Справа №: 343/1806/23
Провадження №: 2/0343/497/23
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2023 року м. Долина

Долинський районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi:

судді Монташевич С. М.,

з участю: секретаря судового засідання Шикор Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Долинського районного суду Івано-Франківської області цивільну справу №343/1806/23 за позовом акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позицій сторін:

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідачки на його користь заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 19.02.2018 у розмірі 47986,55 грн станом на 07.07.2023, яка складається з: 39060,85 грн - заборгованість кредитом; 8925,70 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом; та судові витрати у розмірі 2684,00 грн (судовий збір).

Свої вимоги мотивує тим, що ОСОБА_1 звернулася в АТ КБ "ПриватБанк" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 19.02.2018. Відповідачка при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами» складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Відповідачці було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, а також надано у користування кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 37000,00 гривень. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 2.1.1.2.2, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідачка при укладанні договору дала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, який відповідно до п. 1.1.1.63 договору - короткостроковий кредит надається банком клієнту у разі перевищення суми операції за платіжною карткою над сумою залишку коштів на його рахунку в розмірі ліміту кредитування.

Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачці можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідачка зобов`язалася здійснювати погашення кредиту та процентів внесенням коштів на кредитний рахунок у розмірі не менше мінімального обов`язкового платежу, однак не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором та підтверджується випискою по рахунку.

Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, хоча ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором про надання банківських послуг, яка становить 47986,55 грн, що є порушенням законних прав та інтересів позивача.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, просив безпосередньо в позовній заяві проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Також скерував на адресу суду письмові пояснення, в яких вказав, що відповідачка здійснювала погашення кредиту з порушенням термінів, що підтверджується розрахунком заборгованості, та вказує на підстави для задоволення позову в повному обсязі. Щодо можливості проведення реструктуризації боргу, то це право, а не обов`язок. Щодо введення військового стану, то для підтримки клієнтів ПриватБанк з 01.03.2022 до 01.06.2022 запровадив кредитні канікули для фізичних осіб за всіма кредитними картками. Це пільгові умови договору, коли клієнти мають право не вносити обов`язковий мінімальний платіж. Кредитні канікули означають, що банк не штрафував за прострочені платежі, та не означають відсутність процентів за користування кредитними коштами. До канікул у березні ПриватБанк встановив кредитну ставку 0,001 %, зробиши користування кредитними коштами безкоштовним. З 1 квітня банк частково повернув деякі тарифи, при цьому зниживши їх порівняно з довоєнним рівнем. Було встановлено пільговий розмір кредитної ставки на рівні 1,7 % , що є вдвічі меншим, ніж до війни (а.с. 205-206).

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, на електронну адресу суду скерувала клопотання про розгляд справи за її відсутності (а.с. 215), а також виклала свої заперечення, в яких вказала, що 19.02.2018 між нею та позивачем був укладений кредитний договір. Від виконання зобов`язань за ним вона ніколи не ухилялася. Але з початком війни вона опинилася у складному матеріальному становищі, тому неодноразово зверталася до позивача та просила провести реструктуризацію заборгованості, однак всі її спроби досягти бажаного залишились безрезультатними. Вона звернулася за допомогою до адвоката та понесла додаткові витрати. Він звертався до адміністрації АТ «ПриватБанк», однак його звернення також не дали результатів. Вказала, що, згідно з даними з витягу з Українського бюро кредитних історій, її заборгованість перед АТ «ПриватБанк» станом на кінець лютого 2022 визначена у розмірі 36998,21 грн і саме таку суму вона просить стягнути з неї на користь позивача.

