Справа № 215/5689/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2023 року суддя Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Камбул М.О. ознайомившись з матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 (місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 ), третя особа: Покровський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (місцезнаходження за адресою: 50096, м. Кривий Ріг, вул. Федора Караманиць, 37В), про усунення перешкод у розпорядженні майном, шляхом скасування арешту майна,-

ВСТАНОВИВ:

03.10.2023 представник позивача Севостьянова І.Г., яка діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа: Покровський ВДВС у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області ПМУМЮ (м.Одеса) про усунення перешкод у розпорядженні майном, в якому просить скасувати арешт нерухомого майна, за реєстраційним номером обтяження: 5303485, вчинений на підставі постанови АА №953817, 10.07.2007, державного виконавця Тернівського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції, Наумчак К.Ю., на квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_3 .

Розглянувши матеріали заяви, суд приходить до висновку про необхідність відмови у відкритті провадження по справі.

Пунктом 1 частини 1 статті 186 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо: заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

При вирішенні питання про відкриття провадження судом встановлено, що згідно відомостей з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, за реєстраційним номером обтяження: 5303485 накладено арешт на нерухоме майно ОСОБА_1 на підставі постанови АА №953817, 10.07.2007, державного виконавця Тернівського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції, Наумчак К.Ю., що свідчить про те, що арешт накладено в межах виконавчого провадження як боржника.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

В порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем або приватним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Тобто, законодавством визначено, що з позовом про зняття арешту з майна можуть звернутися інші особи, відмінні від сторін виконавчого провадження, якщо вважають, що такий арешт порушує їх права. Натомість сторони виконавчого провадження мають право на захист порушених прав в порядку визначеному ст. 447 ЦПК України, тобто шляхом подання відповідної скарги на дії, рішення чи бездіяльність ДВС.

Відповідні положення викладено в Постанові Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна».

В постанові ОП ВС у справі № 712/12136/18 від 24.05.2021, сформовано висновок про те, що боржник, як сторона виконавчого провадження, у разі незгоди з арештом, який накладений державним або приватним виконавцем під час примусового виконання судового рішення, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна та бути позивачем за таким позовом, оскільки має право на оскарження дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Якщо суд помилково прийняв позов до розгляду, під час судового розгляду він має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Подібні висновки викладено у постанові ВС від 12.10.2022 по справі № 203/3435/21.

Беручи до уваги вищевикладене, враховуючи, що арешт нерухомого майна було накладено на підставі постанови АА №953817, 10.07.2007, державного виконавця Тернівського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції, Наумчак К.Ю., що свідчить про те, що арешт накладено в межах виконавчого провадження як боржнику, тому суд приходить до висновку, що слід відмовити у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 у зв`язку з неможливістю його розгляду в порядку позовного провадження.

Роз`яснити позивачу право на реалізацію порушеного права в порядку визначеному ст. 447 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 186, 258-259 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Покровський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про усунення перешкод у розпорядженні майном, шляхом скасування арешту майна відмовити.

Ухвалу складено та підписано суддею 05 жовтня 2023 року.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: