Справа № 351/245/23
Провадження № 22-ц/4808/1156/23
Головуючий у 1 інстанції Сегін І.Р.
Суддя-доповідач Луганська
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Луганської В.М.

суддів - Баркова В.М., Фединяк В.Д.

учасники справи

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна»

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України) справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , на заочне рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 24 квітня 2023 року, ухвалене судом у складі судді Сегіна І.Р., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У лютому 2023 року ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» звернулось до суду з вищезазначеними вимогами, в обґрунтування яких зазначило, що 17.03.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» укладено електронний договір № 3833663 про надання споживчого кредиту. Зазначений кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус України», затверджених наказом № 53-ОД від 16 січня 2020 року та розміщених на їх сайті: https://creditplus.ua/ru/documents. Згідно умов кредитного договору сума кредиту складає 20000 грн; строк кредиту 30 днів; дата повернення кредиту (16.04.2021) вказується в Графіку платежів, що є додатком № 1 до договору.

ТОВ «Авентус України» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало кредит в сумі 20000 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача.

Відповідно до п.1.5 кредитного договору стандартна процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до п. 4.2 договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася авто пролонгація, відповідно до п. 4.3 договору.

16.04.2021 року відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, не уклав угоду щодо пролонгації строку дії договору, у зв`язку з чим відповідно до п. 4.3. кредитного договору, договір було автопролонговано, а строк користування кредитом було продовжено на 90 днів.

18.10.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції», як фактором було укладено договір факторингу № 18/10/2021, згідно з умовами якого ТОВ «Авентус Україна» відступив ТОВ «Українські фінансові операції» права грошової вимоги за кредитним договором.

11.07.2022 року між року між ТОВ «Українські фінансові операції» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу № 1, до умов якого, ТОВ «Українські фінансові операції» відступив ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» права грошової вимоги за кредитним договором.

Про відступлення права грошової вимоги відповідача було повідомлено шляхом направлення повідомлення на електронну пошту, зазначену при укладанні кредитного договору.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором у встановленому договором порядку та строки, станом на дату звернення до суду заборгованість за кредитним договором склала в сумі 65 600 грн, з яких 20 000 грн - тіло кредиту,45 600 грн - нараховані проценти.

У зв`язку з викладеним, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» суму заборгованості в розмірі 65600 грн, з яких 20 000 грн сума кредиту, 45 600 грн сума відсотків за користування кредитом, також суму сплаченого судового збору в розмірі 2684 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 8000 грн.

Заочним рішенням Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 24 квітня 2023 року позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» заборгованість за кредитним договором № 3833663 від 17.03.2021 року у розмірі 65 600, 00 грн, витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 684 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 8 000 грн.

Ухвалою Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 04 липня 2023 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 24 квітня 2023 року залишено без задоволення.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати заочне рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 24 квітня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник зазначив, що він не був належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, з урахуванням чого був позбавлений права брати участь у справі, подати відзив та заперечення з приводу заявлених вимог, скористатися правничою допомогою та реалізувати інші процесуальні права , що свідчить про незаконність даного рішення.

Скаржник посилається на те, що із матеріалів справи вбачається, що 17.03.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір позики №3833663 про надання споживчого кредиту, сума якого складає 20 000 грн.

Згідно з п.п. 1.7 та 1.7.1 договору, орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає за стандартною ставкою 693,5% річних. Однак, жодних договорів не укладав та відповідно жодних копій не отримував.

Вважає, що при укладенні даного кредитного договору були порушені його права, оскільки договір був укладений в порушення норм ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», та абз. 5, 11, п. 2 ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних», оскільки документ, що містив би інформацію про варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування, відповідачу не надавали і він ніде про це не ставив свій підпис.

Кредитор не надав йому, як позичальнику, повної, всебічної, об`єктивної та достовірної інформації, про умови кредитування.

Зазначив, що договір про надання споживчого кредиту №3833663 від 17.03.2021 року є недійсним на підставі п.1 ст. 203 ЦК України, оскільки обмежує права споживача.

Крім того зазначив, що даний договір суперечить п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону Україні « Про захист прав споживачів», оскільки відповідно п.п. 1.7 та 1.7.1 договору, орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає за стандартною ставкою 693,5% річних, та є несправедливими, оскільки умови договору містять вимоги щодо сплати непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов`язання за договором та наявний істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Також вказав, що проценти нараховувалися у період дії карантинних заходів, які були введені на території України.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» зазначив, що відповідач належним чином повідомлявся про дату та час розгляду справи, докази чого наявні в матеріалах справи. Відповідачем не проінформовано вчасно суд про поважність причин неявки в судове засідання, а також не подано жодних доказів на підтвердження цього.

Кредитний договір укладений між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем відповідає вимогам чинного законодавства, яке регулює нормативно-правове укладання електронного кредитного договору. На підтвердження укладання Договору №3833663 про надання споживчого кредиту з ТОВ «Авентус Україна», позивачем було надано електронний доказ в паперовій формі, який було підписано шляхом зазначення одноразового ідентифікатора «С554323», який відповідно до вимог чинного законодавства був власноручно введений відповідачем для електронного підпису, у відповідності до вимог ч. 6 ст. 8 та ст.. 11,12 закону України «Про електронну комерцію».

Зазначив, що за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи між сторонами було досягнуто всіх суттєвих вимог договору. Переказ коштів, виданих в рамках Кредитного договору здійснено шляхом перерахування на банківську картку № НОМЕР_1 , яку відповідачем вказано особисто в заяві на отримання Кредиту та підтверджується копією довідки платіжного провайдера. Просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Отже, розгляд цивільної справи з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім справ зазначених в ч. 4 ст. 274 ЦПК України, у суді апеляційної інстанції у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи є загальним правилом, визначеним у ЦПК України.

Із матеріалів справи вбачається, що ціна позову в даній справі становить 65 600 грн і є менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2684 грн * 100 = 268400 грн), тому справа відноситься до категорії малозначної справи в силу вимог закону.

Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час та місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що 17.03.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір позики № 3833663 про надання споживчого кредиту у сумі 20 000, 00 грн.

18.10.2021 року між ТОВ «Авентус Україна», як клієнтом, та ТОВ «Українські фінансові операції», як фактором було укладено договір факторингу № 18/10/2021, згідно з умовами якого ТОВ «Авентус Україна» відступив ТОВ «Українські фінансові операції» права грошової вимоги за кредитним договором.

11.07.2022 року між року між ТОВ «Українські фінансові операції» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу № 1, у відповідності до умов якого, ТОВ «Українські фінансові операції» відступив ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» права грошової вимоги за кредитним договором.

Встановивши, що ОСОБА_1 було порушено зобов`язання стосовно своєчасного повернення сум отриманих кредитів та сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків, внаслідок чого за ним утворилася заборгованість за кредитним договором № 3833663 від 17.03.2021 року у сумі 65 600,00 грн, з яких: 20 000, 00 грн - тіло кредиту, 45 600, 00 грн - нараховані проценти, дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» ґрунтуються на законі, а тому підлягають задоволенню.

Колегія суддів вважає, що до такого висновку суд дійшов поспішно, виходячи з наступного.

За змістом частини першої статті 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Відповідно до частин першої, другої статті 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Згідно з частинами другою, четвертою, п`ятою, шостою статті 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо повістку надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, повістка вважається врученою у робочий день, наступний за днем її відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про її доставлення (частина восьма статті 128 ЦПК України).

Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини другої, частиною четвертою статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з підстав, зокрема неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи (частина перша статті 280 ЦПК України).

Як вбачається із матеріалів справи ухвалою Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 09 лютого 2023 року відкрито провадження за позовною заявою ТОВ «Фінансова компанія Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 , ухвалено розгляд справи проводити у спрощеному проваджені з повідомленням сторін, справу було призначено на 07.03.2023 року на 10 год 00 хв.

Копію ухвали про відкриття провадження у справі та позовну заяву отримано відповідачем 22.02.2023 року (а.с.56).

07.03.2023 року відкладено розгляд справи на 28.03.2023 року на 11 год 30 хв, відповідача про дату, час та місце судового засідання повідомлено телефонограмою.

28.03.2023 року судове засідання відкладено на 24.04.2023 року. Матеріали справи не містять відомостей про повідомлення ОСОБА_1 про час, дату і місце судового засідання.

Про відкладення розгляду справи на 24 квітня 2023 року (день ухвалення заочного рішення) відповідач ОСОБА_1 не був повідомлений про дату, місце та час судового засідання. За таких обставин відсутні підстави вважати, що відповідач був належним чином повідомлений судом першої інстанції про розгляд справи.

Наведене відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 02 липня 2020 року у справі № 752/2544/17.

Суд першої інстанції розглянув справу, не маючи відомостей про те, що відповідач повідомлений належним чином про дату, місце та час судового засідання. Доводи апеляційної скарги в цій частині підтверджуються матеріалами справи.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Оскільки ОСОБА_1 в апеляційній скарзі посилається на те, що він не був повідомлений про дату, час та місце розгляд справи, судом апеляційної інстанції встановлено, що суд розглянув справу за відсутності відомостей про належне повідомлення відповідача по справі, що відповідно до п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Щодо заявлених вимог ТОВ «Фінансова компанія Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 , колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, що 17 березня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір позики № 3833663 про надання споживчого кредиту у сумі 20 000, 00 грн.

Згідно п.1.3 кредитного договору: сума кредиту (загальний розмір) складає 20000 грн; строк кредиту 30 днів, дата повернення кредиту 16.04.2021 року, що вказується в Графіку платежів, що є Додатком №1 до цього договору.

Відповідно до п.1.5 кредитного договору стандартна процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до п. 4.2 договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася авто пролонгація, відповідно до п. 4.3 договору.

Вказаний договір, додаток № 1 до нього і паспорт споживчого кредиту до договору підписаний електронним підписом «С554323» ОСОБА_1 17.03.2021 о 06 год 38 хв.

Додаток № 1 і паспорт споживчого кредиту містить вказівку на суму кредиту, строк його видачі, знижену і стандартну відсоткові ставки, орієнтовну загальну вартість кредиту штрафи тощо.

Факт перерахування відповідачу кредитних коштів від ТОВ ««Авентус Україна» підтверджується листом ТОВ ФК «Вей Фор Пей» від 26.01.2023 № 6127-ВП про здійснення успішного переказу 17.03.2021 року на суму 20000 грн, маска картки НОМЕР_2 , код авторизації 181663, номер транзакції в системі WarForPay-creditplus-16166582.

Відповідно до п.4.3.1 договору № 3833663 про надання споживчого кредиту сторони домовилися, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або авто пролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 днів календарних днів,крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача, відповідно до п.п.4.2.2-4.2.4 договору.

Згідно картки обліку заборгованість за кредитом складає 65600, 00 грн.

18.10.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» було укладено договір факторингу № 18/10/2021, згідно з умовами якого ТОВ «Авентус Україна» відступив ТОВ «Українські фінансові операції» права грошової вимоги за кредитними договорами вказаними у реєстрах боржників.

11.07.2022 року між року між ТОВ «Українські фінансові операції» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу № 1, у відповідності до умов якого, ТОВ «Українські фінансові операції» відступив ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» права грошової вимоги за кредитними договорами вказаними у реєстрах боржників.

Згідно вимогами договору факторингу №1 від 11.07.2022 року фактор прийняв реєстр боржників, що підтверджується актом приймання - передачі від 26.01.2023 року.

Згідно витягу реєстру боржників передано ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» право вимоги за кредитним договором №3833663 від 17.03.2021 року ОСОБА_1 в загальній сумі заборгованості - 65600, 00 грн, з яких залишок за тілом кредиту - 20000, 00 грн, заборгованість за відсотками - 45600, 00 грн.

Про відступлення права грошової вимоги відповідача було повідомлено письмово на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначену при укладенні кредитного договору.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Положення ч. 1 ст. 205 ЦК України визначають, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини першої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким,що вчинений у письмовій формі,якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів (частина третя статті 207 ЦК України).

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. ст. 205, 207 ЦК України).

Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Частиною 1ст. 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін,спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Положення ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», передбачають відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Так, відповідно до п. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12цього Закону, вважається таким,що за правовими наслідками прирівнюється до договору,укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Судом встановлено, що 17 березня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» укладено електронний договір № 3833663 про надання споживчого кредиту, згідно якого відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 20000, 00 грн.

ТОВ «Авентус Україна» перерахувало ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 20 000 грн на карту НОМЕР_2 , код авторизації 181663, номер транзакції в системі WarForPay-creditplus-16166582.

Як вбачається з матеріалів справи, договір №3833663 про надання споживчого кредиту від 17 березня 2021 року укладений в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису.

Кредитний договір, графік платежів та паспорт споживчого кредиту підписано електронним підписом 17 березня 2021 року року о 06 год. 38 хв.

