Справа № 344/2629/23
Провадження № 2/344/1430/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Пастернак І.А.

секретаря Устинської Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, мотивуючи тим, що 10.06.2014 року між Позивачкою та Відповідачем у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бучацького районного управління юстиції у Тернопільській області було зареєстровано шлюб. Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25.10.2021 року шлюб між ними розірвано. Після реєстрації розірвання шлюбу ОСОБА_3 відновлено дошлюбне прізвище ОСОБА_4 . Під час перебування у шлюбі за рахунок спільних зусиль подружжя 02.06.2017 було набуто двокімнатну квартиру загальною площею 52.4 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 101. Право власності зареєстровано за Відповідачем на підставі договору купівлі-продажу, квартири, серія та номер: 628, виданий 02.06.2017, нотаріально засвідчений приватним нотаріусом Девляшевською С.П. Івано-Франківського міського нотаріального округу. У зв?язку з тим, що титульним власником квартири є Відповідач, а тому усі правовстановлюючі документи знаходяться у Відповідача. Доступ Позивачки до квартири в силу конфлікту між ними відсутній. Просила визнати двокімнатну квартиру загальною площею 52.4 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 101 об?єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , та здійснити поділ майна, а саме: - визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 (одну другу) частину двокімнатної квартири загальною площею 52.4 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 (одну другу) частину двокімнатну квартиру загальною площею 52.4 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , та стягнути судові витрати.

08.05.2023 року представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якій вказав, що відповідач заперечує факт приналежності даної квартири до спільної власності подружжя, оскільки остання була придбана за особисті кошти відповідача, які були отримані ще у дошлюбний період, так як відповідач в той час постійно їздив на роботу за кордон та отримував значні доходи від своєї роботи. Тобто на придбання спірної квартири були використані особисті кошти виключно відповідача. Відповідач як власник майна постійно здійснював та продовжує здійснювати витрати по утриманню квартири, догляд за нею, незважаючи на те, що фактично там не проживає (а.с.45-46).

Представник позивачки в судовому засідання вимоги позову підтримав, просив задоволити.

Представник відповідача в судовому засідання щодо позовних вимог заперечив, просив відмовити в задоволенні позову.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні суду пояснив, що відповідач ще до укладення з позивачкою шлюбу їздив з ним за кордон на заробітки, і за рахунок зароблених грошей придбав квартиру.

Заслухавши учасників процесу, свідка, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справа або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 10.06.2014 року, який рішенням Івано-Франківського міського суду 25.10.2021 року розірвано (а.с.8-11).

02.06.2017 року між ОСОБА_6 (продавцем) та ОСОБА_2 (покупцем) укладено договір купівлі-продажу квартири, який посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Девляшевського С.П. та зареєстровано в реєстрі за №628, згідно якого продавець передав у власність, а покупець купив квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (а.с.9-12, т.2).

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майно щодо суб`єкта від 16.02.2023 року ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 02.06.2017 року року на праві власності, в розмірі часток 1, належить квартира, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (а.с.6-7, т.1).

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Таким чином, частки майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є їх спільною сумісною власністю, є рівними.

За змістом ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. В матеріалах справи відсутні докази про домовленість між сторонами про порядок поділу майна.

За змістом статей 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Судом враховано, що набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована. У разі коли презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у майні є рівними.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_2 під час шлюбу набуто у власність квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивачем зазначається, що згоди стосовно порядку розподілу спільної сумісної власності між ними не досягнуто, а тому такий спір підлягає вирішенню судом.

Частиною 1 статті 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до ч.7 ст.57 СК України якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Представник відповідача зазначив, що спірну квартиру відповідач придбав за особисті кошти. В той же час, належних та допустимих доказів на підтвердження зазначених обставин суду не надано.

Також, суд критично оцінює показання свідка, оскільки вони не підтверджені належними письмовими доказами.

Таким чином, суд вважає доведеним, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя та кожному з них, згідно ч. 1 ст. 70 СК України на праві власності належить по 1/2 частині зазначеного спірного майна.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справа або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Виходячи з заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що позов є обгрунтованим, оскільки придбана в період шлюбу квартира за адресою: АДРЕСА_1 є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, належних доказів про наявність підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя сторонами не надано, а тому, суд дійшов висновку про поділ між сторонами набутого під час шлюбу майна, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, по 1/2 частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України).

Позивачкою за подання позову сплачено судовий збір в розмірі 6 710 грн. Однак дана сума нічим не обгрунтована, та позивачем не надано висновку щодо вартості спірного майна на момент подачі позову.

Враховуючи, що вартість квартири на момент її придбання становила 80 979,00 грн., то з відповідача на користь позивача слід стягнути 1073,60 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 392 ЦК України, ст.ст. 57, 60 СК України, ст.ст. 12, 13, 81, 89,141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задоволити частково.

Визнати двокімнатну квартиру загальною площею 52,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:101 об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на 1/2 частину двокімнатної квартири загальною площею 52,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на 1/2 частину двокімнатної квартири загальною площею 52,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 -1073,60 грн. судового збору.

В решті вимог позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Довідка: Повний текст рішення виготовлено 16.11.2023 року.

Суддя Пастернак І.А.