Єдиний державний реєстр судових рішень
Доступ до Реєстру здійснюється в тестовому (обмеженому) режимі. Для запобігання загрозам життю і здоров'ю суддів та учасників судового процесу, а також у разі виявлення ознак кіберзагрози, доступ до Реєстру або окремих рішень у ньому може бути обмежено.
Змінені назви судів
Категорія справи №
591/7347/21: Цивільні справи (з 01.01.2019); Справи позовного провадження; Справи у спорах, що виникають із відносин спадкування, з них.
Надіслано судом: 15.02.2023. Зареєстровано: 16.02.2023. Забезпечено надання загального доступу: 17.02.2023.
Дата набрання законної сили: 14.02.2023
Номер судового провадження: 22-ц/816/195/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2023 року м.Суми

Справа №591/7347/21

Номер провадження 22-ц/816/195/23, 22-ц/816/269/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Ткачук С. С.

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.

в присутності :

позивача - ОСОБА_1 та її представника - адвоката Сукач Лариси Степанівни ,

третьої особи - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 29 листопада 2022 року у складі судді Шелєхової Г.В., ухваленого в м. Суми, повний текст якого складено 29 листопада 2022 року

та на додаткове рішення Зарічного районного суду м. Суми від 07 грудня 2022 року у складі судді Шелєхової Г.В., ухваленого в м. Суми, повний текст якого складено 07 грудня 2022 року,

в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Сумської міської ради, третя особа: ОСОБА_2 , про встановлення факту спільного проживання, визнання права на спадщину за законом,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , після його смерті залишилася спадщина, спадкоємці за законом чи заповітом відсутні. Померлий був її хрещеним батьком, у 2008 році вона разом з братом переїхала жити до ОСОБА_3 , вели спільне господарство, мали спільний бюджет. В 2016 році вона була зареєстрована в квартирі належній ОСОБА_3 . Після його смерті організовувала його поховання, встановила пам`ятник. Вважає, що у встановлений законом строк прийняла спадщину, оскільки проживала зі спадкодавцем в одній квартирі на день його смерті.

Просила суд ухвалити рішення, яким встановити факт проживання її та ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме з 2008 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати її спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_3 ; визнати за нею право власності на грошові вклади у ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» в розмірі 30000 грн 00 коп. що знаходиться на вкладному (депозитному) рахунку № НОМЕР_1 та рахунку № НОМЕР_2 , грошовий вклад в АТ «Ощадбанк» в розмірі 10500 грн, що знаходяться на вкладному (депозитному) рахунку № НОМЕР_3 , що належали на праві власності ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 29 листопада 2022 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Додатковим рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 07 грудня 2022 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн.

Не погоджуючись із вказаними судовими рішеннями, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити, а у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про стягнення судових витрат - відмовити.

Свої доводи мотивує тим, що судом першої інстанції безпідставно не було взято до уваги надані нею докази, які підтверджують її спільне проживання із померлим ОСОБА_3 з 2008 року в належній йому на праві власності квартирі. Наголошує на тому, що покійний був її сім`єю, піклувався про неї, про її побут, харчування, інших дорослих з ними не було.

На переконання позивача, наявність спадкового договору не виключає сімейних відносин. Обізнаність про існування у померлого заощаджень, свідчать про те, що між ними були довірчі родинні відносини, а також про те, що померлий вклади робив з її згоди. Стверджує, що спадкові грошові кошти були їх спільними, адже вони вели спільне господарство та формували разом бюджет.

Вказує на те, що судом першої інстанції надано неналежну оцінку належності та допустимості, як доказу, довідці ТОВ «Сервіс Дім» від 05 квітня 2018 року, та дійшов до помилкового висновку, що вона була піднаймачем квартири.

Вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував положення ст.ст. 1258, 1259 ЦК України, ст. 3 СК України, та дійшов до помилкового висновку про існування між нею та померлим цивільно-правових відносин.

Позивач не погоджується також і з додатковим рішенням суду, при цьому посилається на те, що ОСОБА_2 не є стороною у справі, клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу надійшло з порушенням встановлених законом строків. Звертає увагу на те, що подане ОСОБА_2 заперечення не відповідає вимогам ст. 181 ЦПК України, його поведінку під час розгляду справи в суді першої інстанції, який тривалий час до суду не з`являвся, чим затягував розгляд справи. Вказує також на не співмірність присудженого до стягнення розміру витрат на професійну правничу допомогу з ціною позову.

В установлений апеляційним судом строк, відзиву на апеляційну скаргу подано не було.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення апелянта та її представника - адвоката СукачЛ.С., які підтримали доводи апеляційної скарги, заперечення проти апеляційної скарги 3-ї особи ОСОБА_2 , перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було доведено на доказах проживання з спадкоємцем однією сім`єю у заявлений нею період.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають обставинам справи та вимогам закону.