Також відповідачка зазначила, що з вересня 2022 року процентна ставка без погодження з нею була змінена з 1,7 % на 3,5 %, що призвело до збільшення суми обов`язкового платежу, який щомісячно списується з її кредитної картки. Вона позбавлена можливості погашати заборгованість, оскільки в лютому 2022 році втратила основне джерело доходів. Щодо особистих обставин, які призвели до неплатоспроможності выдповыдачки, то такими остання вказала поточні витрати на потреби її дочки, яка з 01.09.2021 навчається в Австрії, серед яких плата за гуртожиток, навчання, проїзд у громадському транспорті, харчування та одяг, на підтвердження чого вона надала відповідні докази. Крім того вона має ще один кредит, що підтверджується генеральною угодою від 28.07.2023

Також зазначила, що банк не дотримався вимог щодо дії норм на період воєнного стану, згідно з якими позичальник звільняється від прострочення сплати на користь кредитодавця неустойки та інших платежів, які передбачені відповідними договорами. Також банк не пристав на рекомендації Національного банку про проведення реструктуризації заборгованостей позичальників, які втратили роботу в період воєнного стану (а.с. 102-107, 161-163).

Спір між сторонами не вирішений.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі:

ухвалою суду від 28.07.2023 відкрито провадження у справі та призначено судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Безпосередньо у позовній заяві позивач просить справу розглядати без участі його представника.

14 серпня 2023 року відповідачка подала заяву про відкладення розгляду справи.

28 вересня 2023 року від відповідачки поступило клопотання про розгляд справи за її відсутності, а також письмові заперечення з додатками.

23 жовтня 2023 року від відповідачки на електронну адресу суду поступили письмові заперечення з додатками, які попередньо направлені позивачу, та які відповідають тим, що поступили 28.09.2023 поштовим відправленням.

10 листопала 2023 року від позивача поступили письмові пояснення.

13 листопада 2023 року від відповідачки на електронну адресу суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, в якій вона підтримала подані нею заперечення.

Згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З урахуванням того, що розгляд та завершення розгляду справи відбулося за відсутності учасників справи, датою ухвалення рішення у справі є дата складання повного судового рішення, що відповідає вимогам ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України, та не є порушенням прав сторін щодо участі у розгляді справи, про що зазначив Верховний Суд у постанові від 05.09.2022 у справі № 1519/2-5034/11.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин:

19 лютого 2018 року ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ "ПриватБанк" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, згідно з якою вона погодилася, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, Пам`яткою клієнта і Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг (а.с. 12).

Відповідно до довідки, наданої позивачем, між АТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 був підписаний кредитний договір № б/н, за яким було надано такі кредитні картки: 19.02.2018 - картку "Універсальна" № НОМЕР_1 , з терміном дії до 12/21, 14.12.2021 - картку "Універсальна" № НОМЕР_2 , з терміном дії до 12/25 (а.с. 11).

Згідно із довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої ОСОБА_1 (договір б/н), кредитні ліміти карткового рахунку № НОМЕР_1 за період з 19.02.2018 по 26.12.2022 неодноразово змінювалися (зменшувалися та збільшувалися), востаннє кредитний ліміт становив 28000,00 грн (14.12.2021), після чого 26.12.2022 був зменшений до 0,00 грн. Найбільший розмір кредитного ліміту було встановлено 14.12.2021 в розмірі 37000,00 грн, який відразу зменшено на 28000,00 грн (а.с. 10).

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором, укладеним між АТ КБ "ПриватБанк" і ОСОБА_1 , з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, станом на 07.07.2023 остання має заборгованість в розмірі 47986,55 грн, яка складається з: 39060,85 грн - заборгованість за тілом кредиту (простроченим тілом кредиту); 8925,70 грн - заборгованість за нарахованими відсотками (простроченими відсотками) (а.с. 5-9).

Як вказав позивач, у процесі користування кредитним рахунком ОСОБА_1 не надавала своєчасно АТ КБ "ПриватБанк" грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що знайшло своє відображення у вказаному розрахунку заборгованості за договором, а також підтверджується випискою по рахунку (а.с. 73-78), з якої вбачається активне використання кредитних коштів та поповнення картки боржницею, а також списанння коштів банком в рахунок погашення заборгованості.

