Справа № 200/8409/19
Провадження № 2/932/450/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2023 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючої судді Кудрявцевої Т.О.

при секретарі Скрипниченко К.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м.Дніпро в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

31.05.2019 року позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що на підставі укладеного договору № б/н від 14.12.2010 року ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, з подальшим збільшенням розміру кредитного ліміту. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею Заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» складає між нею та Банком Договір. Відповідач зобов`язалась погашати кредит, сплачувати відсотки за користуванням ним у терміни та на умовах, що передбачені договором. Позивач свої зобов`язання виконав, надавши ОСОБА_1 доступ до коштів на її картковому рахунку. Однак, відповідач своїх обов`язків за угодою не виконує, оскільки кредитні кошти витратила та не повертає. Внаслідок цього, станом на 11.04.2019 року за нею утворилася заборгованість у сумі 93 059 грн. 47 коп., яку позивач просить стягнути з відповідача разом із судовими витратами у сумі 1921,00 грн.

Згідно протоколу автоматичного розподілу справи між суддями зазначена цивільна справа перебувала в провадженні судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Томаша В.І., яким ухвалою від 19.07.2019 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

12.09.2019 року представником відповідача до суду був наданий відзив на позовну заяву в якому зазначено про не згоду з заявленими вимогами. Так, останнім зазначено, що ОСОБА_1 користувалась кредитним коштами, проте всю заборгованість вона погасила . 18.07.2018 року в неї викрали мобільний телефон, до якого був підключений за стосунок Приват24, в той же день картку вона заблокувала. Через декілька днів, після відновлення мобільного зв`язку, на її телефон прийшло письмове повідомлення, що її мобільний телефон було активовано в Італії, в м.Рим. 24.08.2018 року їй зателефонував працівник КБ «ПРИВАТБАНК» і повідомив, що 22.07.2018 року з її карткового рахунку через мобільний додаток були повністю списані грошові кошти в сумі 45910,00 грн. Списання грошових коштів відбулось без її волі. ОСОБА_1 звернулась до банку, проте їй надали письмові відповіді, в яких банк по суті не розглянув її вимоги, а лише надав роз`яснення щодо Умов і правил надання банківських послуг. За фактом крадіжки мобільного телефону, ОСОБА_1 звернулась до правоохоронних органів, на даний час відкрито кримінальне провадження №0002795, триває слідство. Зважаючи на вищевикладене, представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову.

На підставі розпорядження керівника апарату суду від 09.10.2019 року за № 157 та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.10.2019 року справу передано для розгляду судді Женеску Е.В., яка ухвалою від 15 жовтня 2019 року прийняла до свого провадження вищезазначену цивільну справу, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

На підставі розпорядження керівника апарату суду від 12.02.2020 року за № 67 та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.02.2020 року справу передано для розгляду судді Литвиненко І.Ю., який ухвалою від 19 лютого 2020 року прийняв до свого провадження вищезазначену цивільну справу, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику сторін).

На підставі розпорядження в.о.керівника апарату суду від 10.12.2020 року за № 486 та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.12.2020 року, справа передана 31.12.2020 року в провадження судді Кудрявцевій Т.О.

Ухвалою від 04.01.2021 року суддею Кудрявцевою Т.О. прийнято до свого провадження вищезазначену справу, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою суду від 22.04.2021 року здійснено перехід від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін до розгляду справи за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання.

Ухвалою від 17.01.2023 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до розгляду по суті.

У судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву з проханням розглядати справу в його відсутність, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі не заперечує щодо заочного розгляду справи.

Відповідач, представник відповідача у судове засідання не з`явились, про день, час розгляду справи відповідача повідомлено належним чином, про причини неявки суд відповідач не повідомив, жодних клопотань не надіслано.

Відповідно до вимог ст.190, ст. 272 ЦПК України, відповідач є таким, що належним чином повідомлений про розгляд цієї цивільної справи та про свої процесуальні права та обов`язки, однак про причини неявки суду не повідомив.

Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності учасників справи та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Розглянувши справу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 14.12.2010 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № б/н шляхом підписання Анкети-заяви позичальника, згідно з яким позичальнику надано кредит з подальшим збільшенням розміру кредитного ліміту, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг містить посилання на те, що вона (заява), разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між банком та позичальником договір про надання банківських послуг.

Відповідно до наданого позивачем до суду розрахунку заборгованості, станом на 11.04.2019 року за відповідачем утворилася заборгованість у сумі 93 059 грн. 47 коп., з яких: 41 306 грн. 39 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 23 159 грн. 54 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 22 935 грн. 95 коп. - нарахована пеня за прострочення зобов`язання; 750,00 грн. нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; 500,00 грн - штраф (фіксована частина), 4407,59 грн. - штраф (процентна складова).