У справі, що переглядається, суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 (т. 1, а.с.6), за життя заповіту ним складено не було. На час смерті ОСОБА_3 був зареєстрованим та проживав за адресою: АДРЕСА_1 (т.1, а.с. 7).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, яка складається із грошових коштів, розміщених на рахунках в ПАТ «Ощадбанк» (обліковується залишок -13648 грн 95 коп., 0 грн 85 коп., 10500 грн 00 коп.), та ПАТ «Промінвестбанк» (обліковується залишок 4562 грн 87 коп. (т. 1, а.с. 44, 45).

Приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Дувановою Т.П. за заявою ОСОБА_2 було заведено спадкову справу після смерті ОСОБА_3 . Звертаючись із заявою про прийняття спадщини ОСОБА_2 зазначав, що померлий був його троюрідним братом . На день розгляду справи свідоцтво про право власності на спадкове майно нотаріусом не видавалось ( т.1 а.с.40-46).

22 червня 2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (після укладення шлюбу - ОСОБА_1 ) укладено спадковий договір, відповідно до умов якого остання зобов`язалася виконувати розпорядження ОСОБА_3 встановлені цим договором і у разі його смерті набуває право власності на нерухоме майно - квартиру під АДРЕСА_2 (т.1, а.с. 9-10).

Розділом 3 цього договору визначено права та обов`язки сторін. Так, ОСОБА_1 , як набувач, зобов`язалася забезпечувати відчужувача продуктами харчування, необхідним одягом, згідно з рецептами лікарів належними лікувальними засобами незалежно від їх вартості, на вимогу ОСОБА_3 виконувати господарсько-хатню роботу (приготування їжі, прибирання квартири, надання пральних-банних послуг), у разі смерті відчужувача поховати його на кладовищі міста Суми.

З наданих позивачем копій особистої документації, а саме: особистої медичної книжки, довідки про проходження зовнішнього незалежного оцінювання у 2013 році, поліса добровільного особистого страхування, вбачається, що з 2011 року адресою проживання ОСОБА_6 (до шлюбу - ОСОБА_6 ) вказано АДРЕСА_1 (т.1, а.с. 212-217).

Згідно довідки від 01 липня 2022 року, виданої Комунальним закладом комплексна дитячо-юнацька спортивна школа №2 м. Суми, ОСОБА_1 (після шлюбу - ОСОБА_1 ) з 2002 року по 2015 рік навчалася в цьому навчальному закладі та з 2012 року по 2015 рік проживала за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 126).

З інформації, наданої 19 липня 2022 року Комунальною установою Сумська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №13, ОСОБА_1 (до шлюбу - ОСОБА_1 ) на момент навчання в цьому навчальному закладі - з 2002 року по 2013 рік, зі слів батьків, проживала за адресою: АДРЕСА_3 (т. 1, а.с.167).

Позивач в належній померлому ОСОБА_3 квартирі АДРЕСА_2 , значиться зареєстрованою з 28 липня 2016 року (т. 1, а.с. 7).

Також, судом першої інстанції були допитані свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які суду пояснили, що позивач з 2008 року проживала разом з померлим ОСОБА_3 у вказаній квартирі.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтями 1216 та 1217 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.ст. 1218, 1223 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

За змістом ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (стаття 1264 ЦК України).

Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Статтею 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 3.06.99 №5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Тобто, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Необхідною умовою для встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 разом зі спадкодавцем є доведеність факту їх спільного проживання, як осіб, які складали сім`ю, що передбачає їх пов`язаність спільним побутом, веденням спільного господарства, наявністю між ними взаємних прав і обов`язків у період, не менше ніж п`ять років.

За змістом ст.ст. 76, 77, 80, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України).

Проте, позивачем у супереч вимогам вказаних норм, не було надано достатніх доказів на підтвердження того, що її проживання з померлим ОСОБА_3 носив характер саме сімейних відносин, зокрема, наявність в них спільного бюджету, спільне ведення спільного господарства, наявність в них спільних витрат, участь у витратах майна тощо. Сам по собі факт спільного проживання за однією адресою не свідчить про виникнення у позивача права на спадкування після смерті ОСОБА_3 , як спадкоємця четвертої черги за законом.

Крім того, колегія суддів бере до уваги і те, що на момент, коли за ствердження ОСОБА_1 вона вселилася до належної ОСОБА_3 квартири (2008 рік), їй були лише 12 років, повноліття вона досягла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Частинами 2, 3 статті 29 ЦК України визначено, що фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладено на батьків (ст. 180 СК України).

Тобто, до досягнення позивачем 14 років її місцем проживання, в силу закону, було місце проживання її батьків. Обов`язок по утриманню та вихованню ОСОБА_1 , до досягнення нею повноліття, виконували саме батьки, а не ОСОБА_3 , незважаючи на її місця проживання. Наявність близьких дружніх відносин між позивачкою та її батьками із померлим ОСОБА_3 , спільне проведення дозвілля, ще не свідчить про те, що у позивачки з померлим існував спільний побут та між ними виникли взаємні права та обов`язки .

