ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 591/8868/21 Номер провадження 22-ц/814/4333/23Головуючий у 1-й інстанції Шелєхова Г.В. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Кузнєцової О.Ю., Одринської Т.В., при секретарі судового засідання: Буйновій О.П., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційними скаргами Приватного акціонерного товариства «Сумбуд» та представника Приватного акціонерного товариства «Сумбуд» - адвоката Любімого Олега Миколайовича на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 04 листопада 2022 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Сумбуд» про скасування рішення, визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив: - визнати незаконним та скасувати рішення наглядової ради АТ «Сумбуд», оформлене протоколом від 09 листопада 2021 року № 27, в частині звільнення ОСОБА_1 з посади голови правління АТ «Сумбуд»; - визнати незаконним та скасувати наказ АТ «Сумбуд» від 09 листопада 2021 року № 134-к «Про звільнення ОСОБА_1 », поновити його на посаді голови правління АТ «Сумбуд» з 09 листопада 2021 року і в цій частині судове рішення допустити до негайного виконання; - стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 10 листопада 2021 року до ухвалення судом рішення.

На обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 посилався на те, що 24 квітня 2020 року на підставі рішення загальних зборів АТ «Сумбуд» від 24 квітня 2020 року між АТ «Сумбуд» в особі голови наглядової ради ОСОБА_2 і ним, який є акціонером АТ «Сумбуд», укладено контракт, яким його призначено на посаду керівника (голови правління) виконавчого органу АТ «Сумбуд». 09 листопада 2021 року наглядова рада прийняла рішення про звільнення позивача з посади голови правління за порушення законодавства про виплату заробітної плати згідно з підпунктом «в» пункту 5.3 контракту та за порушення вимог статуту підприємства в частині зловживання службовим становищем, що призвело до фінансових збитків АТ «Сумбуд».

09 листопада 2021 року АТ «Сумбуд» видало наказ № 134-к «Про звільнення ОСОБА_1 » з посиланням в преамбулі на рішення наглядової ради АТ «Сумбуд», протокол від 09 листопада 2021 року № 27, яким його звільнено з роботи з 09 листопада 2021 року на підставі пункту 1, пункту 1-1 статті 41 КЗпП України та пункту 5.3 контракту з керівником виконавчого органу ПрАТ «Сумбуд» від 24 квітня 2020 року.

Вважає, що рішення наглядової ради АТ «Сумбуд», яке оформлене протоколом від 09 листопада 2021 року № 27, про його звільнення з посади голови правління АТ «Сумбуд» прийняте всупереч контракту, Закону України «Про акціонерні товариства, статуту АТ «Сумбуд» та КЗпП України. На його думку, у наглядової ради АТ «Сумбуд» не було повноважень приймати рішення про дострокове розірвання з ним контракту від 24 квітня 2020 року. Також зазначив, що не було законних підстав для звільнення його з посади голови правління АТ «Сумбуд» за пунктом 1, пунктом 1-1 частини першої статті 41 КЗпП України.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми рішенням від 04 листопада 2022 року позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано рішення наглядової ради АТ «Сумбуд», оформлене протоколом від 09 листопада 2021 року № 27, в частині звільнення ОСОБА_1 з посади голови АТ «Сумбуд».

Визнано незаконним та скасовано наказ АТ «Сумбуд» від 09 листопада 2021 року № 134-к «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Поновлено ОСОБА_1 на посаді голови правління АТ «Сумбуд» з 09 листопада 2021 року.

Стягнуто з АТ «Сумбуд» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 10 листопада 2021 року до 11 жовтня 2022 року в розмірі 525 975,58 грн. Допустив негайне виконання рішення в межах поновлення на роботі та стягнення суми платежу за один місяць. Вирішив питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі АТ «Сумбуд», посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що нормами законодавства та положеннями статуту відповідача передбачено виключну компетенцію наглядової ради товариства приймати рішення про припинення повноважень члена дирекції та розірвання з ним трудового договору у будь-який час, на свій розсуд, з будь-яких підстав.

Отже, позовна вимога про визнання незаконним та скасування рішення наглядової ради АТ «Сумбуд» № 27 від 09 листопада 2021 року відноситься до корпоративних спорів і підлягає розгляду в порядку виключної підсудності Господарським судом Сумської області, а не Зарічним районним судом м. Суми, тобто судом було допущеного порушення норм процесуального права, що тягне за собою скасування рішення суду.

Крім того, зазначає, що в порушення норм процесуального права суд не розглянув його клопотання про передачу справи за підсудністю до Господарського суду Сумської області або про закриття провадження у справі, чим позбавив його можливості оскаржити до вирішення спору по суті в апеляційному порядку ухвалу про відмову у передачі справи за підсудністю.

