ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

14 червня 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 734/1532/21

Головуючий у першій інстанції - Домашенко Ю. М.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/845/23

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Онищенко О.І., Шитченко Н.В.,

із секретарем - Шкарупою Ю.В.,

учасники справи: позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 30 березня 2023 року (місце ухвалення - смт. Козелець, дата складання повного рішення - 10.04.2023) у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування посилався на те, що рішенням Чернігівського окружного адміністаративного суду від 03.10.2019 у справі № 620/268/19 визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення, яке набрало законної сили, та постановою Чернігівського апеляційного суду від 30.11.2020 у справі № 734/960/20 скасовано рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 22.09.2020, визнано незаконними дії військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України в особі житлової комісії військової частини НОМЕР_1 щодо не зарахування майора запасу ОСОБА_1 на квартирний облік та зобов`язано військову частину НОМЕР_1 поновити позивача на квартирному обліку.

Позивач посилається, що вказані рішення судів відповідачем добровільно не виконувалися, у зв`язку з чим позивач змушений був неодноразово звертатись з вимогою їх виконання. Зазначає, що у зв`язку з порушенням відповідачем прав позивача, недотриманням ним вимог ст. 19 Конституції України, позивач, будучи інвалідом третьої групи, змушений був двічі звертатись до суду з метою відновлення порушених прав, а після ухвалення рішень неодноразово звертався до відповідача з метою їх виконання. Зазначене обумовило необхідність залучення значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів, нераціонального витрачання життєвого часу, підвищеної психоемоційної напруги, що негативно позначилось на стані здоров`я позивача.

ОСОБА_1 у позові просить стягнути з військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України 3 000 000, 00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Козелецького районного суду від 30.03.2023 позовні вимоги ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 25 000, 00 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України в дохід держави судовий збір в розмірі 375, 00 грн.

Рішення суду обґрунтовано тим, що в результаті протиправних дій та бездіяльності відповідача, тривале безпідставне невиконання рішення адміністративного суду, що спричинили позивачу моральних страждань, враховуючи глибину та тривалість душевних страждань, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд першої інстанції прийшов до висновку, що достатнім розміром відшкодування моральної шкоди є грошова сума в розмірі 25 000 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 та Військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Козелецького районного суду від 30.03.2023 частково та ухвалити нове рішення у відповідній частині, заявлену позовну заяву задовольнити в повному обсязі, стягнувши з Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України 3 000 000, 00 грн в рахунок відшкодування завданої позивачу моральної шкоди, та судові витрати, понесені позивачем на проведення судово-психологічної експертизи, пов`язаної з розглядом справи, повністю покласти на відповідача, незалежно від результатів вирішення спору.

За доводами апеляційної скарги рішення суду першої інстанції є необґрунтованим через неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок неправильної оцінки доказів та порушенням норм процесуального права.

В обґрунтування незаконності оскаржуваного рішення суду заявник посилається на те, що за клопотанням позивача судом було призначено судову психологічну експертизу, за висновками якої внаслідок протиправних дій та бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України за обставин, що досліджуються за справою, ОСОБА_1 були заподіяні моральні страждання (моральна шкода), грошовий еквівалент можна визначити в сумі від трьох мільйонів гривень. Апелянт зазначає, що стороною відповідача висновки експертизи не спростовано, правом на призначення додаткової чи повторної експертизи відповідач не скористався. Крім того, суд у своєму рішенні не навів мотивів відхилення висновків зазначеної експертизи.

Заявник у скарзі посилається, що при визначенні розміру моральної шкоди судом невірно досліджено обставини справи, не враховано, що рішення адміністративного та апеляційного судів тривалий час не виконувались, відповідач неправомірно відмовив позивачу у поновленні його на квартирній черзі, при тому як позивач є особою з інвалідністю III групи та отримав захворювання пов`язані із захистом Батьківщини.

