Справа № 229/2174/23
Провадження № 2/229/1199/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2023 р. м. Дружківка, Донецької області

Дружківський міський суд Донецької області в складі:

головуючого судді Феняка О.Р.,

за участі секретаря Бровченко Д.Л.;

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування- Управління-служба у справах дітей Шевченківської районної у місті Дніпрі, про позбавлення батьківських прав

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування - Управління-служба у справах дітей Шевченківської районної у місті Дніпрі, про позбавлення батьківських прав.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує наступним.

Позивач перебувала у шлюбі з відповідачем з 28 квітня 2007 р до 27 липня 2010 р. ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народився син ОСОБА_3 . 27 липня 2010 р шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано.

3 2009 року позивачка мешкає окремо від відповідача, їх син залишився проживати з позивачкою і проживає з нею до теперішнього часу. Позивачка турбується про його належний фізичний і духовний розвиток, сприяє його навчанню, самостійно утримує та виховує сина. Увесь час їх роздільного з відповідачем проживання з 2009 р і до теперішнього часу відповідач самоусунувся від виховання та утримання сина - ОСОБА_3 , не цікавиться його життям, зокрема, станом його здоров?я, сина не утримує, не відвідує його та не спілкується з ним. Відповідач не піклується про його фізичний і духовний розвиток, зовсім не виявляє до нього інтересу. Останній раз він бачився з сином влітку 2012 р. Сину він ніколи не дзвонив. Всі питання, по?вязані з освітою сина спочатку у дитячому садку. а потім у середній школі, вирішувала та вирішує позивачка самостійно без участі та допомоги відповідача, який не відводив сина до дитячого садку та не забирав із дитячого садка, не займався влаштуванням сина до середньої школи, не відвідував Лиманську загальноосвітню школу № 4, у якій навчався їх син. Раніше (до 2012 р.) позивач неодноразово говорила відповідачу, щоб якось вирішити питання про його спілкування з сином та хоч якось допомогти позивачу його виховувати та утримувати, на що він ніяк не реагував, внаслідок чого з 2012 р. позивачка його вже не турбує такими питаннями, оскільки зрозуміла, що її прохання до нього є безрезультатними. Внаслідок повного самоусунення відповідача від виконання своїх батьківських обов?язків по утриманню дитини позивачка була вимушена звернутися до Дебальцевського міського суду Донецької області, який своїм рішенням стягнув з відповідача аліменти на утримання їх сина ОСОБА_3 у розмірі частини його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення сином повноліття. Незважаючи на судове рішення про стягнення аліментів відповідач не сплачував аліменти належним чином у розмірі та періодичності як постановив суд внаслідок чого в нього утворилась заборгованість по аліментам. Оскільки відповідач тривалий час не сплачував аліменти на утримання сина і його заборгованість по аліментах склала суму платежів більш ніж 6 місяців позивачка була вимушена звернутись до Управління праці та соціального захисту населення Дебальцевської міської ради з питання виплати аліментів державою замість відповідача, який ухилявся від сплати аліментів, і у період 2012 р - 2014 р. позивачка отримувала аліменти на утримання сина ОСОБА_3 від держави. До 2014 р. вони з сином мешкали у м.Світлодарськ Донецької області, з 2014 р. до серпня 2022 р. вони з сином мешкали у м. Лиман Донецької області. У зв?язку зі збройною агресією Російської Федерації та бойовими діями у Донецькій області у серпні 2022 р. позивачка з сином були вимушені переїхати до м.Дніпро, де зараз і мешкають у статусі внутрішньо переміщених осіб. Докази щодо стягнення аліментів з відповідача рішенням суду, щодо наявності заборгованості відповідача по аліментах, щодо звернення позивача до Управління праці та соціального захисту населення Дебальцевської міської ради з питання виплати аліментів та щодо виплати позивачем у період 2012 р - 2014 р аліментів на утримання сина ОСОБА_3 віл держави, зараз суду надати не може, оскільки коли вона з сином переїжджали з м. Лиман у м.Дніпро, рятуючись від обстрілів з боку Російської Федерації, ми були вимушені виїжджати так швидко, рятуючи своє життя, що навіть не змогли під час виїзду забрати свої документи. Швидко поновити документи або отримати їх копії позивачка зараз не в змозі, оскільки у зв?язку зі збройною агресією Російської Федерації та бойовими діями у Донецькій області Дебальцевський міський суд Донецької області та Управління праці та соціального захисту населення Дебальцевської міської ради припинили свою роботу.

В судовому засіданні позивачка наполягала на задоволені позовних вимог з підстав наведених в позовній заяві, наданих суду документах та показаннях свідків, допитаних в судовому засіданні.

Відповідач відзив на позовну заяву не надав до суду, 21.04.2023 надав до суду заяву про розгляд справи без його участі.

