просили скаргу задовольнити. Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просив у задоволенні скарги відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з наступних мотивів.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч.1 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Відповідно до п.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У цих випадках завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Статтею 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках постановлення виправдувального вироку суду.

Відповідно до ч.5 ст.3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у випадках, наведених в статті 1 цього Закону громадянинові відшкодовуються моральна шкода.

Згідно з ч.ч. 5, 6 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Згідно з ч.2,3 ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Пунктом 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначає, що розмір моральної шкоди в цих випадках визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина перед слідством та судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожний місяць перебування перед слідством та судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

Згідно правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 року (справа №686/23731/15-ц), законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. При цьому визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати й більший розмір відшкодування.

Згідно ст.8 Закону України «Про Державний бюджет на 2022 рік» з 1 січня 2022 року встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі у сумі 6500 гривень.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди в конкретній справі, відповідно до положень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суд повинен враховувати характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнали позивачі, стан здоров`я потерпілих, тяжкість вимушених змін у їхніх життєвих стосунках тощо.

Відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою за рахунок коштів державного бюджету відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року №845.

Судом встановлено, що 25 вересня 2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості про вчинення кримінального провадження №0000417.

В межах даного кримінального провадження 28 вересня 2015 року старшим слідчим СУ ГУ МВС у Львівській області Кобасяр І.В. ОСОБА_1 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 367 КК України.

29 вересня 2015 року прокурором відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування органами внутрішніх справ та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури Львівської області Сидором О.І. у кримінальному провадженні №0000417 від 25.09.2015 року затверджено обвинувальний акт.

Згідно пред`явленого обвинувачення, внаслідок неналежного виконання головним бухгалтером ОСОБА_1 своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, протягом листопада 2010 - липня 2014 років ДП НАК «НадраУкраїни «Західукргеологія» безпідставно, з перевищенням максимально встановленого колективним договором розміру, здійснено виплату коштів за оренду житла для керівника підприємства в загальній сумі 156904 грн, чим спричинено шкоду державним інтересам на вказану суму, яка у 250 і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, що є тяжкими наслідками. Таким чином, своїм діянням ОСОБА_1 вчинила неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки, тобто вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 367 КК України.

Даний обвинувальний акт надійшов до Галицького районного суду м. Львова 19 жовтня 2015 року (справа №461/10763/15-к).

В ході судового розгляду справи прокурором змінено пред`явлене ОСОБА_1 обвинувачення з ч. 2 ст. 367 КК України на ч. 1 ст. 367 КК України.

Вироком Галицького районного суду м. Львова від 06 грудня 2019 року ОСОБА_1 визнано невинуватою у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України, та виправдано у зв`язку з відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 18 грудня 2020 року вирок Галицького районного суду м. Львова від 06 грудня 2019 року відносно ОСОБА_1 залишено без змін. Дане судове рішення набрало законної сили 18 грудня 2020 року.

Відтак, судом встановлено, що строк перебування позивача під слідством та судом з моменту повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (29.09.2015 року) до набрання вироком законної сили (18.12.2020 року) становить 62 місяці та 20 днів.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, районний суд виходив з того, що враховуючи глибину та тривалість моральних страждань позивача, перебування її тривалий час під слідством і судом, що призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків, з урахуванням засад розумності та справедливості, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення в користь позивача моральної шкоди у розмірі 407193 грн 55 коп., які підлягають стягненню з Державного бюджету України в користь позивача.

При цьому, суд виходив з наступного розрахунку: 6500 грн (мінімальна заробітна плата у місячному розмірі) х 62 повних місяці та 20 днів(з 29.09.2015 року по 18.12.2020 pоку) перебування під слідством і судом, що відповідає правовій позиції викладеній в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 року у справі №686/23731/15-ц.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується повністю.

Що стосується заявлених вимог позивача про стягнення судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 2 ст. 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності).

Відповідно до статті 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Частинами першою та другою статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

В той же час, у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 року у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 року у справі №922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Також, Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21).

Колегія суддів відзначає, що суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвлено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд оцінює рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою.

Матеріалами справи встановлено, що на підтвердження розміру понесених судових витрат позивач надав суду: договір про надання правничої допомоги від 10.10.2016 року (а.с.57 т.1); квитанцію від 01.10.2015 року (а.с.58 т.1), договір про надання правничої допомоги від 01.12.2016 року (а.с.59-60 т.1), додатковий договір до договору про надання правової допомоги від 01.12.2016 року (а.с.61 т.1), квитанцію від 12.03.2018 року(а.с.62 т.1), протокол узгодження гонорару відповідно до договору від 01.12.2016 року(а.с.63 т.1).

З огляду на обсяг наданих адвокатом послуг, а саме: складення позовної заяви та участь адвоката у п`ятьох судових засіданнях(22.09.2022 року, 28.10.2022 року, 21.04.2023 року, 05.05.2023 року, 15.05.2023 року), колегія суддів приходить до висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача в користь позивача слід зменшити з 20 000 грн до 10 000 грн, що буде співмірним зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

В решті рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Львівської обласної прокуратури задоволити частково.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 15 травня 2023 року в частині розміру витрат на правову допомогу, яка підлягає стягненню з Державного бюджету України в користь ОСОБА_1 , змінити та стягнути таку в розмірі 10 000 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови

Повний текст постанови складено 16 листопада 2023 року.

Головуючий: Н.П. Крайник

Судді: Я.А. Левик

М.М. Шандра