За доводами скарги, через порушення соціальних прав позивача, протиправною бездіяльністю та незаконними діями, вчиненими відповідачем на протязі 2-х років відбувався психотравмуючий вплив довготривалої бюрократичної та судової тяганини на фоні суб`єктивно значущої психотравмуючої ситуації, неможливості реалізації законних соціальних прав по забезпеченню житлом для постійного проживання, унеможливлений отримання соціальної реабілітації та можливості реалізуватись через відсутність умов для працевлаштування за фахом, якісних медичної та соціальної реабілітації по місцю проживання, що призвело до тяжких моральних страждань, погіршень стану здоров`я, прогресування та виникнення ускладнень основного захворювання з подовженням терміну тимчасової втрати працездатності, ускладнення медичної та соціальної реабілітації, втратою професійної кваліфікації та інші значущі обставини (стрес - фактори), підтверджені висновками судово-психологічної експертизи, які негативно вплинули як на морально-психологічне благополуччя позивача, так і на стан фізичного здоров`я стали обґрунтуванням позивачем розміру моральної шкоди у заявленому в позові розмірі.

В апеляційній скарзі представник Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України Рибалко В.Ю. просить скасувати рішення Козелецького районного суду від 30.03.2023.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що оскаржуване рішення суду є необґрунтованим, ухваленим з неповним дослідженням обставин справи та таким, що не відповідає чинному законодавству.

В обґрунтування незаконності оскаржуваного рішення апелянт посилається на те, що на виконання рішення апеляційного суду відповідачем було здійснено всі необхідні дії, проведено засідання житлової комісії та поновлено позивача на квартирній черзі в загальній та першочерговій черзі.

Тобто постанова апеляційного суду була виконана згідно вимог ЦПК України в добровільному порядку, для уникнення відкриття виконавчого провадження та виконання рішення суду в примусовому порядку, що собою могло спричинити не раціональне використання державних коштів, а саме сплати виконавчого збору та штрафу по виконавчому провадженню. Таким чином, дії Військової частини НОМЕР_1 є правомірними, законними та такими, що відповідають чинному законодавству України в повному обсязі.

Зазначає, що в матеріалах справи відсутні документи, які підтвердили б факт вчинення посадовою чи службовою особою військової частини НОМЕР_1 незаконних дій чи бездіяльність у відношенні позивача, в матеріалах справи позивач не наводить будь-яких фактів протиправності дій (бездіяльності) Військової частини НОМЕР_1 , а тим більше не посилається на відповідні докази такої діяльності або бездіяльності.

Апелянт посилається на відсутність підстав для застосування приписів статті 1167 ЦК України, оскільки вину Військової частини НОМЕР_1 жодним документом не підтверджено, позивачем не доведений факт дії або бездіяльності відповідача щодо спричинення моральної шкоди, не зазначено наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини в її заподіюванні, тому апелянт вважає, що суд першої інстанції не врахував вимог розумності та справедливості при вирішенні розміру відшкодування моральної шкоди.

У відзиві на апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України ОСОБА_1 просить в задоволенні апеляційної скарги відповідача відмовити. В обґрунтування посилається на те, що вина відповідача у справі в порушенні прав ОСОБА_1 вже була встановлена рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 03.10.2019 у справі № 620/268/19 щодо не нарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 та постановою Чернігівського апеляційного суду від 30.11.2020 у справі №734/960/20, якою визнано незаконними дії Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України в особі житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 щодо незарахування майора запасу ОСОБА_1 на квартирний облік Військової частини НОМЕР_1 .

На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційних скарг та додані до них матеріали справи, проте відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 - Військовою частиною НОМЕР_1 Міністерства оборони України до суду подано не було.

Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, обговоривши доводи апеляційних скарг та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України частково, відхилення апеляційної скарги ОСОБА_1 , рішення суду першої інстанції підлягає зміні, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що позивач - ОСОБА_1 має право пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій, що підтверджується копією посвідчення (а.с. 41 т. 1).

Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 22.09.2020 у задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України в особі житлової комісії військової частини НОМЕР_1 про визнання незаконними дій та зобов`язання поновити на квартирному обліку для забезпечення житлом відмовлено (а.с. 16-17 т. 1).

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 30.11.2020 рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 22.09.2020 скасовано. Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано незаконними дії військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України в особі житлової комісії військової частини НОМЕР_1 щодо незарахування майора запасу ОСОБА_1 на квартирний облік військової частини НОМЕР_1 . Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України в особі житлової комісії військової частини НОМЕР_1 поновити ОСОБА_1 на квартирному обліку військової частини НОМЕР_1 з 15.11.2018 (а.с. 12-15 т. 1).

Листами від 16.12.2020 № 2204 та від 24.12.2020 № 2274 відповідач повідомив позивача про поновлення його на квартирному обліку та включення в списки на першочергове забезпечення житлом, як учасника бойових дій, з 15.11.2018 військової частини НОМЕР_1 (а.с. 25, 26 т. 1).

