Житомирський апеляційний суд
Справа №290/902/21 Головуючий у 1-й інст. Кірічук М. М.
Категорія 60 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Галацевич О.М., Павицької Т.М.,

з участю секретаря судового засідання Нестерчук М.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 290/902/21 за позовом ОСОБА_1 до Романівської селищної ради Житомирської області про визнання незаконним та скасування рішення Романівської сільської ради Романівського району Житомирської області та зобов`язання вчинити дії, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 та ОСОБА_3

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Романівського районного суду Житомирської області від 01 серпня 2023 року, ухваленого під головуванням судді Кірічука М.М. у смт Романові,

в с т а н о в и в:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про завершення приватизації земельної ділянки в порядку спадкування та просив визнати незаконним та скасувати рішення Романівської сільської ради Романівського району Житомирської області № 451 від 19 червня 2020 року про відмову в завершенні процедури приватизації та одержанні державного акта про право власності на земельну ділянку на своє ім`я, розпочату спадкодавцем ОСОБА_4 щодо земельної ділянки, розташованої в АДРЕСА_1 , та зобов`язати Романівську селищну раду Житомирської області, як правонаступника, прийняти рішення про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою на спірну земельну ділянку.

В обґрунтування позову зазначив, що вказана земельна ділянка була передана в користування спадкодавцю на підставі рішення Романівської сільської ради №256 від 5 жовтня 1993 року. Він (позивач) прийняв спадщину після смерті свого батька, однак позбавлений можливості оформити свої спадкові права, оскільки Романівською сільською радою 19 червня 2020 року прийняте рішення №451 про відмову у передачі йому безкоштовно у власність земельної ділянки, площею 0,30 га, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в АДРЕСА_1 . Враховуючи вищезазначене, просив задовольнити його позов.

Рішенням Романівського районного суду Житомирської області від 01 серпня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність рішення суду, неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить його скасувати і ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. Зокрема, вказує, що він є єдиним спадкоємцем свого батька ОСОБА_4 . Його (батька) дружина ОСОБА_5 не набула права власності від чоловіка на земельну ділянку, а тому не може претендувати згідно закону на земельну ділянку спадкодавця ОСОБА_4 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не є спадкоємцями ОСОБА_4 , оскільки у встановлений законом строк не звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини від спадкодавця ОСОБА_4 , а тому вважає безпідставними висновки суду першої інстанції про порушення спадкових прав вказаних осіб, які не залучені до участі у розгляді справи на стороні відповідача, що слугувало підставою для відмови у задоволенні позову. Наголошує, що до початку першого судового засідання він подав уточнену позовну заяву, в якій зокрема просив залучити до участі у розгляді справи співвідповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , проте хвалою Романівського районного суду Житомирської області від 19.01.2023 судом було відмовлено у задоволенні вказаного клопотання. Крім того вказує, що у рішенні суду першої інстанції не надано жодної оцінки обставинам справи по суті спору.

В апеляційному суді ОСОБА_1 підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив її задовольнити, наголошував, що звертався до суду за захистом своїх прав саме як спадкоємець батька ОСОБА_4 , пов`язаних із завершенням приватизації земельної ділянки, належної батьку. Вважає себе єдиним спадкоємцем, посилаючись на те, що брат ОСОБА_3 та сестра ОСОБА_2 заяву про прийняття спадщини після смерті батька не подавали, а мати ОСОБА_5 мала у своєму користуванні іншу земельну ділянку площею 0,47га, а тому, на його думку, вона не набула права на спадкування іншої земельної ділянки 0,40 га, належної її чоловікові (батькові позивача).

Інші учасники справи повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи відповідно до положень цивільно-процесуального законодавства, що не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши справу в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер та після його смерті відкрилася спадщина на все його майно.

Згідно свідоцтв про право на спадщину за законом, які містяться в матеріалах спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_4 , спадкоємцями останнього в рівних частинах є його син - ОСОБА_1 та дружина - ОСОБА_5 .

Відповідно до свідоцтва про смерть ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно заповіту від 26 лютого 2013 року ОСОБА_6 все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що за законом матиме право заповіла ОСОБА_2 .

Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 26 березня 2017 року підтверджується, що ОСОБА_2 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_5 .

Відповідно до витягу з рішення Романівської сільської ради Романівського району Житомирської області 33 сесії №256 «Про внесення змін з метою уточнення до рішення 21 сесії 21 скликання від 5 жовтня 1993 року сільської ради «Про передачу земельних ділянок у власність громадян» ОСОБА_4 передано у власність земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_1 . Згідно архівного витягу з протоколу 22 сесії 22 сесії Романівської сільської ради народних депутатів Дзержинського району від 5 листопада 1993 року, виданого архівним відділом Житомирської районної військової адміністрації Житомирської області від 13 вересня 2022 року №188-02/07-03 було вирішено виділити у довічне користування (володіння) земельні ділянки для ведення особистого підсобного господарства ОСОБА_4 0.40 га по АДРЕСА_1 (а.с.154).

Рішенням Романівської сільської ради Романівського району Житомирської області 33 сесії 5 скликання від 25 вересня 2009 року № 256 внесено зміни до рішення сільської ради 21 сесії 21 скликання від 5 жовтня 1993 року «Про передачу земельних ділянок у власність громадянам» та уточнено цільове призначення земельних ділянок. Згідно списку громадян, яким відповідно до уточнення, рішенням 33 сесії 5 скликання від 25 вересня 2009 року № 256 передаються у власність земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, ведення особистого селянського господарства, ОСОБА_4 АДРЕСА_1 : 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та 0,25 га для ведення особистого селянського господарства(а.с.155-156).

Рішенням Романівської сільської ради Романівського району Житомирської області 40 сесії 7 скликання від 21 травня 2019 року № 327 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надано дозвіл на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,07 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Раніше ця земельна ділянка була в користуванні ОСОБА_5 матері цих громадян (а.с.65,66).

Рішенням Романівської сільської ради Романівського району Житомирської області № 451 від 19 червня 2020 року ОСОБА_1 відмовлено в передачі у власність земельної ділянки площею 0,30 га за адресою АДРЕСА_2 (а.с.20).

Обгрунтовуючи позов, ОСОБА_1 зазначав, що з 2010 по 2020 роки ним систематично направлялись заяви до Романівської сільської ради з клопотанням стосовно завершення процесу приватизації земельної ділянки, розпочатої спадкодавцем ОСОБА_4 , та не завершеною у відповідності до чинного земельного законодавства України (а.с.28-29).

Отже, предмет позову, позивач пов`язував із незавершеним процесом приватизації земельної ділянки спадкодавцем.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини відповідно до статті 1218 ЦК України входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з пунктом «г» частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено пунктом 1 частини третьої статті 152 ЗК України.

Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження меж земельної ділянки із власниками чи користувачами суміжних земельних ділянок; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; державна реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до статті 1216 ЦК України не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України.

Разом із тим, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування, до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку.

У випадку, якщо спадкодавець за життя із дотриманням вимог законодавства розпочав процедуру приватизації земельної ділянки, проте не отримав на неї право власності у зв`язку зі смертю, спадкоємці у порядку спадкування набувають право на завершення приватизації. У разі відмови компетентного органу спадкоємцям, належним та ефективним способом захисту їх прав у судовому порядку є звернення із позовом про визнання права на завершення приватизації.

Аналіз норм права, що регулюють спірні правовідносини, свідчить про те, що початком процедури безоплатної приватизації земельної ділянки є звернення громадянина, зацікавленого у такій приватизації, до відповідного компетентного органу (органу місцевого самоврядування) із заявою про отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

З матеріалів справи відомо, що спадкодавцю, батьку ОСОБА_1 , за життя:

передано у власність земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_1 . Згідно архівного витягу з протоколу 22 сесії 22 сесії Романівської сільської ради народних депутатів Дзержинського району від 5 листопада 1993 року, було вирішено виділити у довічне користування (володіння) земельні ділянки для ведення особистого підсобного господарства ОСОБА_4 0.40 га по АДРЕСА_1 (а.с.154).