На підтвердження умов кредитування до матеріалів позову долучено також паспорт споживчого кредиту, в якому містяться умови кредитування кількох кредитних карток, який наданий ОСОБА_1 для ознайомлення 14.12.2021 та підписаний ОТП, в якому відображені основні умови кредитування по різних типах кредитного продукту (а.с. 13-16), Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" (а.с. 17) та витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 18-70).

Натомість, заперечуючи проти позовних вимог, відповідачка вказала, що, згідно з даними витягу з Українського бюро кредитних історій (а.с. 108-115), її заборгованість перед АТ «ПриватБанк» станом на кінець лютого 2022 визначена у розмірі 36998,21 грн і саме таку суму вона просить стягнути з неї на користь позивача.

З початком війни вона опинилася у складному матеріальному становищі, тому неодноразово зверталася до позивача та просила провести реструктуризацію заборгованості (а.с. 199-200), однак всі її спроби досягти бажаного залишились безрезультатними, про що свідчать відповіді з банку (а.с. 128-129, 130-131). Вона звернулася за допомогою до адвоката, з яким уклала відповідний договір та понесла додаткові витрати (а.с. 116-120). Представляючи її інтереси, адвокат звертався до адміністрації АТ «ПриватБанк» із адвокатським запитом, в якому просив надати інформацію про її заборгованість перед банком (а.с. 124-125), однак такої не отримав, оскільки банк зазначив, що ним не долучено до запиту дозволу клієнта про розкриття банківської таємниці (а.с. 126-127). Не надав банк такої відповіді і на запит адвоката, до якого вже була долучена її згода на розкриття банківської таємниці (а.с. 121-123).

Також відповідачка зазначила, що з вересня 2022 року процентна ставка без погодження з нею була змінена з 1,7 % на 3,5 %, що призвело до збільшення суми обов`язкового платежу, який щомісячно списується з її кредитної картки, на підтвердження чого вона надала відповідні скріншоти (а.с. 132-134).

Вона позбавлена можливості погашати заборгованість, оскільки в лютому 2022 році втратила основне джерело доходів, про що свідчить долучена нею копія трудової книжки, довідка ОК-5 та відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків (а.с. 136-140, 141-142, 143).

Щодо особистих обставин, які призвели до неплатоспроможності відповідачки, то такими остання вказала поточні витрати на потреби її дочки ОСОБА_2 (а.с. 150), яка з 01.09.2021 навчається в Австрії, серед яких плата за гуртожиток, навчання, проїзд у громадському транспорті, харчування та одяг, на підтвердження чого вона надала відповідні докази (а.с. 144-149). Крім того вона, відповідачка, має ще один кредит, що підтверджується генеральною угодою від 28.07.2023 (а.с. 151-152).

Таким чином, між сторонами виник спір, в якому банк просить стягнути з відповідачки 47986,55 гривень за неналежне виконання умов кредитного договору, непогашення в повному обсязі відповідачкою заборгованості за цим договором, що є порушенням законних прав та інтересів позивача, проти чого заперечує остання, вказуючи на розмір заборгованості 36998,21 грн, який визначений станом на кінець лютого 2022 року в її кредитній історії, який вона просить реструктуризувати.

Оцінка суду:

суд, дослідивши та оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, надані на обґрунтування позовних вимог та заперечень на їх спростування, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з такого.

Відповідно до положень ст. 42 Конституції України, держава захищає права споживачів.

Згідно із ч. 1 ст. 1 ЦК України, цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Як передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України, свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю, а також повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Публічним договором є договір, в якмоу одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (ч. 1, 2 ст. 633 ЦК України).

Суд встановив, що при укладанні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно з якою договором приєднання є договір, умови якого встановлено однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У даному випадку застосування конструкції договору приєднання його умови розробляв АТ КБ «ПриватБанк».

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Стаття 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ст. 1055 ЦК України).

В судовому засіданні встановлено, що 19.02.2018 ОСОБА_1 звернулася до ПАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є АТ КБ "ПриватБанк", з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку та отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Вказаного факту відповідачка не заперечила.

В анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку ОСОБА_1 підтвердила, що Умови та Правила надання банківських послуг ПАТ КБ "ПриватБанк", Пам`ятка клієнта і Тарифи становлять договір банківського обслуговування. При цьому суд звертає увагу на те, що в самій Анкеті-заяві не визначені умови кредитування, у тому числі й процентна ставка, можливість зміни банком в односторонньому порядку умов договору та інше.

Позивач посилається на те, що умови кредитного договору, укладеного між ним та відповідачкою, визначені в Умовах та Правилах надання банківських послуг у ПриватБанку, а також у Тарифах обслуговування кредитних карт "Універсальна": «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", "Універсальна Contract", "Універсальна Gold" та витязі з Умов та правил надання банківських послуг, розміщені на його сайті (а.с. 17, 18-62).

Однак матеріали справи не містять підтверджень про ознайомлення ОСОБА_1 з основними умовами кредитування, оскільки жоден з вищенаведених документів не містить її підпису, як і немає доказів, що саме цей витяг з Умов та витяг з Тарифів розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ним, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати відсотків, які заявлені до стягнення.

Роздруківка із сайту позивача та посилання на нього належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) та не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Суд також зазначає, що в даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Згідно із п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У п. 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийнятій 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН, зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту й Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві основних умов кредитування, домовленості сторін про сплату відсотків, надані банком витяг з Умов та витяг з Тарифів не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

Оскільки витяг з Умов та правил надання банківських послуг, витяг з Тарифів, які містяться в матеріалах даної справи, не містить підпису позичальниці, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Більше того, витяг з Тарифів містить різні типи картки "Універсальна", щодо кожної з яких виставлені свої умови кредитування. Позивачем вказано, що ОСОБА_1 19.02.2018 була надана кредитна картка "Універсальна", проте в матеріалах справи відсутні відомості про те, який саме тип картки "Універсальна" був наданий відповідачці, що знову ж таки вказує на відсутність однозначного розуміння умов кредитування, які така передбачала.

Щодо долученого до матеріалів справи Паспорта споживчого кредиту (а.с. 13-16), то такий не вказаний як частина кредитного договору, укладеного між сторонами, про що свідчить Анкета-заява від 19.02.2018, та підписаний він був відповідачкою 14.12.2021, тобто більше як через два роки після підписання Анкети-заяви.

Крім того суд звертає увагу на позицію Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладену в постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20, згідно з якою потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитовця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. За таких обставин Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду вбачає наявні підстави для відступу від висновку Верховного Суду, викладеного у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі №284/157/20-ц (провадження №61- 13569св20), від 18 листопада 2020 року у справі №313/346/20 (провадження № 61-14573св20) та у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2019 року у справі №467/555/19 (провадження №61-17707св19), про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом.

У даному випадку паспорт споживчого кредитування, який у Законі України «Про споживче кредитування» трактується як інформація, яка надається споживачеві перед укладенням договору про споживчий кредит, був підписаний ОТП 14.12.2021, тобто після укладення між сторонами кредитного договору, а тому в силу згаданої позиції Верховного Суду може свідчити тільки про ознайомлення відповідачки з можливістю зміни умов кредитування, надання можливості порівняти різні пропозиції кредитодавця, але аж ніяк не може бути підтвердженням того, на які саме умови вона пристала, у тому числі після того як ознайомилася з паспортом та отримала карту під новим номером. Суд звертає увагу і на те, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердення застосування відповідачкою OTП, тобто не зазначено цифрову послідовність символів, що була надіслана Банком Клієнту, на який фінансовий номер мобільного телефону, який прийняв та застосував отримані символи.

Також без доказового підгрунтя позивач вказує на те, що після початку війни банком було в користь клієнта знижено відсоткову ставку, оскільки будь-які зміни умов кредитування повинні бути доведені до відома клієнта та погоджені з ним. При цьому посилання позивача на те, що, оскільки відповідачка продовжувала користуватися кредитними коштами, а, отже, вона пристала на запропоновані банком умови, не може братися до уваги, оскільки проценти списувалися банком, а не були добровільним волевиявленням ОСОБА_1 . Більше того, остання розуміла суми списуваних процентів, як встановлення їй обов`язково платежу, який з початком війни ще й збільшився, що знову ж таки вказує на незрозумілість умов кредитування для відповідачки.

Таким чином, враховуючи вищевказане, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» повідомив відповідачку про умови кредитування та узгодив зі споживачем саме ті умови, які вважає узгодженими та на які посилається, у тому числі і в частині можливості нарахування відсотків. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності, розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Разом з тим, з долученої до позовної заяви виписки за договором б/н за період 19.02.2018-10.07.2023 (а.с. 73-78), встановлено, що відповідачка отримувала кошти з кредитної картки, активно ними користувалася, що підтверджує існування кредитних правовідносин між нею та банком, однак не повертала своєчасно останньому грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, чого вона не заперечила та навела в письмових запереченнях підстави, які послужили виникненню такої.

Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Як вказав позивач, станом на 07.07.2023 за ОСОБА_1 рахується заборгованість в розмірі 47986,55 грн, яка складається як з простроченого тіла кредиту, так і заборгованості за простроченими відсотками, проте відповідачка просить звільнити її від сплати відсотків, оскільки такі були нараховані не з її провини.

Як встановлено вище, умовами кредитного договору, укладеного між позивачем та відповідачкою, не обумовлено розмір та порядок нарахування процентної ставки, яка, за її погодження обома сторонами, мала мати місце при користуванні кредитними коштами. Більше того, як вбачається із розрахунку заборгованості, банк формував тіло кредиту (розмір якого також не обумовлено кредитним договором) накопичувальним способом, включаючи до суми фактично використаних позичальником коштів нараховані проценти. В кожному наступному місяці проценти знову нараховувалися на збільшене в такий спосіб тіло кредиту, до якого увійшли попередні відсоткові нарахування. Тобто в такий спосіб банк нараховував проценти не лише на фактично використані відповідачкою кредитні кошти, а й прроценти за користування цими коштами, які погашалися банком за рахунок кредитного ліміту та включалися до витрачених клієнтом кредитних коштів.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, враховуючи те, що в ході розгляду справи не здобуто доказів щодо підстав нарахування процентів та їх стягнення, їх необгрунтоване погашення за рахунок кредитних коштів, що призводило до збільшення тіла кредиту, суд вважає за необхіджне провести розрахунки тих коштів, якими фактично відповідачка скористалася, та тих, які вона внесла на погашення заборгованості. При цьому за основу перерахунку слід брати виписку по руху коштів (а.с. 73-78), яка є первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на рахунок клієнта, а не розрахунок заборгованості, який є одностороннім документом банку, в якому, як встановлено вище, у тіло кредиту входили безпідставно нараховані відсотки.

