РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 293/1631/23

Провадження № 2/293/487/2023

13 листопада 2023 рокусмт Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі

головуючого судді Збаражського О.М.,

з участю секретаря судового засідання Крисюк О.О.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши y відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Черняхові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

І. СУТЬ СПРАВИ

1.1. В провадженні Черняхівського районного суду Житомирської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , за замістом якої позивач просить визнати спільною сумісною власністю подружжя земельну ділянку, кадастровий номер :04:013:0042, площею 0,07 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_1 та житловий будинок, з складовими частинами - сараєм Б, сараєм В, гаражем Г, вбиральнею У та огорожею №1-2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та визнати за нею право на 1/2 частку вказаних земельної ділянки та житлового будинку.

1.2. Поданий позов обґрунтовується тим, що під час шлюбу 02.12.2014 року подружжям були придбані житловий будинок площею 55,3 кв. м. та земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,07га за адресою: АДРЕСА_1 . Рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 25.08.2022 шлюб між сторонами розірвано. Останнім часом між бувшим подружжям виникають конфлікти щодо користування спільним майном. Враховуючи те, що житловий будинок та земельна ділянка були придбані за час шлюбу, позивач просила визнати вказане майно спільною сумісною власністю подружжя та визнати за нею право власності на 1/2 частку житлового будинку та 1/2 частку земельної ділянки, що за адресою: АДРЕСА_1 .

ІІ. ПРОЦЕДУРА та ПОЗИЦІЇ СТОРІН

2.1. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.10.2023, справа №293/1631/23 передана на розгляд судді Збаражського О.М.

2.2. На виконання вимог ч.8 ст. 187 ЦПК України, 10.10.2023 суд отримав відомості з Єдиного державного демографічного реєстру про зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_2 .

2.3. Ухвалою від 11.10.2023 суд відкрив провадження у справі №293/1631/23, постановив справу розглядати у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Судове засідання для розгляду справи по суті призначив на 13.11.2023. Постановив витребувати у державного нотаріуса копію договору купівлі - продажу земельної ділянки, серія та номер: 2555, виданий 02 грудня 2014 року, посвідченого Державним нотаріусом Черняхівської державної нотаріальної контори Пилипчуком В.І. із всіма додатками (заявами) до даного договору; копію договору купівлі - продажу житлового будинку, серія та номер: 2553, виданого 02 грудня 2014 року, посвідченого Державним нотаріусом Черняхівської державної нотаріальної контори Пилипчуком В.І. із всіма додатками (заявами) до даного договору.

2.4. 31.10.2023 на виконання вимог ухвали суду від 11.10.2023, державним нотаріусом надано копії договорів купівлі-продажу земельної ділянки та житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчені Черняхівською державною нотаріальною конторою 02.12.2014 року за №2553, №2555.

2.5. 13.11.2023 в судовому засіданні позивач ОСОБА_4 та її представник адвокат Антонович О.С. позов підтримали в повному обсязі, просили його задовольнити. Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Сидорчук М.В. позовні вимоги визнали у повному обсязі.

2.6. У судовому засіданні 13.11.2023, відповідно до ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

2.7. Відповідно до ст. 259 Цивільного процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих до суду

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ та ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ

3.1. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 04.06.2011року, який рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області було розірвано (справа №293/922/22), що підтверджується копією відповідного рішення суду (а.с.8-10).

3.2. За час шлюбу ОСОБА_2 придбано житловий будинок АДРЕСА_2 , що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Черняхівської державної нотаріальної контори від 02.12.2014 року за реєстровим № 2553 (а.с. 39).

3.3. Крім того, за час перебування у шлюбі ОСОБА_2 придбано земельну ділянку площею 0,0700га, кадастровий номер :04:013:0042 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Черняхівської державної нотаріальної контори від 02.12.2014 року за реєстровим № 2555 (а.с.72).

3.4. Право власності на придбане нерухоме майно зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 , що підтверджується інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта сформованого 27.09.2023 за №348260788 (а.с.11-13).

3.5. Шлюбний договір між колишнім подружжям не укладався. Домовленості щодо володіння, користування і розпорядження майном не досягалося.

IV. ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ

4.1.Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

4.2. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

4.3. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

4.4. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

4.5. Відповідно до положень ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

4.6. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

4.7. Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

4.8. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

4.9.Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. (ч.1 ст.381ЦК України). Частиною 3 та 4 статті 368 ЦК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом; майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

V. ОЦІНКА та МОТИВИ СУДУ

5.1.Між сторонами виникли правовідносини з приводу поділу спільного сумісного майна подружжя.

5.2. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі у період з 04.06.2011 року по 25.08.2022року.

5.3. За час шлюбу відповідачем ОСОБА_2 було придбано нерухоме майно: житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0700га, кадастровий номер :04:013:0042 для будівництва та обслуговування вказаного житлового будинку, господарських будівель і споруд, що підтверджується договорами купівлі-продажу, посвідчених державним нотаріусом Черняхівської державної нотаріальної контори 02.12.2014 року за реєстровими № 2553 та №2555.

5.4.Частиною ч. 3 ст. 61 СК України визначено, що якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Наведене повністю узгоджується з правовою позицією, що наведене у постанові Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року (Постанова N 6-2891цс15).

