Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 695/596/23
номер провадження 2/695/604/23

13 листопада 2023 року м. Золотоноша
Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:
головуючого судді Середи Л.В.,
за участю секретаря Оніщенко Н.В.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних та інфляційних збитків у відповідності до ст.. 625 ЦК України,
30.05.2012 року рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області у справі №2306/1140/12 з ОСОБА_1 стягнуто заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 207 762,82 гр., а також судовий збір у розмірі 2077.63 грн.
У відповідності до ухвали Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 23.05.2014 року замінено стягувача з АКІБ «УкрСиббанк» на ТОВ «Кредекс Фінанс», який в подальшому змінив свою назву на ТОВ «Вердикт Капітал», що стверджується свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи та протоколом №01/02-2018 загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс».
Наполягає, що вказане рішення суду досі не виконане, відповідач ухиляється від його виконання, а тому у позивача, відповідно до ст. 625 ЦК України виникло право вимагати сплати боржником 3% річних та інфляційних втрат за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання. При цьому позивач вказує, що таке право виникає у нього з моменту порушення грошового зобов`язання і до моменту його усунення, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.
20.02.2023 року ухвалою суду було відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено перше судове засідання.
Ухвалою суду від 18.07.2023 року клопотання ТОВ «Дебт Форс» задоволено та його залучено до участі у справі як правонаступника ТОВ «Вердикт Капітал».
Представник ТОВ «Дебт Форс» надав клопотання про розгляд справи у його відсутності та надав згоду на заочний розгляд справи.
Відповідач ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення повістки та копії позовної заяви з додатками на адресу місця реєстрації його проживання, яка встановлена у порядку ст. 187 ЦПК України, які повернулись на адресу суду з відміткою про закінчення терміну їх зберігання, крім того виклик відповідача здійснювався шляхом розміщення оголошення на сайті суду.
Інших адрес місця проживання відповідача, номерів мобільних телефонів матеріали справи не містять та самими ОСОБА_1 не повідомлялося.
Отже судом вжито усіх можливих заходів для належного повідомлення ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи.
Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК Україна, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи. Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно.
Враховуючи, що відповідач по справі повідомлявся належним чином про час та місце розгляду даної справи, в судове засідання не з`явився, будь-яких заяв щодо відкладання судового засідання чи поважності неприбуття не надав, відзиву щодо спростування доводів, викладених в позовній заяві також надано ним не було, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Статтею 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У відповідності до ухвали Золотоніського міськрайонного суду від 23.05.2014 року замінено стягувача з АКІБ «УкрСиббанк» на ТОВ «Кредекс Фінанс», який в подальшому було перейменовано у ТОВ «Вердикт Капітал».
Оскільки судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим до виконання, у ОСОБА_1 виник обов`язок зі сплати 207 762,82 гр. на користь ТОВ «Вердикт Капітал».
Згідно із статтею 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Статтею 610 ЦК України, передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.
Якщо зобов`язання виконано не належним чином, то воно не припиняється, а на особу, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов`язки, у тому числі ті, що передбачені ст. 625 ЦК України.
За умовами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 року зроблений правовий висновок, що ст.625 ЦК України поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) вказано, що «нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання».
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019р. у справі № 373/2054/16-ц зазначила, що у ч. 2 ст. 625 ЦК України прямо зазначено, що 3% річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення.
Невиконання боржником грошового зобов`язанням є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язанням до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.
Станом на дату подачі позовної заяви рішення суду залишається невиконаним. Згідно наданого позивачем розрахунку загальний розмір заборгованості по сплаті інфляційних втрат та 3% річних за користування кредитом, що підлягає стягненню за розрахунком позивача, який проведений за період з 11.01.2020 по 23.02.2022 року складає разом 52 987,37 гр., з яких:
- нараховані 3% річних 13 366,54 гр.;
- втрати від інфляції 39 620,83гр.
Вказаний розрахунок перевірений судом, сумнівів чи протиріч у собі не викликає, а тому суд з наведеним позивачем розрахунком погоджується.
Відтак, позовні вимоги суд вважає обґрунтованими та доведеними, що є підставою для їх задоволення.
У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 2 ЦПК України.
Жодних доказів чи обставин на спростування доводів позивача матеріали справи не містять та судом такі не встановлено.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, що складаються із суми судового збору та витрат на правничу допомогу, сплачених позивачем при зверненні до суду, слід виходити з такого.
Відповідно до ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі і витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Здійснюючи розрахунок судового збору суд приймає до уваги постанову ВС від 27.08.2020 року у справі №188/1815/17.
Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, то розмір сплаченого позивачем судового збору при зверненні до суду з цим позовом підлягає стягненню з відповідача на його користь повністю.
Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Відтак, позивач має довести розмір понесених витрат на правничу допомогу.
При цьому, відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
На підтвердження розміру витрат пов`язаних з оплатою правничої допомоги первісним позивачем ТОВ «Вердикт Капітал» надано копію Договору № 03-01/2023 від 03.01.2023 року про надання правової допомоги, згідно з умовами якого Адвокатське об`єднання «Лігал Ассістанс» бере на себе зобов`язання надати клієнту правову допомогу в об`ємі та на умовах, передбачених цим Договором. Згідно копії заявки на надання юридичної допомоги від 05.01.2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» та Адвокатське об`єднання «Лігал Ассістанс» погодили надання правових послуг по супроводу примусового стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на суму 21 900,00 гр.. Відповідно до платіжного доручення від 17.01.2023 ТОВ «Вердикт Капітал» сплатив Адвокатському об`єднанню «Лігал Ассістанс» 44 000,00 гр. за надання правової допомоги згідно Договору № 03-01/2023 від 03.01.2023 року. Згідно з витягом з акта № 2 про надання юридичної допомоги від 16.01.2023 року за договором № 03-01/2023 від 03.01.2023 року витрати на правову допомогу по супроводу примусового стягнення заборгованості з ОСОБА_1 складають 21 900,00 гр..
Отже, сторона позивача документально довела, що вона понесла витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, а тому у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
Аналіз вищенаведених положень процесуального закону, а також сталої правової позиції Верховного Суду дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, на користь якої ухвалене рішення.
При цьому, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Але обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат. однак, такого клопотання відповідачем заявлено не було, а тому суд стягує із відповідача витрати на правову допомогу, які понесені позивачем у заявленому ним розмірі.
Керуючись ст.ст. 599, 610, 612, 625 ЦК України, ст.ст. 4, 10, 12, 13, 76-81, 83, 95, 133, 137, ст.ст. 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 280-289 ЦПК України, суд
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних та інфляційних збитків у відповідності до ст. 625 ЦК України задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Заява про перегляд заочного рішення має відповідати вимогам, встановленим ст. 285 ЦПК України.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом до Черкаського апеляційного суду. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Л.В. Середа