На підтвердження заявлених позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надано Анкету-заяву від 14.12.2010 року про приєднання відповідача до умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПРИВАТБАНК», яка підписана сторонами; паспорт споживчого кредиту, який підписаний сторонами; розрахунок заборгованості за кредитним договором; витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»; Умови та правила надання банківських послуг.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частинами 1, 2 ст. 207 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Згідно із вимогами п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.ст. 3, 6, 11, 525, 627 ЦК України, підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із вимогами ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (предмет договору, умови, визначені законом як істотні, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди). Різновидом договору є кредитний договір, який обов`язково укладається в письмовій формі (ст.ст. 1054, 1055 ЦК України).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Частиною 3 ст. 642 ЦК України встановлено, що особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції.

Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, що визначені змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 623 ЦК України, боржник, що порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Згідно з вимогами ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів.

Згідно із вимогами ст. 1054 ЦК України, банк зобов`язується надати грошові кошти позичальнику у розмірі та на умовах, що встановлені договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Згідно із вимогами ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

З наведених норм чинного законодавства України та фактичних обставин справи слідує наступне. Банк уклав з ОСОБА_1 кредитний договір та надав їй у тимчасове користування грошові кошти на умовах їх повернення. Позичальник умови договору належним чином не виконує, оскільки кредитні кошти витратила, після чого їх кредитору не повернула. Внаслідок цього, право банка на повернення йому його власності кредитних коштів порушено, а тому підлягає судовому захисту. Банк має право вимагати стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , і реалізував це право, звернувшись до суду та надав розрахунок заборгованості, який суд приймає як належний та допустимий доказ.

З цих підстав позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з ухваленням судом рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» заборгованості за договором №б/н від 14.12.2010 року, яка склалася станом на 11.04.2019 року, у розмірі 93 059 грн. 47 коп., з яких: 41 306 грн. 39 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 23 159 грн. 54 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 22 935 грн. 95 коп. - нарахована пеня за прострочення зобов`язання; 750,00 грн. нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; 500,00 грн - штраф (фіксована частина), 4407,59 грн. - штраф (процентна складова).

Щодо викладеного представником відповідача у відзиві на позовну заяву в частині заперечення його причетності до транзакцій 22.07.2018 р., то відповідно до частини першої статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно частини першої статті 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.

Статтею 1073 ЦК України передбачено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Доводи представника відповідача про те, що відносно ОСОБА_1 були здійсненні шахрайські дії, в результаті яких без її відома та згоди було списано кошти з її рахунку не є підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки відповідачем не надано суду належних доказів на підтвердження шахрайських дій, вчинених відносно неї, за результатами перевірки обставин справи, здійснених органами поліції в межах кримінального провадження №0002795.

Представник відповідача обґрунтовує заперечення проти позову письмовим доказом - копією витягу з ЄДРДР №0002795 від 02.11.2018 р. та письмовими твердженнями про те, що не відповідач, а невідома їй особа здійснювала банківські операції за цим картковим рахунком, адже її мобільний телефон був вкрадений. Доказів на підтвердження того, що відповідач в день викрадення мобільного телефону виконала п. 1.1.2.1.21 Умов та правил банківських послуг, згідно яких обов`язком клієнта є негайно повідомляти Банк шляхом дзвінка до Колл-центру (протягом 15 хв.) інформацію, що стала відома Клієнту про втрату/викрадення карти, стікера PayPass, SIM-картки мобільного телефону, несанкціоновані транзакції за його рахунками (а також за рахунками 3-іх осіб), представником відповідача суду не надано.

Наданий відповідачем суду витяг з ЄРДР №0002795 від 02.11.2018 р. не підтверджує факту шахрайства саме за вказаних представником відповідача обставин та не встановлює будь-яких інших осіб, причетних до списання коштів; відповідачем не доведено того факту, що саме третіми особами були здійснені спірні транзакції, враховуючи, що переказ коштів відбувся з використанням особистої інформації відповідача; з 02.11.2018 року по день постановлення рішення представником відповідача не надано суду доказів проведення досудового розслідування справи за ЄРДР №0002795, тому викладені в відзиві заперечення суд не може взяти до уваги як належні докази.

Згідно з вимогами ч ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені судові витрати в розмірі 1921,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 5, 10-11, 12, 13, 60, 76-80, 89, 128, 141, 258, 259, 265, 354-355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» () заборгованість за договором №б/н від 14.12.2010 року, яка склалася станом на 11.04.2019 року, у розмірі 93 059 грн. 47 коп., з яких: 41 306 грн. 39 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 23 159 грн. 54 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 22 935 грн. 95 коп. - нарахована пеня за прострочення зобов`язання; 750,00 грн. нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; 500,00 грн - штраф (фіксована частина), 4407,59 грн. - штраф (процентна складова) та судовий збір у сумі 1921 грн. 00 коп., а всього - 94 980 грн. 47 коп. (дев`яносто чотири тисячі дев`ятсот вісімдесят гривень сорок сім копійок).

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачем протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 289 ЦПК України, а саме заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя Т.О. Кудрявцева