5.5. 25.08.2022 шлюб між сторонами розірвано рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області.

Після розірвання шлюбу подружжя не дійшло згоди щодо спільного користування спірним житловим будинком та земельною ділянкою.

Як встановлено положеннями ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

5.6. Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК.

У постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17 висловлена наступна правова позиція: вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При тому, що не має значення за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на нього майно зареєстровано лише за одним з подружжя.

Крім того, за загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують.»

5.7. Окрім норм сімейного та цивільного права, до відносин, що склалися необхідно застосувати норми земельного права що, встановлюють принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований.

Відповідно до п. а, ч.2, ст. 89 Земельного кодексу України, земельні ділянки можуть перебувати у спільній сумісній власності подружжя.

Норма ч.5 ст. ст.89 Земельного кодексу України встановлено, що частки у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

У разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення (ч.1 ст. 120 ЗК України).

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного у постанові від 16.09.2020р. по справі №464/1663/18, провадження № 61-9410св19, вказує на загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, при цьому зазначає, що системний аналіз змісту наведених норм статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України дає підстави для висновку про однакову спрямованість їх положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Таким чином, законодавцем визначено принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований.

Тобто особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду має право на відповідну частину земельної ділянки на тих самих умовах, на яких воно належало попередньому власникові або користувачу, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15.

5.8. Враховуючи викладене, до позивача, в порядку поділу майна подружжя переходить право власності на 1/2 частку у праві власності на житловий будинок, а також на 1/2 частку земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, пропорційно до частки в праві власності на житловий будинок, згідно норм ч.4 ст.120 Земельного кодексу України та норм ст. 377 Цивільного кодексу України.

5.9. Положеннями ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

5.10. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

5.11. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що наданими позивачем доказами в обґрунтування заявлених позовних вимог доведено, що спірний будинок та земельна ділянка є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та кожному із подружжя належить по 1/2 його частині, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

VІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ МІЖ СТОРОНАМИ

6.1.Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови у задоволення позову - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

6.2. Відповідно до ст. 133 ЦПК України до судових витрат відносяться витрати, пов`язані з розглядом справи, до яких належать, зокрема, і витрати на професійну правничу допомогу адвоката.

6.3.Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

6.4. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

6.5. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».

6.6.У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2022 у справі №910/12876/19 зауважено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Водночас чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. З урахуванням наведеного суд зазначив, що процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

6.7.Також, Верховний Суд у постанові від 09 грудня 2021 року у справі №922/3812/19 висловив позицію про те, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. Аналогічні правові висновки Верховного Суду викладені у постановах від 15 жовтня 2020 року у справі № 873/26/20, від 12 квітня 2022 року у справі №536/432/20, додатковій постанові від 19 травня 2022 року у справі №824/152/21.

6.8.На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу, яку надавала адвокат Антонович О.С. надано договір про надання правничої допомоги №16/08/1 від 16.08.2023 року, додаток до договору №1 про вартість надання правничої допомоги, яка склала 14980 гривень, акт про сплату коштів клієнтом адвокату в розмірі 14980 гривень за наступні послуги: складання позовної заяви про поділ майна подружжя, представництво інтересів клієнта в суді першої інстанції, отримання рішення суду у вказаній справі.

6.9.Визначаючи розмір понесених витрат позивачем ОСОБА_4 на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат, суд враховує обсяг наданих адвокатом послуг, його об`єм та складність, кількість судових засідань в яких приймав участь адвокат, час затрачений на надані послуги, а також надані докази на надання правничої допомоги.

6.10. Відтак, враховуючи категорію і складність даної справи, яка не є складною, зміст заявлених позивачем позовних вимог, обсяг робіт, виконаних адвокатом, суд вважає що витрати, понесені позивачем на правничу допомогу в розмірі 14980 гривень є завищеними та явно неспівмірними до складності справи та виконаних адвокатом робіт, а тому заява підлягає частковому задоволенню.

Приймаючи до уваги наведене, суд вважає, що розмір витрат, понесених ОСОБА_4 на правничу допомогу, який підлягає стягненню з відповідача становить 5000грн.

Керуючись ст.ст. 89, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя - ОСОБА_4 та ОСОБА_2 земельну ділянку кадастровий номер :04:013:0042, площею 0,07 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_1 , та житловий будинок загальною площею 55,3 кв. м., житловою площею 34,6 кв. м. з складовими частинами - сараєм Б, сараєм В, гаражем Г, вбиральнею У та огорожею №1-2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_4 в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частку земельної ділянки, кадастровий номер :04:013:0042, площею 0,07 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_4 в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частку житлового будинку, загальною площею 55,3 кв. м., житловою площею 34,6 кв. м. з складовими частинами - сараєм Б, сараєм В, гаражем Г, вбиральнею У та огорожею №1-2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 2073 гривні 91 коп.

Стягнути ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 гривень. В задоволенні іншої частини заяви про розподіл судових витрат відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач:

ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_1

адреса реєстрації:

АДРЕСА_3

РНОКПП НОМЕР_1

Відповідач:

ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_2

адреса реєстрації:

АДРЕСА_4

РНОКПП НОМЕР_2

Повне рішення складено та підписано 16.11.2023.

Суддя Олег ЗБАРАЖСЬКИЙ