З листа від 11.01.2021 вбачається, що відповідач повідомив позивача про засідання житлової комісії, на якому буде прийнято рішення щодо постановки ОСОБА_1 на позачерговий облік (а.с. 27 т. 1).

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 03.10.2019, яке набрало законної сили 04.11.2019, позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 27.08.2018. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 27.02.2018 (а.с. 8-11 т. 1).

30.01.2020 ОСОБА_1 звернувся до Командира військової частини НОМЕР_1 із заявою про виплату належних йому грошових коштів згідно вказаного вище рішення Чернігівського окружного суду від 03.10.2019 (а.с. 22 т. 1).

У відповідь на вказане звернення ОСОБА_2 відповідач листом від 07.02.2020 повідомив останнього про направлення клопотання до юридичного департаменту Міністерства оборони України стосовно отримання письмової згоди на виплату за фондом грошового забезпечення (в тому числі грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, індексації грошового забезпечення у справі № 620/268/19 згідно довідки-розрахунку від 31.01.2020 № 184 у розмірі 23 548, 26 грн (а.с. 23 т. 1)

Листом від 12.03.2020 № 852/пср ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомив позивача про результати проведеної перевірки за його скаргою від 06.02.2020 щодо можливих неправомірних дій з боку командування Військової частини НОМЕР_1 стосовно порушення строків виплати грошового забезпечення та порушень в частині зняття і відмові у поновленні на житловій черзі. Проведеною перевіркою підтверджено факт несвоєчасного виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 03.10.2019, яке набрало законної сили 04.11.2019. Відповідно до платіжного доручення від 11.02.2020 № 80, виданого Державною казначейською службою України, встановлено, що зарахування коштів на рахунок Позивача проведено лише 12.02.2020. В частині наведеної у скарзі інформації щодо зняття Позивача комісією Військової частини НОМЕР_1 з житлової черги з низкою порушень та відмовою в поновленні незважаючи на наявність інвалідності, в діях житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 порушень не виявлено (а.с. 18-19 т. 1).

Листом ГУ ВСП ЗСУ від 04.01.2021 № 306/1127 ОСОБА_1 повідомлено, що в діях посадових осіб військової частини НОМЕР_1 щодо виконання рішення Чернігівського апеляційного суду по справі № 734/960/20 в частині поновлення позивача на квартирному обліку та здійснень виплат судового збору за апеляційний розгляд справи, порушень не виявлено (а.с. 28 т. 1).

Матеріали справи містять копію довідки до акту огляду МСЕК від 19.06.2019 серії 12 ААБ № 493919, згідно якої позивач є особою з інвалідністю ІІІ групи з 28.05.2019 (а.с. 33 т. 1), та продовжено ІІІ групу інвалідності з 01.07.2020 до 26.08.2022. Причина інвалідності: захворювання, пов`язані із захистом Батьківщини (а.с. 34 т. 1).

Згідно з листом т.в.о. начальника Остерської КЕЧ району від 05.02.2021 № 274, ОСОБА_1 перебуває на квартирному обліку у Деснянському гарнізоні: у загальній черзі за порядковим № 229; у першочерговій черзі за порядковим № 132; у позачерговій черзі за порядковим № 26. З 2019 року жодна особа, яка перебувала на квартирному обліку у Деснянському гарнізоні житло для постійного користування не отримувала. Протягом 2019-2020 років грошову компенсацію замість житла для постійного проживання отримали 4 особи. На даний час Позивач забезпечений однокімнатною службовою квартирою. При надходженні житла для постійного проживання Позивача буде забезпечено згідно черги у Деснянському гарнізоні. З 2016 року забезпечення житлом для постійного проживання в інших населених пунктах не проводилось (а.с. 39 т. 1).

Відповідно до витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 08.05.2019 № 1205, колишній військовослужбовець ОСОБА_1 має такі захворювання: посттравматичний стресовий розлад з вираженою афективною нестійкістю, тривожно-депресивним синдромом, стійкою агрипнією. Вегетосудинна дистонія. Захворювання, так, пов`язані із захистом Батьківщини (а.с. 40 т. 1).