Шляхом проведення математичних розрахунків, які здійснені на основі даних, що містяться у виписці руху коштів з 19.02.2018 по 10.07.2023 (показники відображені з кінця до початку, тобто з а.с.78), встановлено, що витрати відповідачки по наданих їй картках становлять 123678,34 гривень (103,02 + 51,51 + 373,70 + 380,39 + 103,02 + 103,02 + 103,02 + 206,04 + 101+ 536,76 + 103,02 + 1045,23 + 623,34 + 332,10 + 1935,73 + 103,02 + 369,96 + 44,44 + 1501 + 41,41 + 262 + 3363,64 + 103,02 + 103,02 + 154,53 + 41,41 + 62,62 + 206,04 + 51,51 + 228,70 + 204 + 62,62 + 25 + 57,58 + 940,70 + 362,28 + 21,21 + 46,46 + 57,57 + 806 + 51,51 + 185,28 + 99,01 НОМЕР_3 1410,26 + 1410,26 + 149,48 + 104,52 + 209,05 + 639,50 + 103,02 + 103,02 + 82,82 + 578,80 + 233,94 + 155,70 + 261,31 + 212 + 139,94 + 103,02 + 103,02 + 820,31 + 260 + 738,12 + 547,30+ 282,10 + 212 + 109,91 + 3001 + 369,56 + 21,21 + 996,56 + 196,67 + 45,90 + 831 + 936 + 299,30 + 237,35 + 3 + 155,70 + 343,94 + 599 + 151 + 212 + 10 + 1680 + 247,90 + 104,52 + 287,76 + 1048 + 380 + 382,82 + 307,04 + 522,61 + 236,34 + 103,02 + 264,58 + 1001 + 243,44 + 365,04 + 236,34 + 228,20 + 343,09 + 111 + 440,51 + 2592 + 692 + 424,15 + 315 + 79 + 999 + 97,85 + 122,34 + 111 + 1001 + 82,82 + 246,44 + 142,51 + 395,20 + 298,36 + 1701,65 + 201 + 81,81 + 256,54 + 1523,88 + 1486,73 + 333 + 520 + 22,22 + 32,22 + 892,10 + 446,70 + 2296,44 + 103 + 252 + 52,97 + 158 + 88,92 + 134,90 + 107 + 107+ 95,95 + 575,39 + 865,85 + 279 + 1109,32 + 1352 + 499,33 + 332 + 1945,45 + 188,83 + 355,81 + 736,13+ 278,24 + 185,13 + 265,10 + 1352 + 332,67 + 255,64 + 170,12 + 3120 + 266,64 + 216,44 + 325,29+ 167,80 + 1872 + 1345,70 + 833,34 + 281,18 + 187,08 + 151 + 996 + 1872 + 251,75 +378,55 + 73 + 183+ 103,02 + 417,94 + 827,10 + 139,29 + 1144 + 845,97 + 52 + 64 + 40 + 17,90 + 7610 + 126 + 100 + 712,83 + 885 + 1955 + 90 + 615 + 274,10 + 91,57 + 77,88 + 19760 + 211,15), а погашення - 99405,54 гривень (0,50 + 50,25 + 0,02 + 800 + 110 + 500 + 10 + 294 + 445 + 50 + 0,01 + 200 + 200 + 200 + 50+ 2000 + 200 + 4300 + 50 + 0,01 + 2,84 + 500 + 1000 + 50 + 1000 + 36,16 + 36,16 + 75,45 + 4500 + 266,84 + 8,99 + 560 + 19 + 18,20 + 100 + 500 + 400 + 8 + 95 + 138,91 + 50 + 115,12 + 167 + 100 + 400+ 50 + 2000 + 56,82 + 312,30 + 50 + 500 + 14 + 8 + 2100 + 7 + 7 + 8 + 50 + 8 + 2500 + 1000 + 1093,86+ 1000 + 50 + 100 + 212,37 + 500 + 1100 + 200 + 1000 + 275,97 + 25 + 118,21 + 1000 + 700 + 3500+ 507 + 3500 + 712 + 78,73 + 5389,20 + 1296 + 78,73 + 1000 + 8 + 7 + 2000 + 2000 + 1000 + 8 + 400+ 200 + 500 + 300 + 2637,53 + 168,19 + 2000 НОМЕР_4 636,13+ 0,02 + 500 + 4500 + 4500 + 0,02 НОМЕР_5 ), тобто різниця між витратами клієнта та внесеними ним коштами згідно з даними виписки складає 24272,80 гривні (123678,34 - 99405,54). При проведенні розрахунків до суми витрат увійшли показники із від`ємними значеннями за виключенням списаних відсотків (оскільки таких не передбачено кредитними зобов`язаннями, про що вказано вище), а до суми погашень показники з плюсовими значеннями.