Колегія суддів погоджується також із висновками суду першої інстанції про те, що здійснення позивачем утримання померлого ОСОБА_3 та його поховання свідчить про виконання нею умов укладеного між ними 22 червня 2017 року спадкового договору, а не про її піклування за спадкодавцем, як за членом її родини.

Щодо доводів апеляційної скарги позивача про те, що її обізнаність з наявними у померлого ОСОБА_3 заощадженнями в банківських установах, підтверджує те, що їх відносини носили довірчий родинний характер, то їх колегія суддів вважає непереконливими, з огляду на те, що звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 вказувала, що про існування у померлого заощаджень на депозитних рахунках, вона довідалася випадково перебираючи особисті речі померлого.

За таких обставин дослідивши наявні у справі докази, надавши їм належну оцінку, суд першої інстанції, зробив обґрунтований висновок про те, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження проживання позивача зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини за місцем проживання спадкодавця ОСОБА_3 , пов`язаність їх спільним побутом, наявність взаємних прав та обов`язків, що є визначальним у вирішенні питання про спадкування на підставі статті 1264 ЦК України, у зв`язку з чим дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_1 не набула право на спадкування за законом як спадкоємець четвертої черги.

Колегія суддів погоджується також із додатковим рішенням суду першої інстанції щодо вирішення питання про розподіл між сторонами понесених третьою особою витрат на правничу допомогу.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Зокрема, за змістом частин 1 - 6 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Як передбачено частинами 1 - 5, 8, 12 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

Якщо сума судових витрат, заявлених до відшкодування та підтверджених відповідними доказами, є неспівмірно меншою, ніж сума, заявлена в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат (крім судового збору) повністю або частково, крім випадків, якщо така сторона доведе поважні причини зменшення цієї суми.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Судові витрати третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, стягуються на її користь із сторони, визначеної відповідно до вимог цієї статті, залежно від того заперечувала чи підтримувала така особа заявлені позовні вимоги.

Зміст цієї норми дає підстави для висновку, що право на відшкодування судових витрат, понесених третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, реалізується за правилами розподілу судових витрат, які встановлені для тієї сторони у справі, на боці якої виступала ця третя особа, та залежно від того, заперечувала чи підтримувала така особа заявлені позовні вимоги.

З матеріалів справи вбачається, що під час розгляду справи в суді першої інстанції представництво інтересів ОСОБА_2 здійснювала адвокат Сергеєва С.А. на підставі договору про надання правничої допомоги від 15 липня 2022 року (т. 1, а.с. 220). Додатком №1 до цього договору сторонами визначено фіксований розмір гонорару в сумі 7000 грн 00 коп. (т. 1, а.с. 221), який був сплачений ОСОБА_2 18 липня 2022 року (т.1, а.с. 223).

Докази понесення третьою особою витрат на професійну правничу допомогу були надані у визначені ч. 8 ст. 141 ЦПК України строки.

Щодо доводів апеляційної скарги про неподання третьою особою попереднього (орієнтованого) розрахунку судових витрат, то зміст частини другої статті 134 ЦПК України свідчить про те, що у разі неподання попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат не є безумовною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто, у разі неподання попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.

Подібний правовий висновок Верховного Суду викладений у постановах від 14 грудня 2021 року у справі №922/676/21, від 08 квітня 2021 року у справі №905/716/20, від 08 квітня 2021 року у справі № 161/20630/18.

Докази понесення ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу були направлені ОСОБА_1 16 вересня 2022 року (т. 1, а.с. 218). Позивачем було подано заперечення проти задоволення поданого ОСОБА_2 клопотання про розподіл між сторонами понесених ним витрат на професійну правничу допомогу.

Тобто, неподання ОСОБА_2 попереднього (орієнтованого) розрахунку суми судових витрат, не порушило принцип змагальності сторін та не позбавило позивача можливості заперечувати обґрунтованість та співмірність заявлених третьою особою судових витрат.

На переконання колегії суддів, визначені судом першої інстанції витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000 грн 00 коп., що підлягають розподілу між сторонами, відповідають ступеню складності справи, обсягу виконаних адвокатом робіт, витраченому адвокатом часу у зв`язку з наданням правової допомоги, а також узгоджується з принципом співмірності та розумності судових втрат.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційнийсуд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішень місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції ухвалив судові рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375, 381-382 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Зарічного районного суду м. Суми від 29 листопада 2022 року та додаткове рішення Зарічного районного суду м. Суми від 07 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 15 лютого 2023 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: О. Ю. Кононенко

С. С. Ткачук

Логін:

Для помилки:

Пароль:

Для помилки:

З метою упередження перешкоджанню стабільній роботі Реєстру шляхом здійснення автоматичних або автоматизованих запитів на пошук та копіювання ("викачування") бази даних, запроваджено інтерактивний елемент захисту системи

Введіть cуму цифр, зображених на малюнку:

Перевірити
Закрити

Ваше ім'я:

Для помилки:

Ваш e-mail:

Для помилки:

Повідомлення:

Для помилки:

Введіть в поле результат арифметичного виразу:

Для помилки:

Зачекайте, будь ласка...