УХВАЛА

16 листопада 2023 року

м. Київ

справа № 233/61/23

провадження № 61-13040св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи: Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради, Міністерство з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України (Мінреінтеграції),

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на ухвалу Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 08 травня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 01 серпня 2023 року,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Заява мотивована тим, що станом на 2014 рік громадянин України ОСОБА_1 разом із громадянкою України ОСОБА_3 , з якою мають спільну дитину ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 2003 року проживали однією родиною без реєстрації шлюбу та працювали у м. Макіївці Донецької області.

На початку серпня 2014 року заявник та його родина, задля уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини, були вимушені тимчасово виїхати з м. Макіївки.

Оскільки у заявника в м. Макіївці залишилося житло, він періодично відвідував м. Макіївку для перевірки збереження майна.

12 березня 2015 року, під час свого чергового візиту до м. Макіївки, ОСОБА_1 був незаконно затриманий (позбавлений свободи) учасниками незаконного збройного формування так званої «днр» (створеного, підпорядкованого, керованого та фінансованого російською федерацією) та поміщений «до підвалу» (незаконного місця несвободи), де до нього застосовували катування.

Формальною причиною для незаконного затримання слугувала підозра в співпраці з українськими добровольчими батальйонами та активна проукраїнська позиція заявника.

08 травня 2015 року за фактом зникнення заявника Шевченківським управлінням поліції ГУНП в м. Києві було розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0005230 з попередньою правовою кваліфікацією за частиною першою статті 115 КК України (досудове розслідування у зазначеному кримінальному провадженні наразі проводиться СУ ГУНП в м. Києві).

10 травня 2015 року заявника звільнили з незаконного ув`язнення, і з міркувань безпеки він одразу остаточно залишив м. Макіївку.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 26 березня 2021 року у справі № 200/11221/20-а визнано протиправною відмову Міністерства соціальної політики України у встановленні ОСОБА_1 статусу особи, яка постраждала від торгівлі людьми, та зобов`язано Мінсоцполітики повторно розглянути питання щодо встановлення ОСОБА_1 статусу особи, яка постраждала від торгівлі людьми, з урахуванням висновків суду. Рішення суду набрало законної сили.

В цій справі адміністративний суд фактично вважав доведеним той факт, що ОСОБА_1 дійсно перебував у незаконних місцях несвободи, створених на непідконтрольній Уряду України території, та став жертвою торгівлі людьми.

Рішенням Національної соціальної служби України від 23 жовтня 2021 року № 13 ОСОБА_1 встановлено статус особи, яка постраждала від торгівлі людьми, що підтверджується довідкою Краматорської райдержадміністрації від 09 листопада 2021 року.

На даний час заявник вважає необхідним в судовому порядку встановити той факт, що він у період з 12 березня 2015 року по 10 травня 2015 року на тимчасово окупованій території України (м. Макіївка, Донецька обл., Україна) був незаконно позбавлений свободи учасниками незаконного збройного формування так званої «днр» та утримувався в незаконних місцях несвободи.

Встановлення такого юридичного факту породжуватиме для заявника юридичні наслідки, зокрема, але не виключно, виникнення права на справедливі репарації (компенсацію, реституцію, реабілітацію, сатисфакцію тощо) від держави - агресора, якою відповідно до законодавства України та актів цілого ряду міжнародних міжурядових організацій є російська федерація (мета встановлення факту), зокрема, після визнання міжнародними компетентними (зокрема, але не виключно, судовими) установами факту здійснення росією загального ефективного контролю над окремими окупованими нею районами Донецької області та утвореними там незаконними збройними формуваннями, починаючи з 20 лютого 2014 року.

В позасудовому порядку встановити зазначений факт не можливо через відсутність в Україні відповідної адміністративної процедури.

Просив встановити той факт, що він - громадянин України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у період з 12 березня 2015 року по 10 травня 2015 року на тимчасово окупованій території України (м. Макіївка, Донецька область, Україна) був незаконно позбавлений свободи учасниками незаконного збройного формування так званої «донецької народної республіки» та протягом відповідного часу утримувався в незаконних місцях несвободи.

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 08 травня 2023 року, яке залишено без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 01 серпня 2023 року, провадження у цивільній справі окремого провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради, Міністерство з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України (Мінреінтеграції) (далі - Мінреінтеграції) про встановлення факту, що має юридичне значення» закрито.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що заява ОСОБА_1 не підлягає розгляду в порядку судочинства, у зв`язку з відсутністю конкретної мети встановлення факту, яка надасть цьому факту ознаки юридичного. Не визначення заявником конкретної мети факту, про встановлення якого він просить, та не зазначення зв`язку цього факту з певним суб`єктивним матеріальним правом та конкретними юридичними наслідками встановлення цього факту, не дає суду змоги визначати правову природу відносин, що виникли між учасниками справи, та питання юрисдикційності справи.

Суд апеляційної інстанції вважав, що заявлена ОСОБА_1 мета встановлення юридичного факту, не відповідає стану суспільних відносин, котрі входять у предмет правового регулювання, не має конкретний характер, виражається в абстрагованих, а не конкретних наслідках, тому суд першої інстанції зробив обґрунтованого висновку про те, що з урахуванням відсутності конкретної мети встановлення факту, яка надасть цьому факту ознаки юридичного, заява ОСОБА_1 не підлягає розгляду в порядку судочинства.

Ухвалою Верховного Суду від 11 вересня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі № 233/61/23, витребувано справу з суду першої інстанції.

У жовтні 2023 року справа № 233/61/23 надійшла до Верховного Суду.

У жовтні 2023 року Мінреінтеграції подало відзив на касаційну скаргу, у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 08 травня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 01 серпня 2023 року залишити без змін.

Водночас, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 22 вересня 2023 року справу № 560/17953/21 передав на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі частини третьої статті 346 КАС України.

Колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду зазначила, що у справі, яка переглядається, суд касаційної інстанції не може переглянути оскаржувані рішення та ухвалити законне й обґрунтоване рішення суду без відступу від правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 22 березня 2023 року у справі № 290/289/22-ц, відповідно до якого вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з військовослужбовцем, який загинув (помер) під час участі в бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і стримуванні збройної агресії російської федерації, не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року вказану справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду (провадження № 11-150апп23).

Правовідносини, спір з приводу яких вирішується у цій справі, є подібними до правовідносин, які є предметом розгляду у справі № 560/17953/21.

У пункті 10 частини першої статті 252 ЦПК встановлено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі. Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу до закінчення перегляду в касаційному порядку.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у цій справі.

Керуючись статтями 252, 253, 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Зупинити касаційне провадження у справі № 233/61/23 до закінчення перегляду у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук