Номер провадження 2/754/2704/23
Справа №754/4910/21
РІШЕННЯ

Іменем України

01 листопада 2023 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді: Сенюти В.О.,

при секретарі: Солонюк К.Г.,

за участю:

позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

Позиції учасників справи:

ОСОБА_1 звернулася до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до відповідача ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30.12.2005 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено шлюб. У період шлюбу народилося двоє дітей: ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 15.04.2014 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 - розірвано. Малолітні діти залишилися проживати разом з матір`ю та перебуваються на її повному забезпеченні. Батько ОСОБА_3 свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а саме: не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя. Зокрема батько не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням та оздоровленням дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання. Співпраця з класним керівником та вчителями відбуваються виключно з матір`ю. Батько до школи не приходив жодного разу, навчанням дітей не цікавиться, з батьком класний керівник не має ніякого зв`язку. ОСОБА_3 уникає спілкування з дітьми, оскільки вдавався до домашнього насильства по відношенню до дітей, як фізичного так і психологічного, ображав та принижував їх честь та гідність, в результаті чого, діти його бояться. З висновку психолога вбачається, що спілкування з батьком становить реальну загрозу для дітей, їх здоров`ю та психологічному розвитку та суперечить найкращим інтересам дітей. З огляду на викладене, позбавлення батьківських прав відповідача відповідає інтересам дітей, а також, позивач вважає, що відповідач спроможній фінансово забезпечити дітей та сплачувати аліменти в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку для забезпечення потреб дітей. У зв`язку з вище викладеним позивач звертається до суду з даним позовом.

Відповідачем ОСОБА_3 до суду подано відзив на позовну заяву. Відповідно до змісту відзиву, відповідач стверджує, що з 2012 року йому всіляко чинили перешкоди у спілкуванні з дітьми. Проте, матеріальна допомога постійно надавалася дітям з боку відповідача. Твердження позивача стосовно того, що відповідач систематично вдавався до домашнього насильства по відношенню до дітей, як фізичного так і психологічного, постійно ображав та принижував їх честь та гідність є голослівними та нічим не підтвердженими. Відповідач не одноразово приїжджав до школи на шкільні свята, брав фінансову участь у приготуванні дітей до школи. Завжди вітав дітей зі святами та днями народженнями. Вважає висновок психолога таким, що вчинений на підставі довідок, які є не об`єктивними, складені з порушеннями, а тому не можуть мати юридичної сили. Негативне відношення дітей до відповідача пов`язане з впливом матері на дітей. Щодо захворювання дітей відповідач не відмовляється надавати допомогу, але за умови обізнаності цільових витрат на лікування. Відповідач вважає, що посилання позивача на обставини і докази, які на її думку обґрунтовують позовні вимоги, не знаходять жодного підтвердження, а відтак просить відмовити в частині позовних вимог, щодо позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів - просить задовольнити та стягнути з ОСОБА_3 на корись позивача аліменти на утримання дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в частці від усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_3 , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Дяченко А.П. подав відповідь на відзив та вважає, що відзив на позовну заяву є необґрунтованим та таким, що не відповідає фактичним обставинам справи. Відповідач вводить суд в оману стосовного того, що з 2012 року ОСОБА_3 чинили перешкоди в спілкуванні з дітьми та не підтверджує свої доводи жодним доказом. Сторона позивача заперечує, що відповідач протягом 10 років надає фінансову допомогу своїм дітям, у зв`язку з відсутністю належних та допустимих доказів. Доводи ОСОБА_3 про його неодноразові відвідування шкільних свят та привітання дітей з днем народження спростовуються характеристиками дітей, де класні керівники в стверджувальній формі заявили, що батько учня, ОСОБА_3 , до школи не приходив жодного разу, навчанням сина не цікавиться, а також, за період навчання ОСОБА_6 у школі співпраця з класним керівником та вчителями відбувалася лише зі сторони мами. Отже, відповідач у відзиві на позовну заяву не довів ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Письмові матеріали справи містять висновок про доцільність позбавлення батьківських прав від 23.06.2021 року № 102/02/38-3851. З якого вбачається, що враховуючи вік та інтереси дітей, беручи до уваги особисту думку дітей при вирішенні питання, що стосуються їх життя, керуючись ст. ст. 19, 164, 171 СК України, Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація, на яку покладені повноваження органу опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 , стосовно неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини (протокол від 17.06.2021 року №14).

Представником відповідача ОСОБА_3 - адвокатом Шепіловим О.О. до суду подані письмові пояснення, відповідно до яких вказує, що діти ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , під час їх опитування судом говорили словами матері, при цьому на більшість запитань відповідав ОСОБА_7 , натомість ОСОБА_8 нічого не пам`ятає. Таким чином, представник відповідача вважає, що об`єктивного висловлювання своєї думки діти так і не надали, а лише загальними фразами передали позицію позивача.

Процесуальні дії та рішення суду.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 31.03.2021 року позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - залишено без руху. Надано позивачу строк для усунення недоліків протягом п`яти днів з дня отримання ухвали.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 06.04.2021 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 06.07.2021 року, яка занесена до протоколу судового засідання підготовче провадження закрито, призначено розгляд справи по суті.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 22.09.2022 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору: Орган опіки та піклування Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - залишено без розгляду.

Постановою Київського апеляційного суду від 08.03.2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено. Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 22.09.2022 року скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постановою Верховного Суду від 15.06.2023 року касаційну скаргу ОСОБА_3 , яка підписана ОСОБА_2 , залишено без задоволення. Постанову Київського апеляційного суду від 08.03.2023 року залишено без змін.

Фактичні обставини справи. Позиція суду та оцінки аргументів сторін.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовільнити з підстав викладених в позовній заяві та відповіді на відзив.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 проти задоволення позовних вимог в частині позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 заперечував в повному обсязі з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та письмових поясненнях, а також наданих доказів, які містяться в матеріалах справи.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору Орган опіки та піклування Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. До суду надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника.

Вислухавши вступне слово, допитавши свідків, вислухавши думку дітей, дослідивши письмові матеріали справи та докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 30.12.2005 року по 15.04.2014 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб та заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 15.04.2014 року (Т. 1 а.с. 11-13).

Відповідно до копії свідоцтва про народження (повторно) серії НОМЕР_1 від 05.03.2021 року, ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_5 , батьками якого є: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (Т. 1 а.с. 14).

Згідно копії свідоцтва про народження (повторно) серії НОМЕР_2 від 05.03.2021 року, ОСОБА_6 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьками якої є: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (Т. 1 а.с. 15).

Згідно копії свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_3 (Т. 1 а.с. 205), ОСОБА_4 прізвище, власне ім`я, по батькові після державної реєстрації зміни імені - ОСОБА_9 .

Відповідно до письмових матеріалів справи, позивач разом із дітьми проживає за адресою АДРЕСА_1 , вказана обставина підтверджується письмовими матеріалами справи та не заперечується стороною відповідача.

Згідно відповіді КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 4» Деснянського району м. Києва від 28.12.2020 року № 1506, діти ОСОБА_5 та ОСОБА_6 обслуговуються в даному медичному закладі від народження, медичний заклад відвідують з матір`ю ОСОБА_4 (Т. 1 а.с. 18).

Відповідно до характеристики учениці СШ № 313 (Т. 1 а.с. 19), ОСОБА_6 навчається в спеціалізованій школі № 313, за період навчання ОСОБА_8 у школі співпраця з класним керівником та вчителями відбувалася лише зі сторони мами.

Згідно характеристики ОСОБА_5 - учня школи І-ІІІ ступенів № 282 Деснянського району м. Києва, батько учня - ОСОБА_3 до школи не приходив жодного разу, навчанням сина не цікавився, до школи сина не приводив. З батьком ОСОБА_7 у класного керівника немає ніякого зв`язку.

Відповідно до висновків, що містяться у довідках про роботу психолога з дослідження психо-емоційної сфери дитини, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 мають можливість до самостійної розповіді, правильності суджень. Здатні адекватно реагувати на зауваження чи заперечення. Мають стійкість мислення та відповідний на їх вік рівень логічного мислення. Спілкування з батьком становить реальну загрозу для дітей, їх здоров`я та психічному розвитку (Т. 1 а.с. 21, 22).

Заперечення відповідача щодо вказаних висновків психолога суд приймає критично, оскільки доказів на спростування вказаних висновків відповідачем надано не було.

Відповідно до положення ст. 171 СК України судом була вислухана думка дітей - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_6 в судовому засіданні вказала, про те, що батька майже не пам`ятає, оскільки батьки розлучилися, коли їй виконалось 4 роки. Під час рідких зустрічей із батьком навіть не знала про що вести розмову із ним, а відтак переважно мовчала. Вказала про доцільність позбавлення батьківських прав батька.

ОСОБА_5 в судовому засіданні вказав, що коли батьки розлучились йому виконалось 6 років, батьки між собою часто сварились. Батько його не вітав із днями народженнями, подарунки не дарував, не проводив з ним час. ОСОБА_7 зазначив, що коли мав потребу в батькові (спілкуванні, отриманні чоловічої поради), останній його ігнорував та не проводив із ним час, не спілкувався. Вказав про доцільність позбавлення батьківських прав батька.

Відповідно до ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Деснянською районною в місті Києві державною адміністрацією, на яку покладені повноваження Органу опіки та піклування, надано Висновок № 102/02/38-3851 від 23.06.2021 року про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно його сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 110-117).

Орган опіки та піклування в особі Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, дійшов висновку, що батько свідомо нехтує своїми обов`язками, ухиляється від виховання та навчання дітей, не проявляє щодо них батьківської турботи, не цікавиться їх життям та здоров`ям, не утримує матеріально. Виховання, контроль та матеріальне забезпечення дітей здійснює мати.

Свідок ОСОБА_10 показала, про те, що є подругою позивача, а позивач хрестила її доньку. Відповідач відносно сина виражався ненормативною лексикою, до школи не приходив. Відповідач казав, що його діти не хвилюють.

Свідків ОСОБА_11 є хрещеним батьком ОСОБА_6 , вказав, що краще знає відповідача, саме він запросив бути хрещеним батьком. Свідок в гостях не бував, дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не бачив давно.

Свідок ОСОБА_12 показав, що позивача бачив 4 рази, хоча вона є хресною матір`ю його дитини. Про ставлення відповідача до дітей йому не відомо. Останній раз бачив відповідача у 2021 році.

Свідок ОСОБА_13 показав, що відповідач надавав йому юридичну допомогу, у зв`язку із чим оплату за надані послуги перераховував на картковий рахунок позивача.

Свідок ОСОБА_14 є другом відповідача. Зі слів відповідача знає про те, що ОСОБА_3 не дозволяють бачитися із дітьми.

Письмові пояснення ОСОБА_15 суд до уваги не приймає, оскільки вказана особа не була допитана в судовому засіданні в якості свідка та не попереджалася про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві свідчення.

У ч. 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається та не спростовано під час судового розгляду, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток своїх дітей, не забезпечує дітей матеріально, не спілкуються з ними і не цікавиться їх життям.

Всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України стороною відповідача не було надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, в розумінні ст.ст. 77-80 ЦПК України, на підтвердження чинення позивачем перешкод у спілкуванні з дітьми.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частина 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною 7 ст. 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

В судовому засіданні не встановлено будь-яких обставин, які перешкоджають відповідачу виконувати обов`язки по вихованню дітей.

За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для позбавлення відповідача ОСОБА_3 батьківських прав відносно сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позбавлення батьківських прав відповідача буде відповідати інтересам дітей, а тому позовна вимога про позбавлення відповідача батьківських прав відносно їх дітей є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дітей суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо її утримання.

Відповідно до частини третьої статті 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно прийматиме рішення про стягнення аліментів на дитину.

Частиною 1 ст.182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частиною 3 ст. 182 СК України визначено, що мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів

Відповідно до частини першої статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

У відповідності до положень ч.1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини, що ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Крім того, відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Суд враховує, що обов`язок по доказуванню позовних вимог, їх розміру, та по доказуванню тих обставин, на які позивач посилається в обґрунтування позовних вимог, покладається саме на позивача, і не може перекладатись на відповідача обов`язок по спростуванню доводів позивача.

У відповідності до ч.7 ст.81 ЦПК України суд позбавлений можливості самостійно збирати докази.

Підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дітей, передбачених ст.188 СК України не встановлено.

Судом встановлено, що діти проживають разом із матір`ю та перебувають на її утриманні, між сторонами відсутня домовленість щодо розміру аліментів.

З урахуванням принципів розумності та справедливості, суд визначає, що з відповідача на ім`я позивача слід стягнути аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку (доходу) але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, що у достатній мірі відповідає заявленим позивачем потребам утримання дітей, а також не є заздалегідь непомірними для їх сплати відповідачем.

Стягнення аліментів у частці заробітку (доходу) батька, матері має ціль найбільш повно захищати інтереси дитини, забезпечити їй не тільки необхідні кошти для існування, але і зберегти по можливості той рівень життя, який дитина мала при сумісному проживанні з обома батьками.

Суд вважає визначений розмір аліментів достатнім та справедливим. Стягнення аліментів у такому розмірі відповідатиме вимогам закону та інтересам дітей, не порушить прав сторін.

Згідно ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім`я кого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням.

Відповідно до вимог ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

В порядку ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягненню судовий збір у розмірі 908,00 грн., який був сплачений позивачем при зверненні до суду з даним позовом.

Згідно вимог Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору за позовну вимогу щодо стягнення аліментів.

Відтак, за правилами ст.141 ЦПК України пропорційно задоволеним позовним вимогам, з відповідача на користь держави належить стягнути судові витрати із сплати судового збору в розмірі 908,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись постановою Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст.ст. 150, 155, 164, 165, 166, 180, 183, 191 СК України, ст.ст. 8, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 4, 12, 18, 19, 76-82, 89, 95, 133, 141, 211, 245, 259, 263-265, 268, 280, 354 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3 батьківських прав стосовно неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , аліменти в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30.03.2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Рішення може бути оскаржено протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання безпосередньо до Київського апеляційного суду апеляційної скарги.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса реєстрації - АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса реєстрації - АДРЕСА_2 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації - м. Київ, пр-т. Червоної Калини, буд. 29, .

Повний текст рішення виготовлений 15 листопада 2023 року.

Суддя: В.О.Сенюта