Отже, в судовому засіданні встановлено, що між сторонами склалися кредитні зобов`язання, за яких позивачем була надана можливість відповідачці користуватися кредитними коштами, що вона активно і робила. Проте будь-які сплати за користування такими коштами між сторонами не були погоджені. Тому, зважаючи на те, що різниця між фактично отриманими та внесеними позичальником коштами складає 24272,80 гривні й вказана сума в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернута, а він, в силу вимог ч. 2 ст. 530 ЦК України, вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, на що вказано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 14-131цс19, суд приходить до переконання, що з відповідачки на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 19.02.2018 станом на 07.07.2023 у розмірі 24272,80 грн за простроченим тілом кредиту. При цьому суд зазначає, що позивачка, заперечуючи проти позову, просила звільнити її від сплати відсотків, проте водночас просила залишити до сплати 36998,21 грн. А як встановлено вище у вказану суму були включені відсотки, які не передбачені кредтним договром, тому з врахуванням вимог законності та об`єктивності, позовні вимоги підлягають до задоволення саме в сумі 24272,80 гривень.

Щодо клопотання відповідачки про реструктуризацію сплати тіла кредиту на 9 місяців, то суд зазначає, що реструктуризація боргу за кредитним договором це одна з форм реорганізації умов боргу, під час якої боржники і кредитори домовляються про відстрочення виплат заборгованостей за основною сумою кредиту і за відсотками, термін яких повинен наступити в певний період часу, а також про новий графік таких платежів.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про споживче кредитування", кредитодавець має право проводити за погодженням із споживачем реструктуризацію зобов`язань за договором про споживчий кредит.

Реструктуризація зобов`язань за договором про споживчий кредит - це зміна істотних умов договору про споживчий кредит, що здійснюється кредитодавцем на договірних умовах із споживачем і впливає на умови та/або порядок повернення такого кредиту.

Для реструктуризації кредитного боргу необхідно звернутися із заявою до фінансової установи, в якій було взяте фінансове зобов`язання (кредит).

Вказане свідчить про можливість клієнта звернутися до банку та клопотати перед ним про реструктуризацію заборгованості.

Як вказала відповідачка, вона зверталася до позивача та просила провести реструктуризацію її заборгованості, однак таке не було задоволено банком, що є його правом, а не обов`язком, як це встановлено при наданні кредиту в іноземній валюті.

Проте відповідачка не позбавлена можливості звертатися до суд з позовом про зобов`язання провести реструктуризацію заборгованості, якщо вона вважає, що є на це підстави, таких вимог вона в рамках розгляду даної справи не заявляла, хоча їй було роз`яснено право подати зустрічний позов. Вимогу про відстрочку чи розстрочку виконання рішення суду відповідачка під час розгляду справи також не ставила. При цьому суд зазначає, що ОСОБА_1 не позбавлена можливості у порядку виконання рішення суду звертатися за відсточенням чи розстроченням виконання рішення суду, якщо є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Розподіл судових витрат між сторонами:

питання судових витрат суд вирішує за правилами ст. 141 ЦПК України, при цьому враховує, що до судових витрат, які позивач поніс у зв`язку з розглядом справи, останній відносить оплату судового збору у розмірі 2684,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням (а.с. 72).

Беручи до уваги, що суд прийшов до висновку про задоволення позову частково і стягнення з відповідачки 24272,80 грн боргу, то, з урахуванням ч. 1 ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з неї на користь позивача 1357,63 грн (2684 * 24272,80 : 47986,55) сплаченого судового збору, тобто пропорційно задоволеним позовним вимогам.

На підставі вищевикладеного, ст. 42 Конституції України, ст. 3, 207, 509, 549, 629, 633, 634, 638, 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України, ст. 1, 11 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 17 Закону України «Про споживче кредитування», та керуючись ст. 258, 259, 264, 265, 268, 282, 289 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

позов акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 19.02.2018 станом на 07.07.2023 у розмірі 24272 (двадцять чотири тисячі двісті сімдесят дві) гривні 80 копійок простроченого тіла кредиту, а також 1357 (одну тисячу триста п`ятдесят сім) гривень 63 копійки сплаченого судового збору.

У задоволенні іншої частини позовних вимог акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Позивач: акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк", юридична адреса: вул. Грушевського, 1Д , м. Київ, .

Відповідачка: ОСОБА_1 , зареєстрована в АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 .

Суддя Долинського районного суду С.М. Монташевич