Рішенням Романівської сільської ради Романівського району Житомирської області 33 сесії 5 скликання від 25 вересня 2009 року № 256 внесено зміни до рішення сільської ради 21 сесії 21 скликання від 5 жовтня 1993 року «Про передачу земельних ділянок у власність громадянам» та уточнено цільове призначення земельних ділянок. Згідно списку громадян, яким відповідно до уточнення, рішенням 33 сесії 5 скликання від 25 вересня 2009 року № 256 передаються у власність земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, ведення особистого селянського господарства, ОСОБА_4 АДРЕСА_1 : 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та 0,25 га для ведення особистого селянського господарства(а.с.155-156).

Матеріали справи не містять доказів того, що за життя ОСОБА_4 звертався до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

З матеріалів справи видно, що у жовтні 2016 року ОСОБА_1 звертався до сільського голови з заявою, в якій зазначив, що в 1996 році на земельній ділянці, яка перебувала в користуванні його батька, він за власні кошти збудував водойму з дренажною системою, яка зарибнена та обнесена огорожею, розміром 0,30га, якою він користується протягом 20 років. Водоймище не приватизоване та перебуває на території сільської ради (а.с.6).

Рішенням Романівської сільської ради Романівського району Житомирської області № 451 від 19 червня 2020 року, яке оспорює позивач у цій справі, ОСОБА_1 відмовлено в передачі у власність земельної ділянки площею 0,30 га за адресою АДРЕСА_1 .

При цьому сільська рада виходила з того, що ОСОБА_1 не надано жодних документів до Романівської сільської ради, які підтверджують правомочність оформлення даним громадянином копанки, водойми за адресою: АДРЕСА_1 , а саме рішення сесії сільської ради про надання дозволу на зміну цільового призначення земельної ділянки, документація із землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки із земель сільськогосподарського призначення за адресою: АДРЕСА_1 , відсутність даної площі за вказаною адресою для оформлення земельної ділянки у власність для водоймища площею 0,30га (а.с.20).

Отже, зі змісту рішення Романівської сільської ради, яке оскаржує позивач, не вбачається підтвердження його позовних вимог про завершення приватизації земельної ділянки в порядку спадкування. Таке питання сільською радою не розглядалось та рішення з цих підстав не приймалось.

Предмет позову і обставини, наведені позивачем у позовній заяві, а саме визнання права на завершення приватизації земельної ділянки у порядку спадкування, приватизація якої була розпочата, проте не завершена за життя спадкодавця, не узгоджуються із змістом оскаржуваного рішенням, а тому вимоги позивача є безпідставними.

Оскільки суд першої інстанції також дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, то колегія суддів вважає за необхідне залишити рішення суду першої інстанції без змін.

При цьому суд першої інстанції навів обгрунтовані мотиви з приводу того, що разом із позивачем спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняла його дружина ОСОБА_5 , мати позивача, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадщину після смерті якої прийняла ОСОБА_2 .

Отже, заявлені позивачем вимоги безпосередньо стосуються прав та обов`язків ОСОБА_2 , яка не була залучена до участі у справі як співвідповідач.

З матеріалів справи вбачається, що в суді першої інстанції на стадії розгляду по суті ОСОБА_1 заявив клопотання про залучення до участі у справі як співвідповідачів ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , проте ухвалою суду від 20 січня 2023 року у задоволенні клопотання відмовлено на підставі ч.1 ст. 51 ЦПК України, оскільки таке клопотання позивач мав право заявити до закінчення підготовчого провадження. Суд виходив з того, що зазначена процесуальна дія має виконуватись у встановлені законом строки і позивач не навів обставин того, що він не знав чи не міг знати до подання позову у справі про залучення таких співвідповідачів.

Отже, місцевий суд правильно відмовив у задоволенні клопотання позивача, яке він подав поза межами строків, встановлених ЦПК України для розгляду і вирішення вказаних клопотань.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що підстави для задоволення позову відсутні, а тому залишає рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-384, 390-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Романівського районного суду Житомирської області від 01 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03.10.2023.

Головуючий Судді