Вважає, що висновок суду про те, що наглядова рада не наділена повноваженнями розривати контракт з головою правління та звільняти його, не ґрунтується на законі, положеннях діючої на дату виникнення спірних відносин редакції Статуту АТ «Сумбуд». 24 квітня 2020 року на загальних зборах акціонерів було затверджено нову редакцію Статуту АТ «Сумбуд», у якій вже було передбачено, що до виключної компетенції наглядової ради належить, в т.ч., обрання членів Правління та Голови правління, прийняття рішення про дострокове припинення їх повноважень. І саме в цій редакції діяв Статут АТ «Сумбуд» станом на дату прийняття наглядовою радою 04 червня 2021 року рішення про відсторонення ОСОБА_1 від виконання своїх посадових обов`язків та від 09 листопада 2021 року про його звільнення.

На думку відповідача, позивачем в частині пред`явлення вимоги про визнання незаконним та скасування рішення наглядової ради, обрано невірний спосіб захисту свого цивільного права та інтересу.

Наголошує на тому, що наглядова рада рішенням від 09 листопада 2021 року звільнила позивача, який на той час вже був відсторонений від виконання посадових обов`язків голови правління.

Стосовно оскаржуваного наказу в.о. голови правління від 09 листопада 2021 року № 134-к та його скасування судом, зазначає, що відповідач під час розгляду справи доводив наявність між сторонами корпоративного спору ще й тим, що правовою підставою звільнення керівника колегіального органу саме на підставі п. 5) ч. 1 ст. 41 КЗпП України, є попереднє його відсторонення від виконання посадових обов`язків. Крім того, у тексті рішення наглядової ради від 09 листопада 2021 року прямо не зазначені норми статті КЗпП України, на підставі якої звільняється позивач. Позивач був відсторонений від посади, контракт з ним достроково розірваний і він звільнений в результаті беззаперечного права акціонерів, закріпленого у ст. 99 ЦК України, ст.ст. 51, 52 Закону України «Про акціонерні товариства» по п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

В наказі від 09 листопада 2021 року № 134-7 були допущені помилки щодо зазначення підстав звільнення, які були виправлені відповідачем під час розгляду спору по суті шляхом видання наказу № 76-к від 27 липня 2022 року про виправлення описки. Проте, суд відхилив ці докази, як такі, що подані з пропущенням процесуального строку. Тобто на дату ухвалення судового рішення, оскаржуваного наказу від 09 листопада 2021 року № 134-к у первісній редакції вже не існувало.

Наголошує на тому, що суд, не врахувавши права наглядової ради акціонерного товариства у будь-який час без пояснення причин звільнити керівника, задовольнив позов, примусово нав`язав власникам (акціонерам), всупереч їх волі, управителя їх майном.

В апеляційній скарзі представник АТ «Сумбуд» - адвокат Любімий О.М., посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати рішення та закрити провадження у справі на підставі п. 1) ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що даний судовий спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, що має наслідком закриття провадження у справі на підставі вимог п. 1) ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Представник відповідача вважає, що вказаний судовий спір, у якому позивач, повноваження якого як керівника виконавчого органу товариства припинені відповідно до ст. 99 ЦК України, а трудовий договір розірвано на підставі ст. 41 КЗпП України, оскаржує законність рішень органу управління товариства (наглядової ради) з такого припинення повноважень (звільнення), є корпоративним та належить до юрисдикції господарського суду.

Звертає увагу суду на позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену у постанові від 23 лютого 2021 року у справі № 753/17776/19.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Кузченко Т.М. просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Зазначає, що позивач оскаржив рішення наглядової ради та наказ АТ «Сумбуд» про його звільнення через порушення його трудових прав, як працівника АТ «Сумбуд». Протокол наглядової ради від 09 листопада 2021 року № 27 та наказ № 134-к від 09 листопада 2021 року не містять інформації про припинення повноважень голови правління за ч. 3 ст. 99 ЦК України та звільнення його за п. 5) ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

Надаючи свої доводи у суді першої інстанції, відповідач у процесуальних документах та надаючи усні пояснення, доводив правомірність прийняття наглядовою радою рішення про звільнення ОСОБА_1 та видачі наказу про звільнення саме з підстав порушення ОСОБА_1 умов контракту, які ним були кваліфіковані за п. 1, п. 1-1 ст. 41 КЗпП України.

При розгляді клопотання про закриття провадження у справі судом не було допущено порушень норм процесуального права, воно судом розглянуто і протокольною ухвалою суду відмовлено у його задоволенні.

Вважає доводи скаржника стосовно того, що спір є корпоративним, не ґрунтуються на вимогах закону та не підтверджуються матеріалами справи. Зазначає, що позивачем правильно обрано спосіб захисту, який відповідає змісту порушеного права та який забезпечить в повній мірі поновлення порушеного права.

Оскаржуване судове рішення вже переглядалося судами апеляційної та касаційної інстанцій.

Постановою Сумського апеляційного суду від 19 січня 2023 року апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Сумбуд» задоволено частково, апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «Сумбуд» - адвоката Любімого О.М. задоволено повністю.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 04 листопада 2022 року скасовано, провадження у справі закрито.

Роз`яснено ОСОБА_1 , що розгляд цієї справи віднесено до юрисдикції господарського суду.

Постановою Верховного Суду від 28 червня 2023 року року касаційну скаргу адвоката Сингаївського С.С. як представника ОСОБА_1 задоволено частково.

Постанову Сумського апеляційного суду від 19 січня 2023 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Судове засідання в суді апеляційної інстанції проводилося в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. На момент розгляду справи були присутні представники відповідача, інші особи будучи завчасно та належним чином повідомленими про час та місце слухання справи, в судове засідання не з`явилися, що не перешкоджає апеляційному перегляду даної справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, пояснення осіб, що зявилися, перевіривши матеріали справи та мотиви апеляційної скарги, доходить висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, зважаючи на наступне.

Згідно із ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно із п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 24 квітня 2020 року на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 24 квітня 2020 року між АТ «Сумбуд» в особі голови наглядової ради ОСОБА_2 і ОСОБА_1 укладено контракт про призначення його на посаду керівника (голови правління) виконавчого органу АТ «Сумбуд».

Рішенням наглядової ради АТ «Сумбуд» від 09 листопада 2021 року, оформленим протоколом № 27, ОСОБА_1 звільнено з посади голови правління АТ «Сумбуд» за порушення законодавства про виплату заробітної плати згідно з підпунктом «в» пункту 5.3 контракту та за порушення вимог статуту підприємства в частині зловживання службовим становищем, що призвело до фінансових збитків АТ «Сумбуд». Днем звільнення вважається перший день виходу на роботу.

На підставі рішення засідання наглядової ради АТ «Сумбуд» наказом відповідача від 09 листопада 2021 року № 134-к ОСОБА_1 , голову правління АТ «Сумбуд», звільнено з роботи 09 листопада 2021 року на підставі пункту 1-1, пункту 1 статті 41 КЗпП України та пункту 5.3 контракту з посади керівника виконавчого органу АТ «Сумбуд» від 24 квітня 2020 року.

Наказом АТ «Сумбуд» від 12 липня 2022 року № 76-к виправлено описку у наказі від 09 листопада 2021 року № 134-к шляхом зміни підстави звільнення на пункт 5 статті 41 КЗпП України.

У пункті 5.2 контракту визначено підстави його припинення: а) після закінчення терміну його дії; б) за згодою сторін; в) за ініціативою товариства до закінчення терміну дії контракту у випадках передбачених пунктом 5.3 цього контракту; г) за ініціативою голови правління до закінчення терміну дії контракту у випадках, передбачених пунктом 5.3 цього контракту; д) з інших підстав, передбачених чинним законодавством України.

Пунктом 5.3 контракту передбачено, що голова правління може бути звільнений з посади, а контракт розірваний з ініціативи товариства, наглядової ради до закінчення терміну його дії: а) у разі систематичного невиконання головою правління без поважних причин обов`язків, покладених на нього цим контрактом; б) у разі одноразового грубого порушення головою правління законодавства чи обов`язків, передбачених контрактом; в) у разі винних дій голови правління, внаслідок чого заробітна плата не виплачувалася або виплачувалася несвоєчасно (за винятком випадків, коли перед товариством є кредиторська заборгованість у бюджетних підприємств, установ та організацій); г) з інших підстав, передбачених законодавством.

Відповідно до статуту АТ «Сумбуд» в редакції від 24 квітня 2020 року до виключної компетенції наглядової ради належить обрання та припинення повноважень голови і членів інших органів товариства (підпункт 10 пункту 8.3.14 статуту); обрання членів правління та голови правління, прийняття рішення про дострокове припинення їх повноважень (підпункт 42 пункту 8.3.14 статуту).

