Справа №461/9712/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2023 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова

у складі:

головуючого судді Юрківа О.Р.,

за участю:

секретаря судового засідання Пахолко Д.О.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представниці відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання боргової розписки недійсною, а правочину таким, що не відбувся, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання боргової розписки недійсною, а правочину таким, що не відбувся. В обґрунтування заявленого позову ОСОБА_4 покликається на те, що йому стало відомо про те, що відповідач має намір стягнути з нього на підставі розписки від 07.11.2018 року грошові кошти у розмірі 28 000, 00 доларів США. ОСОБА_4 . Зазначає, що ним була написана розписка на загальну суму у розмірі 28 000, 00 доларів США, з обов`язком повернути такі до 31.12.2018 року. Однак, така розписка була написана не з метою отримання в борг, а з підстав співпраці з відповідачем як з партнером по бізнесу. Позивач стверджує, що в даній розписці ним було зазначено , що кошти потрібні для ведення бізнесу. ОСОБА_4 зазначає, що вказана розписка не містить даних про отримання позивачем коштів саме в борг як цього вимагає законодавство і практика Верховного Суду. Також, позивач стверджує, що у спірній розписці відсутні паспортні дані сторін, адреса реєстрації сторін, відсутня ідентифікація сторін по батькові, а також відсутні інші обов`язкові для договорів (позики) дані. Тому ОСОБА_4 вважає, що сторонами договір позики, в розумінні норм чинного закодавства, не укладався, а сам лише факт наявності оригіналу розписки, не може безумовно свідчити про існування договору позики між сторонами. Тому просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 29.11.2021 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

09.12.2021 року представником позивача усунено недоліки зазначені в ухвалі суду від 29.11.2021 року.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 10.12.2021 року відкрито загальне судове провадження у справі.

17.02.2022 року представник позивача подав до суду клопотання про зупинення провадження у справі.

22.02.2022 року відповідач ОСОБА_2 подав до суду відзив на позовну заяву.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 22.02.2022 року провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання боргової розписки недійсною, а правочину таким, що не відбувся, зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі №464/2678/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення коштів за договором позики.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 05.07.2022 року відновлено провадження, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

21.07.2022 року представник позивача подав до суду клопотання про призначення комплексної судової експертизи.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 09.08.2022 року клопотання представника позивача задоволено, у справі призначено комплексну судово-почеркознавчу та технічну експертизу.

22.08.2022 року відповідач подав апеляційну скаргу на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 09.08.2022 року.

Постановою Львівського апеляційного суду від 24.01.2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 09.08.2022 року скасовано. Ухвалено нову постанову, якою у задоовленні клопотання представника позивача ОСОБА_4 ОСОБА_1 про призначення комплексної судово-почеркознавчої та технічної експертизи відмовлено.

13.03.2023 року відповідач подав до суду заяву про відвід судді Юрківа О.Р. від розгляду даної справи.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 14.03.2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про відвід головуючого судді Юрківа О.Р. від розгляду справи №461/9712/21 відмовлено.

03.04.2023 року представник позивача подав до суду заяву про зміну підстав позову та клопотання про проведення комплексної судової експертизи.

11.09.2023 року представник позивача подав до суду клопотання про повернення до стадії підготовчого засідання.

19.09.2023 року відповідач подав заперечення на клопотання про повернення до стадії підготовчого засідання.

Ухвалами Галицького районного суду м. Львова від 19.09.2023 року у задоволенні клопотання представника позивача адвоката Петришина А.М. про повернення до стадії підготовчого засідання відмовлено за безпідставністю; заяву представника позивача адвоката Петришина А.М. про зміну предмету позову - залишено без розгляду; відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_1 про призначення комплексної судово-почеркознавчої та технічної експертизи.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав суду пояснення аналогічні викладеним у мотивах позовної заяви та просить позов задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги заперечив, просить відмовити в задоволенні позову, оскільки вважає позов безпідставним та необґрунтованим. Крім того, зазначив, що сам позивач визнав, що взяв кошти та написав розписку.

Представниця відповідача у судовому засіданні позовні вимоги заперечила, просить відмовити в задоволенні позову, оскільки грошові кошти отримані позивачем, розписка надана. Крім того, є рішення Сихівського районного суду м. Львова від 05.11.2019 року, позов ОСОБА_2 задоволено та стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 07.11.2018 року у розмірі 29028, 71 доларів США.

Заслухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, з таких підстав.