Згідно висновку експерта психолога від 28.02.2022, внаслідок протиправних дій та бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України за обставин, що досліджуються за справою, ОСОБА_1 були заподіяні моральні страждання (моральна шкода). Грошовий еквівалент моральних страждань (моральної шкоди), завданої ОСОБА_1 внаслідок протиправних дій та бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 за обставин, що досліджуються за справою, можна визначити в сумі від трьох мільйонів гривень. Як окрему обставину, важливу для повноти відповіді на поставлені питання, необхідно зазначити, що психотравмувальна ситуація ще себе не вичерпала і продовжує свою дію. Відповідно, перелік стрес-факторів, виявлений обсяг та глибина моральних страждань (моральної шкоди), а також грошовий еквівалент цих моральних страждань (моральної шкоди) не є остаточними і встановлені на дату проведення дослідження (а.с. 125-142 т. 1).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що в результаті протиправних дій та бездіяльності відповідача, тривале безпідставне невиконання рішення адміністративного суду, що спричинили позивачу моральних страждань, враховуючи глибину та тривалість душевних страждань, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд першої інстанції прийшов до висновку, що достатнім розміром відшкодування моральної шкоди є грошова сума в розмірі 25 000 грн.

З висновком суду першої інстанції в частині наявності підстав для стягнення моральної шкоди погоджується апеляційний суд, враховуючи наступне.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Приписами ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 3 Конституції України проголошує, що держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Це конституційне положення більшу конкретизацію знаходить у ст. 56 Основного Закону, яка закріплює право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За змістом ч.ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 3 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 постанови Пленуму ВСУ).

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст. 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування та їх посадовими особами визначені ст.ст. 1173, 1174 ЦК України.

За змістом ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, АРК або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Матеріалами цивільної справи підтверджуються доводи позову про те, що в результаті протиправних дій та бездіяльності відповідача судами ухвалено рішення про захист порушених прав позивача, хоч і не тривале, проте безпідставне невиконання рішення судів спричинили позивачу моральних страждань, через протиправну бездіяльність відповідача позивач був змушений прикладати особисті зусилля для захисту своїх прав, не виконання рішення судів негативно відобразилось на його самопочутті.

У практиці ЄСПЛ порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань і незручностей, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди. З огляду на це психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави прав людини, навіть якщо вони не призвели до тяжких наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчити про заподіяння моральної шкоди.

За таких обставин, на переконання колегії суддів, доводи ОСОБА_1 про завдання йому моральної шкоди протиправною бездіяльністю відповідача, що підтверджено рішеннями судів та матеріалами справи, невиконані рішення судів своєчасно, знайшли своє підтвердження у ході розгляду справи, проте місцевий суд прийшов до помилкового висновку щодо стягнення моральної шкоди на користь позивача в розмірі 25 000 грн, апеляційний суд вважає, що стягнута сума відшкодування моральної шкоди у визначеному місцевим судом розмірі є завищеною, враховуючи наступне.

З матеріалів справи вбачається, що постанова Чернігівського апеляційного суду від 30.11.2020, яка набрала законної сили 30.11.2020 (а.с. 12-15 т. 1), щодо поновлення ОСОБА_1 на квартирному обліку Військової частини НОМЕР_1 , виконана відповідачем, що підтверджується листами від 16.12.2020 № 2204 та від 24.12.2020 № 2274 - відповідач повідомив позивача про поновлення його на квартирному обліку на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 99 від 15.12.2020 та включення в списки на першочергове забезпечення житлом, як учасника бойових дій, з 15.11.2018 військової частини НОМЕР_1 (а.с. 25, 26 т. 1).

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 03.10.2019, яке набрало законної сили 04.11.2019 (а.с. 7-11 т. 1), виконано, що вбачається з листа від 12.03.2020 Чернігівського зонального відділу Військової служби правопорядку, згідно якого відповідно до платіжного доручення від 11.02.2020 № 80, виданого Державною казначейською службою України, встановлено, що зарахування коштів на рахунок позивача проведено лише 12.02.2020 (а.с. 18-19 т. 1).

Проаналізувавши обставини справи, перевіривши доводи позову та апеляційних скарг судом апеляційної інстанції встановлено, що рішення судів, на які посилається позивач у справі, виконані, термін їх виконання був не надто тривалим, тобто на протязі декількох місяців, вказані обставини підтвердив позивач під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції.

Верховний Суд у своїй постанові від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц наголосив, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Пунктом 6.4 Методичних рекомендацій «Відшкодування моральної шкоди» (лист Міністерства юстиції від 13 травня 2004 року № 35-13/797) роз`яснено, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, тим більше, якщо така компенсація стосується фізичної особи. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним.