ТОВ «Авентус Україна» виконало свої зобов`язання за кредитним договором, надало ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 20 000 грн, що підтверджується карткою обліку позичальника та інформацією ТОВ «Вей Фор Пей» у листі від 26 січня 2023 року.

Кредитний договір №3833663 містить персональні дані позивача, зокрема, його паспортні дані, номер картки платника податків, номер мобільного телефону, а також номер банківського рахунку, на який перераховуватимуться грошові кошти. Також в даному кредитному договору визначено предмет, порядок та умови надання кредитного договору.

Відповідач підтвердив, що ознайомлений і приймає умови кредитного договору (оферти), яка акцептована відповідачем 17.03.2021 року шляхом підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідача С554323.

Також до кредитного договору №3833663 від 17.03.2021 року додано графік платежів та паспорт споживчого кредиту, який містить розмір суми кредиту, процентну ставку за кожен день та річну, строк кредитування, відповідальність за порушення умов договору, які також підписані відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором С554323.

Ураховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що спірний договір укладено в електронному вигляді з використанням електронного підпису, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні цього договору сторони договору досягли згоди щодо всіх його істотних умов та у сторін, відповідно до приписів статті 11 ЦК України, виникли права та обов`язки, які витікають із кредитного договору.

Доводи апеляційної скарги щодо не укладення даного кредитного договору відповідачем, не ознайомлення з умовами кредитного договору та відсутність його підпису на кредитному договорі, спростовуються викладеними вище обставинами.

Відповідачем, незважаючи на вимоги ст.81 ЦПК України про те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не надано доказів на спростування обставин укладення між сторонами договору про надання коштів у позику на умовах споживчого кредитування № 3833663, погодження всіх істотних умов договору.

Пунктом 1.5.договору сторони кредитного договору погодили стандартну процентну ставку, яка становить 1,90% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до п. 4.2 договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася авто пролонгація, відповідно до п. 4.3 договору.

Розділом 3 договору передбачено порядок повернення позики та нарахування/сплати процентів.

Відповідно до пункту 3.1 нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, протягом строку кредиту( включаючи періоди пролонгації та авто пролонгації), виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році.

Відповідно до 4 розділу договору №3833663 від 17 березня 2021 року визначено, що строк кредиту може бути продовжено: - за ініціативою споживача на кількість днів, зазначену в п.1.4. Договору, якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному пп.4.2. (пп.4.2.1-4.2.4.) договору; або -в порядку авто пролонгації на кількість днів та відповідно до умов визначених в п.4.3 (пп.4.3.1 - 4.3.2) Договору.

Згідно з п.4.3.1 договору № №3833663 від 17 березня 2021 року сторони домовилися, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку (нового строку кредиту після пролонгації або авто пролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ні на 90 днів календарних днів.

17.03.2021 року відповідачу було надано кредит в сумі 20 000,00 грн строком на 30 днів,відповідно до п.1.5 кредитного договору стандартна процентна ставка становить 1,90% в день.

16.04.2021 року відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, а також не повідомив ТОВ «Авентус Україна» про небажання продовжувати строк кредитного договору. Відповідно до умов п. 4.3.1 Кредитного договору строк дії кредитного договору було автоматично продовжено на 90 днів, починаючи з дня укладення договору.

Умовами кредитного договору передбачено продовження строку кредитування, а відтак проценти за користування кредитом підлягали нараховуванню у продовжені договорами строки, що було виконано кредитодавцем.

Наведені пункти та підпункти кредитного договору, які передбачають продовження строків кредитування за вказаним кредитним договорам не визнавались відповідачем недійсними, а тому з огляду на приписи статті 204 ЦК України є дійсними та підлягають виконанню.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно достатті 509 ЦК Українизобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтями 526, 530, 610 ЦК України та частиною 1 статті 612 ЦК Українизобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Ураховуючи те, що позичальник взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, кредитні кошти разом з процентами вчасно не повернув, внаслідок чого виникла заборгованість, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія`Фінтранс Україна», яке набуло право вимоги за кредитним договором №3833663 від 17 березня 2021 року.

Щодо посилання скаржника на порушення п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону Україні « Про захист прав споживачів» та те, що пункти 1.7 та 1.7.1 договору №3833663 від 17 березня 2021 року є не справедливими, колегія суддів зазначає, що при розгляді справи у суді першої інстанції відповідач не заявляв зустрічних вимог про визнання недійсними вказаних пунктів кредитного договору, у зв`язку з їх невідповідністю п.5.ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», тому вирішення цього питання в рамках цієї справи неможливо, оскільки виходить за межі заявлених позовних вимог. Відповідачем було отримано копію позовної заяви, копію ухвали Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 09 лютого 2023 року про відкриття провадження у справі, разом з тим відповідач не скористався своїм правом пред`явити зустрічні позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги про те, що проценти протиправно нараховувалися у період дії карантинних заходів, які були введені на території України не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Відповідно до п. 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.

Отже у період дії карантину позичальник звільнявся від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки, штрафу, пені за прострочення грошового зобов`язання, але від сплати відсотків за прострочення грошового зобов`язання позичальника не звільнено.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п.2ч.1ст.374ЦПК України).

З огляду на вищевикладене, на підставі п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України колегія суддів приходить до висновку, що заочне рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 24 квітня 2023 року підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 3833663 від 17.03.2021 року у розмірі 65600 грн, з яких 20 000 грн сума кредиту, 45 600 грн сума відсотків за користування кредитом.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною першою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За подання позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2684,00 грн (а.с. 52), відповідача звільнено від сплати судового збору відповідно до п. 9. ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Отже, витрати по сплаті судового збору компенсуються позивачу за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 3 частини першої статті 133 ЦПК України).

У частині другій статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до статей 1, 26, 27, 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги, за яким, зокрема, клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

У статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У частині третій статті 12 та частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У частині восьмій статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції позивачем надано договір про надання правової допомоги №07/07-2020 від 07.07.2022 року, звіт про надання правової допомоги від 30.01.2023 року, рахунок на оплату по замовленню №114/30/01 від 31.01.2023 року, ордер на надання правової допомоги Серії АН №107516, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія Фінтраст Україна» уповноважило на підставі договору про надання правової допомоги адвоката Крюкову М.В. діяти в Снятинському районному суді, платіжну інструкцію №20.

Відповідно до п. 1.1 договору №07/07-2020 від 07.07.2022 року, який укладено між ТОВ «Фінансова компанія Фінтраст Україна» в особі директора Москалюка А.М. та Крюковою М.В. , предметом договору є надання правової допомоги, інформації, юридичної допомоги, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу його діяльності в будь-якому статусі. Встановлення обставин справи, збір та аналіз доказів та документів, формування правової позиції, складення та подання позовних заяв, клопотань, заяв, заперечень, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів Клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення. Представництво інтересів Клієнта у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, а також при виконанні рішень. Представництво інтересів Клієнта в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктом 3 договору передбачено порядок розрахунків, відповідно до якого оплата за надані послуги складається з суми вартості послуг, зазначених у рахунку-фактурі.

Відповідно до рахунку-фактури від 30 січня 2023 року вартість збору та аналіз доказів і документів для подання позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 становить - 2000 грн, складення позовної заяви по даній справі становить - 5000 грн, подання позовної заяви до Снятинського районного суду становить - 1000 грн.

Згідно звіту про надання правничої професійної допомоги згідно з договором про надання правової допомоги №07/07-2020 від 07.07.2022 року надано такі види правової допомоги: збір та аналіз доказів і документів для подання позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 ; складення позовної заяви по справі; подання позовної заяви до Снятинського районного суду, загальною вартістю - 8000 грн.

До заяви додано платіжну інструкцію №20 про оплату зазначених послуг.

Відповідачем не подано заперечень щодо розміру витрат на правничу допомогу, які просить стягнути ТОВ «Фінансова компанія Фінтраст Україна».

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268) (рішення від 23 січня 2014 року у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України»).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Враховуючи вищевказане та те, що зазначені витрати на правничу допомогу підтверджені належними доказами, беручи до уваги принципи співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності адвокатських витрат, з огляду на відсутність заяви відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу, задоволення позовної заяви, колегія суддів вважає, що з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в суді першої інстанції у розмірі 8000 грн.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, Івано-Франківський апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Заочне рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 24 квітня 2023 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_3 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», , місцезнаходження: вул. Загородня, 15 оф. 118/2, м. Київ, заборгованість за кредитним договором № 3833663 від 17.03.2021 року у розмірі 65 600 грн, витрати на правову допомогу у розмірі 8 000, 00 грн.

Компенсувати ТОВ «Фінансова компанія Фінтраст Україна» судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 2684, 00 грн за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 14 листопада 2023 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді: В.М. Барков

В.Д. Фединяк