Третьою особою - адміністрацією Шевченківського району Дніпровської міської ради, як органу опіки та піклування було надано до суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 від 12.09.2023 №4/3-236, складений на підставі ухвали Дружківського міського суду Донецької області від 29.08.2023 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування - Управління-служба у справах дітей Шевченківської районної у місті Дніпрі, про позбавлення батьківських прав. Згідно вказаного висновку встановлено, що батьками дитини ОСОБА_3 є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 та свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_2 . Мати ОСОБА_1 з дитиною проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що є територією Шевченківського району міста Дніпра. За місцем проживання створені необхідні умови для проживання дитини. Батько ОСОБА_2 проживає окремо на непідконтрольній території, вихованням та утриманням сина не займається. Шлюб між батьками розірвано, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу серія НОМЕР_3 . Відповідно до інформації адміністрації Лиманської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 4, де навчається ОСОБА_3 , батько не виявляв зацікавленості шкільним життям сина, не брав участі у батьківських зборах, не спілкувався з учителями. На засіданнях комісії з питань захисту прав дитини було заслухано думку матері та дитини. Мати дитини повідомила, що батько із сином не спілкується, вихованням та утриманням не займається. ОСОБА_3 повідомив, що з батьком він не спілкується, увагу, виховання та забезпечення він отримує від іншого чоловіка, батька взагалі не пам?ятає, навіть, хоче змінити прізвище та по батькові, щоб нічого не пов?язувало із біологічним батьком. На підставі вищевикладеного, адміністрація Шевченківського району Дніпровської міської ради, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В судове засідання представник третьої особи не з`явився.

Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 08 травня 2023 р. вирішено розглядати справу у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3 , батьком якого є ОСОБА_2 , матір`ю ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_4 видане 09.10.2007.

Позивач ОСОБА_1 разом з сином ОСОБА_3 наразі мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується висновком адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради, як органу опіки та піклування від 12.09.2023 №4-3/236, також у висновку вказано, що за місцем проживання створені необхідні умови для проживання дитини.

Згідно довідки №66 від 13.03.2023 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається у 9 класі ЗОШ І-ІІІ ступенів №4 Лиманської міської ради Донецької області, також в довідці вказано, що батько ОСОБА_3 , ОСОБА_2 протягом 2021-2022, 2022-2023 навчальних років не виявляв зацікавленості шкільним життям сина, не брав участі у батьківських зборах, не спілкувався з учителями.

Також до суду було надано копію свідоцтва про зміну імені серія НОМЕР_5 .

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_3 пояснив, що він з батьком не спілкується і не має бажання спілкуватися, також вказав, що він його не пам`ятає взагалі.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 повідомив, що підтверджує факт того, що батько ОСОБА_3 з ним не спілкується, фінансово не підтримує, та життям сина не цікавиться.

Невжиття заходів щодо спілкування з дитиною, турботи про неї, розцінюється як свідоме нехтування відповідачем своїми обов`язками, сукупність зібраних у справі доказів свідчить про те, що відповідачка не має прагнення приймати участі у вихованні дитини, сприяти засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не проявляє інтересу до його внутрішнього світу, що суперечить положенням ст.18 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (набрала чинності для України 27 вересня 1991 року), з яких випливає, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини, найвищі інтереси є предметом їх основного піклування.

Таким чином викладені у позовній заяві обставини знайшли своє підтвердження матеріалами справи.

Частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до п. п. 2, 3 ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також забезпечити здобуття дитиною певної середньої освіти.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

Згідно із ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до ст. 165 СК України правом на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно зі ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до положень статті 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. За таких умов суд вважає обґрунтованим вимоги позивача про стягнення з відповідачки аліменти на утримання сина - ОСОБА_7 в розмірі 1/6 частини від усіх видів доходу, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Верховний Суд у постанові від 15.05.2019 (справа №490/10338/15-ц) вказав, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

За змістом положень частин 7, 8 статті 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007р. №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки стосовно дитини. Позбавлення батьківських прав можливе виключно на підставі рішення суду.

При цьому, суд вважає за необхідне пояснити відповідачці, що згідно ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. При вирішенні справи про поновлення батьківських прав одного з батьків суд бере до уваги думку другого з батьків, інших осіб, з ким проживає дитина.

Поновлення батьківських прав і повернення дитини батькам допускається тільки в тому випадку, якщо це відповідає інтересам дитини. Якщо поновлення в батьківських правах суперечить інтересам дитини, то суд має право з урахуванням думки дитини відмовити в задоволенні позову батьків про поновлення в батьківських правах.

Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що у судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та матеріальному утриманню дитини, не цікавиться долею дитини, не піклується про його здоров`я та розвиток, участі у вихованні не приймає, не надає матеріальної допомоги, суд дійшов висновку про задоволення позову, що відповідає найвищим інтересам дитини.

Вказані правовідносини регулюються ст.ст. 150,155,157,164,165,166,167,169 СК України та ст.8,12 Закону України «Про охорону дитинства».

Керуючись ст.ст. 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , задовольнити в повному обсязі.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно його сина ОСОБА_3 (до зміни прізвища та по батькові - ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути зі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_6 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 , у розмірі 1073 грн. 60 коп.

Повний текст рішення виготовлений 02.10.2023.

Рішення може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Олександр ФЕНЯК