Отже, рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди одразу визначається потерпілим у позовній заяві, хоча остаточне рішення про розмір компенсації моральної шкоди приймається судом. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Слід зазначити, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Зважаючи на те, що постановою Чернігівського апеляційного суду від 30.11.2020, яка набрала законної сили 30.11.2020 (а.с. 12-15 т. 1), поновлено ОСОБА_1 на квартирному обліку Військової частини НОМЕР_1 , та рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 03.10.2019, яке набрало законної сили 04.11.2019 (а.с. 7-11 т. 1) визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення та компенсації відпустки за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, негативно відобразилось на самопочутті позивача, тривалістю не виконання рішення судів, позивач має право на компенсацію відшкодування моральних страждань, у розмірі 5000 грн, яка відповідає вимогам розумності і справедливості.

З врахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги та відзиву ОСОБА_1 не дають підстав для задоволення позову у повному обсязі, та підлягають відхиленню.

Як вбачається, основним доказом у справі, на який посилається позивач, як на підставу для задоволення позову для стягнення моральної шкоди у розмірі 3 000 000, 00 грн, є висновок експерта психолога від 28.02.2022, згідно якого грошовий еквівалент моральних страждань (моральної шкоди), завданої ОСОБА_1 внаслідок протиправних дій та бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 за обставин, що досліджуються за справою, експерт визначив в сумі від трьох мільйонів гривень.

Слід зазначити, що судом першої інстанції було оцінено висновок експерта психолога від 28.02.2022 (а.с. 125-142 т. 1) в сукупності з іншими доказами, та правильно не прийнято його до уваги, оскільки з його тексту вбачається, що дане дослідження проведено спеціалістом, а не атестованим судовим експертом в цій галузі. Відсутні дані щодо ОСОБА_3 і в Реєстрі атестованих судових експертів, з врахуванням викладеного, не є обґрунтованими і доводи, що стороною відповідача висновки експертизи не спростовано, як і посилання, що правом на призначення додаткової чи повторної експертизи відповідач не скористався, та посилання, що суд у своєму рішенні не навів мотивів відхилення висновків зазначеної експертизи.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінка рівня моральної шкоди залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік і стан здоров`я потерпілого.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо).

Вирішуючи спір, встановивши, що рішення судів якими встановлено порушення прав позивача виконані, разом з тим, позивачу завдано моральної шкоди у зв`язку з незначним терміном порушення їх виконання, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди, проте прийшов до помилково висновку щодо визначення розміру моральної шкоди.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України частково, відхилення апеляційної скарги ОСОБА_1 та зміни рішення суду першої інстанції, зменшивши розмір моральної шкоди з 25000,00 грн до 5 000,00 грн.

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

Позивач звернувся з позовом про стягнення моральної шкоди у сумі 3 000 000 грн, Верховний Суд у своїй постанові від 28 листопада 2018 року у справі № 761/11472/15-ц дійшов висновку, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є майнової вимогою, якщо вона позивачем визначена у грошовому вимірі.

Військова частина НОМЕР_1 оскаржує рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог (25 000 грн), та враховуючи приписи п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», позивач мав би сплатити за подачу позову 908,00 грн судового збору, проте він звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір».

Враховуючи зміну рішення суду першої інстанції, зменшення розміру моральної шкоди з 25000 грн до 5 000,00 грн, сума судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції підлягає зменшенню, а саме розмір стягнутого з Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України судового збору на користь держави слід зменшити з 375,00 грн до 9,08 грн, та компенсувати Військовій частині НОМЕР_1 Міністерства оборони України за рахунок держави у порядку встановленому КМУ судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 871,68 грн.

Керуючись ст. 141, 367, 368, 374, 376 ч. 1 п. 4, 381-384, 389,390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України задовольнити частково.

Рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 30 березня 2023 року змінити, зменшивши розмір моральної шкоди з 25000 грн до 5 000,00 грн.

Зменшити розмір стягнутого з Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України судового збору на користь держави з 375,00 грн. до 9,08 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Компенсувати Військовій частині НОМЕР_1 Міністерства оборони України за рахунок держави у порядку встановленому КМУ судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції 871,68 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 15.06.2023.

Головуючий Судді :