Відповідно до пункту 4.4 Положення про виконавчий орган - правління АТ «Сумбуд» в редакції від 24 квітня 2020 року наглядова рада вправі приймати рішення щодо дострокового припинення (відкликання) повноважень голови правління до закінчення строку дії контракту у випадках, передбачених законодавством (статті 40, 41, 45 КЗпП України) та цим контрактом, таке припинення (відкликання) здійснюються в порядку передбаченому чинним законодавством та трудовим договором, що укладений з головою правління. Рішення про дострокове припинення повноважень голови правління приймається у разі порушення ним законодавства або статуту.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що у даному спорі наглядова рада прийняла рішення не в межах корпоративних відносин, а прийняла рішення про розірвання трудових відносин між роботодавцем та найманим працівником. Відповідачем до суду не надано доказів, які б підтверджували факти зловживання ОСОБА_1 своїм службовим становищем, що призвело до фінансової кризи і збитків. Суд першої інстнації вказав, що як у рішенні Наглядової ради так і у наказі про звільнення позивача, не сформульовано одноразового грубого порушення конкретних трудових обов`язків, відповідно відсутні правові підстави для звільнення позивача за п. 1. ч.1 ст. 41 КЗпП України.

Відповідачем не надано до суду жодного судового рішення, яким би встановлювалась вина позивача у несвоєчасній виплаті чи взагалі невиплаті заробітної плати працівникам підприємства. Також не надано доказів того, що позивач притягувався до дисциплінарної, матеріальної, адміністративної або кримінальної відповідальності за несвоєчасну виплату заробітної плати або виплати заробітної плати в розмірах, нижчих від установленого законом розміру заробітної плати та що з цього приводу проводились перевірки уповноважених органів, зокрема, органів Держпраці, скарг від найманих працівників щодо несвоєчасної виплати чи невиплати заробітної плати.

Із таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується, зважаючи на наступне.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника. За змістом частини першої статті 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом (постанова Верховного Суду України від 21 травня 2014 року у справі № 6-33цс14).

Відповідно до частини третьої статті 99 ЦК України повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.

Така форма захисту є специфічною дією носіїв корпоративних прав у відносинах з особою, якій вони довірили здійснювати управління товариством, і не може розглядатися в площині трудового права.

Конституційний Суд України у Рішенні від 12 січня 2010 року № 1-рп/2010 у справі за конституційним зверненням товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародний фінансово-правовий консалтинг» про офіційне тлумачення частини третьої статті 99 ЦК України (у попередній редакції, яка діяла до набрання чинності Законом України від 13 травня 2014 року № 1255-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів») зазначив, що зміст положень статті 99 ЦК України треба розуміти як право компетентного (уповноваженого) органу товариства припинити повноваження члена виконавчого органу щодо виконання обов`язків, які він йому визначив, у будь-який час, на свій розсуд, з будь-яких підстав.

Підставами припинення трудового договору згідно з пунктом 4 частини першої статті 36 КЗпП України є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку припинення повноважень посадових осіб.

Тобто, підставою для розірвання договору згідно з пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України є рішення власника в особі його вищого органу управління або виконавчого органу, що наділений повноваженнями з прийому/звільнення працівників.

Системний аналіз положень пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України та частини третьої статті 99 ЦК України дає підстави для висновку, що припинення повноважень члена виконавчого органу може відбутися у будь-який час та з будь-яких підстав. При цьому припинення повноважень члена виконавчого органу гарантується нормами цивільного права для припинення або запобіганню негативного впливу на управлінську діяльність товариства. Необхідність таких правил обумовлена специфічним статусом члена виконавчого органу, який отримав від уповноваженого органу товариства право на управління (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 10 квітня 2019 року у справі № 510/456/17, провадження № 14-1цс19, від 04 лютого 2020 року у справі № 915/540/16, провадження № 12-100гс19).

Із матеріалів справи вбачається, що рішенням засідання дисциплінарної комісії АТ «Сумбуд» від 09 листопада 2021 року, оформленим протоколом № 2, рекомендовано Спостережній раді за допущені грубі порушення трудової дисципліни та вчинення винних дій, які завдали шкоди товариству, звільнити голову правління ОСОБА_1 або за одноразове грубе порушення трудових обов`язків керівника підприємства, разове грубе порушення трудової дисципліна (пункт 1 статті 41 КЗпП України), або за вчинення винних дій керівника підприємства, установи, організації, внаслідок яких заробітна плата виплачувалася несвоєчасно, або в розмірах, нижчих від установлено законом розміру мінімальної заробітної плати (пункт 1-1 статті 41 КЗпП України), або з інших підстав (пункт 5 статті 41 КЗпП України).

Рішенням наглядової ради АТ «Сумбуд» від 09 листопада 2021 року, оформленим протоколом № 27, вирішено звільнити ОСОБА_1 з посади голови правління АТ «Сумбуд» за порушення законодавства про виплату заробітної плати згідно з підпунктом «в» пункту 5.3 контракту та за порушення вимог статуту підприємства в частині зловживання службовим становищем, що призвело до фінансових збитків АТ «Сумбуд». Днем звільнення вважається перший день виходу на роботу.

На підставі рішення засідання наглядової ради АТ «Сумбуд» наказом відповідача від 09 листопада 2021 року № 134-к ОСОБА_1 , голову правління АТ «Сумбуд», звільнено з роботи 09 листопада 2021 року на підставі пункту 1-1, пункту 1 статті 41 КЗпП України та пункту 5.3 контракту з керівником виконавчого органу АТ «Сумбуд» від 24 квітня 2020 року.

Наказом АТ «Сумбуд» від 12 липня 2022 року № 76-к «Про виправлення описки в наказі від 09 листопада 2021 року № 134-к» на виконання рішення наглядової ради від 09 листопада 2021 року, протоком № 27, у пункті 1 замість слів та цифр «п. 1) п. 1-1) ст. 41 КЗпП України» слід читати «п. 5 ст. 41 КЗпП України». У інших частинах наказ залишити без змін.

Звертаючись до суду з цим позовом ОСОБА_1 просив визнати незаконним рішення наглядової ради та наказ про звільнення у зв`язку з порушенням його трудових прав, а саме недотриманням відповідачем норм КЗпП України, а не з підстав пов`язаних з виконанням наглядовою радою своїх повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суб`єктного складу такого спору, суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово розглядала питання щодо юрисдикційності спору про звільнення чи відсторонення від виконання обов`язків керівника чи члена виконавчого органу юридичної особи приватного права та сформулювала критерії розмежування підсудності у вказаних справах.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 вересня 2020 року у справі № 205/4196/18 (провадження №14-670цс19) сформувала правовий висновок щодо розмежування юрисдикційності подібних спорів. Зокрема у пунктах 53-54 постанови вказала, що за правилами цивільного судочинства треба розглядати спори, в яких позивач оскаржує законність розірвання з ним трудового договору (контракту) з підстав, передбачених КЗпП України, крім припинення повноважень посадових осіб (пункт 5 частини першої статті 41 КЗпП України). До юрисдикції ж господарського суду належать спори, в яких позивач, відсторонений від посади керівника юридичної особи (її виконавчого органу), або позивач, повноваження якого як керівника юридичної особи (її виконавчого органу) припинені за частиною третьою статті 99 ЦК України, пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України, оспорює законність дій органу управління юридичної особи (загальних зборів, наглядової ради) з такого відсторонення або звільнення (припинення повноважень).

Із матеріалів справи вбачається та вірно встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 оскаржує рішення наглядової ради про його звільнення за порушення законодавства про виплату заробітної плати згідно з пунктом 5.3 контракту і за порушення вимог статуту підприємства в частині зловживання своїм службовим становищем, що призвело до фінансових збитків АТ «Сумбуд», а також наказ, виданий на підставі цього рішення, про його звільнення з підстав передбачених пунктами 1, 1-1 статті 41 КЗпП України, пунктом 5.3 контракту у зв`язку з недотриманням відповідачем норм КЗпП України. Незалежно від внесення змін у наказ в частині підстав звільнення на пункт 5 статті 41 КЗпП України, позивач вимоги позову не змінював та залишив тими, що розглядаються в порядку ЦПК України.

З огляду на викладене, саме по собі виправлення описки в наказі про звільнення позивача підстав його звільнення не свідчить про те, що розгляд цієї справи віднесено до юрисдикції господарського суду, адже цей наказ було видано на виконання рішення наглядової ради, в якому не зазначено про звільнення ОСОБА_1 саме за пунктом 5 статті 41 КЗпП України.

Доводи апеляційних скарг зводяться до того, що провадження у даній справі підлягає закриттю, а справа підлягає розгляду в суді господарської юрисдикції. Відтак, враховуючи наведене вище, правових підстав для закриття провадження у справі немає, адже дана справа підлягає розгляду саме в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, вирішуючи даний спір суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому задоволенню вони не підлягають.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства «Сумбуд» та представника Приватного акціонерного товариства «Сумбуд» - адвоката Любімого Олега Миколайовича залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 04 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 15 листопада 2023 року.

Головуючий суддя : _______________ Г.Л. Карпушин

Судді: _______________ Т.В. Одринська ______________ О.Ю. Кузнєцова