Справа № 693/1097/22
Провадження № 2/693/130/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27.09.2023 року м. Жашків

Жашківський районний суд Черкаської області

в складі: головуючого судді Коцюбинської Ю.Д.,

за участю: секретаря судових засідань Чумак Р.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника третьої особи Самар Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Жашків у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини та зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області, Служба у справах дітей Виконавчого комітету Баштечківської сільської ради Уманського району Черкаської області,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі позивач) звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 (далі-відповідач) про визначення місця проживання дитини.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який розірвано 07.12.2021 року рішенням Жашківського районного суду Черкаської області. Сторони мають сина ОСОБА_4 , який за спільною згодою зареєстрований за місцем реєстрації позивача, однак після розірвання шлюбу залишився проживати із відповідачем.

Зазначає, що ОСОБА_2 не створила належних умов для спільного та постійного проживання із дитиною, які б забезпечували комфортний рівень життя для дитини, оскільки постійно змінює місце проживання дитини, а саме: залишає дитину на тривалий час у бабусі, потім забирає до себе в с. Софіївська Борщагівка, то віддає проживати до нього, що може негативно впливати на емоційний стан дитини. Відповідач не забезпечує дитині належного піклування та догляду, не забезпечує нормальний розпорядок дня дитини, не здійснює піклування про фізичний розвиток дитини.

Вважає, що створені ним умови для проживання дитини, рівень його фінансового забезпечення, моральні характеристики, ставлення до дитини, активна роль у вихованні та піклуванні про дитину, свідчать про те, що визначення місця проживання разом із позивачем відповідатиме принципу забезпечення найкращих інтересів дитини.

Тому позивач звернувся до суду із вказаною позовною заявою та просив визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 06.02.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у цивільній справі у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

01.03.2023 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 59-64). Вважає вимоги позивача безпідставними, необґрунтованими, надуманими та недоведеними, оскільки вона не перешкоджає позивачу у здійсненні його прав та обов`язків щодо спільної дитини, син емоційно близький з нею, проживає в оточенні піклування й любові з її боку, в психологічно здоровій сімейній атмосфері, а тому у задоволенні позову просила відмовити.

Крім того, 01.03.2023 року ОСОБА_2 подала зустрічну позовну заяву, яка ухвалою суду від 07.03.2023 р. залишена без руху. Тому 23.03.2023 року відповідач повторно, після усунення недоліків, подала зустрічну позовну заяву (а.с. 79-84), в якій просила визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із матір`ю ОСОБА_2 .

05.04.2023 року від позивача надійшла відповідь на відзив (а.с. 101-104). Вважає, що відповідач перекручує дійсні обставини справи та проживання дитини з відповідачем не забезпечує принципу найкращих інтересів дитини, а тому визначення місця проживання з ним найкраще відповідатиме інтересам дитини з огляду на створення належних побутових умов для спільного проживання дитини та позивача, можливості відвідувати дитячий садочок, сімейного лікаря тощо.

26.04.2023 року ухвалою суду прийнято зустрічну позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

12.05.2023 року ОСОБА_1 подав відзив на зустрічну позовну заяву, в якому заперечував проти зустрічної позовної заяви та просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с. 155-158).

У судовому засіданні позивач підтримав доводи позовної заяви.

У судовому засіданні відповідач проти задоволення позову заперечувала, просила задовольнити зустрічний позов. Проте, в судовому засіданні пояснила, що зустрічний позов написано іншою людиною, відповідач його не читала та не підписувала.

За таких обставин суд прийшов до висновку про необхідність залишення зустрічної позовної заяви без розгляду.

Представник Служби у справах дітей Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області у судове засідання не з`явився, при цьому подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник Служби у справах дітей Виконавчого комітету Баштечківської сільської ради Уманського району Черкаської області у судовому засіданні зазначила, що сторони до Служби у справах дітей не звертались, обидві сторони планують, що дитина буде проживати із бабою, при цьому батьки не керуються найкращими інтересами дитини. При вирішенні спору поклалась на розсуд суду.

Суд, вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов наступного.

ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком дитини є ОСОБА_1 , мати ОСОБА_2 (арк. с. 12).

Рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 07.12.2021 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

Спору між сторонами про місце проживання дитини між сторонами на той час не було.

У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб,

державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно із ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

За правилами ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У ст. 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

За ч. 1, 2 статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Тлумачення ч. 1 ст. 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

При визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог ст. 3 Конвенції про права дитини.

Враховуючи вимоги ст. 51 Конституції України, ст. 3, 9, 18 Конвенції про права дитини, ст. 7 СК України, а також положення прецедентної практики Європейського суду з прав людини, при вирішенні справи, зокрема, про визначення місця проживання дитини встановлення обставин, які, на думку суду, забезпечують найкращі інтереси дитини та зазначення указаних обставин у відповідному рішенні є обов`язком суду.

Аналіз національного законодавства вказує на те, що втручання суду у вирішення

питання щодо місця проживання дитини має відбуватись у крайніх випадках, за наявності спору між батьками, задля сторонньої оцінки обставин, що визначені ч. 2 ст. 161 СК України.

Позивач в судовому засіданні пояснив, що працює в Головному управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві, водієм, проживає в с. Софіївська Борщагівка. В ті дні, коли він працює, дитина буде знаходитися у його матері - ОСОБА_6 . Його не влаштовує, що дитина, яка залишилася з матір`ю, фактично знаходиться в м. Жашків з іншою бабою, що ускладнює для нього побачення з дитиною. При цьому не навів фактів, які б свідчили про те, що мати дитини чинить будь-які перешкоди у спілкуванні з дитиною.

Такі факти не наведені й в позовній заяві.

Відповідач, в свою чергу, пояснила, що вона проживає в с. Софіївська Борщагівка, працює в м. Київ, в неї магазин квітів. Коли вона працює, дитина знаходиться у її матері в м. Жашків. Відповідач не заперечує, щоб дитина періодично проживала разом із батьком, проте вказує, що батько неодноразово відмовлявся взяти дитину до себе.

В судовому засіданні була допитана ОСОБА_6 (мати позивача), яка зазначила що після розлучення дітей запрошувала їх жити до себе, бо потребує допомоги, але їй не допомагали. Коли онуку було 6 місяців, його віддали жити до другої баби. Іноді дитина знаходилась у неї, їй не легко, в неї великий город де вона вирощує квіти, які потім продавали діти. Також разом з нею живе хвора свекруха, яка не ходить та потребує постійної допомоги.

В судовому засіданні була допитана ОСОБА_7 (мати відповідача), яка вказала, що з 5-ти місяців дитина проживала у неї, до теперішнього дня вона постійно допомагає доглядати дитину.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частинами 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

На вимогу суду Служба у справах дітей Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області склала акти обстеження умов проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Служба встановила, що в обох батьків дитини створені умови для проживання дитини.

Як вбачається з матеріалів справи та визнається сторонами, дитина проживає по черзі з батьком, матір`ю та обома бабами. При цьому спір виникає в тому випадку, коли хтось з батьків не хоче брати до себе дитину.

Суд дійшов висновку, що особисті неприязні стосунки між батьками призвели до того, що між ними виник спір про те, з ким із них буде проживати їх малолітній син.

Доказів, які б свідчили або давали суду правові підстави для висновку, що визначення місця проживання дитини в судовому порядку буде виключно в інтересах малолітньої дитини чи призведе до поліпшення прав та інтересів малолітньої дитини суду також не надано, як не надано і доказів, що в розумінні змісту положень ч. 1 ст. 160 СК України та ч. 1 ст. 161 СК України, саме з вини відповідача, мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина.

Таким чином, позивачем не доведено наявності між сторонами спору щодо місця проживання сина, а відтак суд не вбачає підстав для судового захисту прав дитини шляхом

визначення його місця проживання з батьком, тому у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись статтями 2, 4, 12, 76-81, 89, 133, 141, 206, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження.

Повний текст рішення виготовлено 05.10.2023р.

Головуючий: Ю. Д. Коцюбинська