Судом встановлено, що 07.11.2018 року позивачем написано розписку згідно з якою, він отримав від ОСОБА_2 28000, 00 доларів США для ведення бізнесу та зобов`язувався повернути отримані кошти до 31.12.2018 року. В даній розписці також вказано, що її написано власноручно ОСОБА_4 /а. с. 14/.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 05.11.2019 року позов ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 07.11.2018 у розмірі 29 028,71 доларів США. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 сплаченого судового збору у розмірі 7 349,87 грн. /а. с. 42-44/.

Даним рішенням було встановлено, що 07.11.2018 року позивач ОСОБА_2 передав грошові кошти відповідачеві ОСОБА_4 в сумі 28 000 доларів США в якості позики, про що свідчить розписка від 07.11.2018 року. Відповідач зобов`язувався повернути кошти до 31.12.2018 року. Однак умов зазначених в розписці ним не дотримано. Таким чином основна сума заборгованості становить 29 028,71 доларів США. (заборгованість за договором позики 28 000 доларів США, проценти за користуванням позикою 731,84.; 3% річних 296,88 доларів США.)

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 16.05.2022 року закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 адвоката Петришина А.М. на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 05.11.2019 року.

Постановою старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Рослюка Т.С. відкрито виконавче провадження №65037477 на виконання виконавчого листа Сихівського районного суду м. Львова №464/2678/19 від 31.08.2020 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики від 07.11.2018 року у розмірі 29028, 71 доларів США /а. с. 45/.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦПК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України - договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа. - незалежно від суми (ст. 1047 ЦК України). На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За змістом статті 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягни згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Таким чином, аналіз змісту норми ст.638 ЦК України, дозволяє визначити ряд умов, за наявності яких цивільно-правовий договір можна вважати укладеним: 1) сторони повинні досягти згоди з усіх істотних умов договору; 2) сторони мають досягти такої згоди у передбаченій законом формі.

Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також переданий майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (ст.640 ЦК України).

Статтею 640 ЦК встановлені додаткові критерії, за якими договір може визнаватись укладеним. Крім вимог про узгодження сторонами істотних умов, висуваються вимоги до форми договорів або щодо виконання певних умов (дій), які становлять сам зміст цих договорів.

Згідно з постановою Верховний Судом України від 18 вересня 2013 року у справі № 6- 6Зцс13 вбачається, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру - є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст.204 ЦК України).

Згідно з ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з роз`ясненнями які викладені у пунктах 19-21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" вбачається, що відповідно до статей 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов`язань, які виникли з правочину, і не пов`язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Норми статті 230 ЦК України не застосовуються щодо односторонніх правочинів. При вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства (стаття 231 ЦК України), судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак не обов`язково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і іншою особою - як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сім`ї, родичів тощо або їх майна. Факт насильства не обов`язково має бути встановлений вироком суду постановленим у кримінальній справі. Вказана правова позиція врахована також і в постанові Верховного Суду від 04.09.2020 року у справі №552/6989/16-ц.

Згідно з ч.1 ст.215 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені статтею 216 ЦК України, можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Викладене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, наведеними у постановах від 13 квітня 2016 року у справі №6- 2953цс15, від 27 квітня 2016 року у справі № 6-372цс1 6.

У своїй постанові від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13 Верховний Суд України зазначив, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Таким чином, враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Сама по собі розписка правочином не є, а тому не може бути визнана судом недійсною (такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 05 вересня 2018 року у справі №756/8630/14-ц).

Крім того, з даної розписки вбачається, що позивач отримав кошти від відповідача, про що сам зазначив у борговій розписці.

Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.

Така ж правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, 11 листопада 2015 року в справі № 6-1967цс15.

З наявної в матеріалах справи розписки від 07.11.2018 року вбачається, що ОСОБА_4 зобов`язався повернути кошти ОСОБА_5 протягом визначеного в розписці строку.

Таким чином, розписка містить в собі відомості щодо строку погашення боргу, скріплені підписом ОСОБА_6 , тобто вказана розписка містить в собі інформацію щодо отримання позичальником коштів в борг та зобов`язання щодо повернення боргу у визначений строк до 31.12.2018 року.

Таким чином, дослідивши надані позивачем докази, надавши їм належну оцінку у їх сукупності і взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, оскільки твердження позивача не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, вказана боргова розписка містить всю необхідну інформацію та підстави для визнання договору позики дійсним .

Керуючись ст.ст. 5, 12, 19, 81,141, 258-259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 16, 202, 203, 207, 215, 509, 525, 526, 598, 610, 611, 622, 638, 640, 1046, 1047 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання боргової розписки недійсною, а правочину таким, що не відбувся відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Повний текст рішення проголошено 28.09.2023 року о 16 год. 45 хв.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя О.Р. Юрків.