ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2023 року місто Чернівці справа №715/1391/23

провадження №22-ц/822/891/23

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Височанської Н.К.,

Суддів: Литвинюк І.М., Перепелюк І.Б.

секретар Собчук І.Ю.

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк»,

відповідач ОСОБА_1

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 04 вересня 2023 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, головуючий в суді першої інстанції суддя Цуркан В.В.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2023 року АТ КБ «Приват банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Посилалося на те, що 31 березня 2011 року відповідачка з метою отримання банківських послуг звернулася до АТ КБ «ПриватБанк», у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 31 березня 2011 року, згідно якої отримала кредит, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Підписавши заяву відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між сторонами договір про надання банківських послуг.

Вказує на те, що станом на 21 березня 2023 року у ОСОБА_1 виникла заборгованість по кредиту на загальну суму 70088,87 грн., яка складається з: 57453,23 грн. заборгованість за тілом кредиту, 12 635, 64 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом, 0, 00 грн. заборгованість за комісією, 0,00 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Просили стягнути з відповідачки на користь АТ КБ «Приват Банк» заборгованість у розмірі 70088,87 грн. за кредитним договором №б/н від 31 березня 2011 року та судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 04 вересня 2023 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Повний текст рішення складено 12 вересня 2023 року.

Короткий зміст та узагальнені доводи вимог апеляційної скарги

АТ КБ «Приват Банк» в апеляційній скарзі просило рішення скасувати та задовольнити позовні вимоги повністю.

Посилалося на те, що судом першої інстанції прийнято рішення з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

В апеляційній скарзі наводить обставини й підстави для задоволення вимог, які викладені в позовній заяві та свої доводи мотивує тим, що матеріалами справи підтверджено, що 31 березня 2011 року відповідач пройшов ідентифікацію, підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, тим самим погодивши умови кредитування. Такі правила та умови є публічною офертою, а долучений до позову їх примірник відповідає редакції, чинній на момент укладення такого правочину.

На підставі підписаної анкети-заяви відповідачу відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку зі встановленим лімітом. Здійснення транзакцій за допомогою платіжної кредитної картки відображено у виписці по рахунку, наявній у справі.

Заборгованість відповідача за фактично використаними кредитними коштами підтверджена належними доказами наявними у справі.

Щодо транзакцій вчинених 16 травня 2022 року, де відбувся переказ коштів через додаток Приват 24, то списання грошових коштів відбулося завдяки авторизації відповідачки, якому передує коректне введення вихідних даних для ініціювання такої банківської операції.

Наголошує, що переказ коштів можливо здійснити лише за допомогою використання фінансового номеру телефону та іншої особистої інформації (даних по карті, ПІН коду, паролів входу у Приват24), що відповідно до п.3 розділу VІ Положення «Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використання», не звільняє особу від відповідальності за здійснення платіжної операції. Така позиція узгоджується із практикою Верховного Суду, викладеною у постанові від 10 квітня 2019 року у справі №524/3979/16.

Із наведених підстав вважає, що зняття коштів стало можливим у зв`язку із розголошенням відповідачем конфіденційних даних третім особам, а здійснення оспорюваних операцій відбулося до моменту його звернення до банку задля блокування його рахунку, а тому останній не повинен нести відповідальність за дану операцію.

Вказав, що сама відповідачка вказала, що спірні транзакції здійснено внаслідок телефонної розмови відповідачки з особою, що представилась працівником банку і вочевидь під час такої розмови відповідачка розголосила інформацію необхідну для здійснення банківських операцій.

Вважає, що наявність кримінального провадження не може бути підставою для звільнення позичальника від обов`язку належного виконання зобов`язання щодо повернення кредитних коштів.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Роскрут В.В. вказала, що відносно неї 16 травня 2022 року було вчинено шахрайські дії, про що вона одразу звернулась до банку про блокування карти, а 18 травня 2023 року звернулась в правоохоронні органи з відповідною заявою.

Вказала, що неодноразово зверталась до банку про припинення нарахування їй відсотків. Оскільки порушено кримінальне провадження, однак банк їй відмовляв.

Вважає, що висновки суду є обґрунтованими, а рішення суду є законним, ухвалене з дотримання норм процесуального та матеріального права.

Просила в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду залишити без змін.

Мотивувальна частина

Межі розгляду справи

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Позиція апеляційного суду

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

Встановлено, що між ПАТ КБ «Приват Банк», правонаступником якого на даний час є АТ КБ «Приват Банк» та відповідачкою ОСОБА_1 31 березня 2011 року було укладено кредитний договір б/н, згідно з умовами якого остання отримала кредит, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с.15).

Згідно розрахунку банку станом на 21 березня 2023 року у ОСОБА_1 виникла заборгованість по кредиту на загальну суму 70088,87 грн., яка складається з: 57453,23 грн. заборгованість за тілом кредиту, 12 635, 64 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом, 0, 00 грн. заборгованість за комісією, 0,00 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором (а.с.8-11).

Судом також встановлено, що відповідачка є держателем платіжних карток АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 дата відкриття 30 серпня 2018 року строк дії до 07/22 та № НОМЕР_2 дата відкриття 17 травня 2022 року строк дії до 03/24.

З виписки за договором б/н, яка надана позивачем вбачається, що 16 травня 2022 року з картки відповідачки за № НОМЕР_1 проведено зняття коштів у розмірі 25826,99 грн., 25309,42 грн. та 41200 грн. (а.с.56-60).

19 травня 2022 року дізнавачем сектору дізнання ВП №4 (м. Герца) ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області М. Козаком, на підставі заяви ОСОБА_1 від 18 травня 2022 року в якій остання вказала, що 16 травня 2022 року невідома особа, шахрайським шляхом, представившись працівником «Приватбанку», заволоділа її грошовими коштами у сумі 80 000 гривень, винесено запис до Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінальне провадження №70000083 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України (а.с.71).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 14 березня 2023 року, скасовано постанову дізнавача сектору дізнання ВП № 4 Шевченківського УП ГУНП в м. Києві Применко О.В. від 08 грудня 2022 року про закриття кримінального провадження № 0000083, що внесене до ЄРДР 19 травня 2022 року, за ознаками вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. Зобов`язано уповноважену особу (слідчого, дізнавача) Шевченківського УП ГУНП в м. Києві відновити досудове розслідування кримінального провадження № 0000083, що внесене до ЄРДР 19 травня 2022 року, за ознаками вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України та провадити його з урахуванням обставин, викладених у мотивувальній частині даної ухвали, провівши всі необхідні слідчі (розшукові) та процесуальні дії для повного всебічного та об`єктивного досудового розслідування обставин кримінальних правопорушень (а.с.85-87).

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог

і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи оскаржуване у даній справі рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідач ОСОБА_1 як користувач карток своїми діями чи бездіяльністю не сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Списання грошових коштів з карткових рахунків відповідача ОСОБА_1 відбулося не за її розпорядженням і вона не повинна нести відповідальності за такі операції. Виявивши безпідставне списання (перекази, зняття) коштів, відповідач повідомила про цей факт банк та звернулася до правоохоронних органів, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимов в повному обсязі.

Відсутність вироку у кримінальній справі за фактом незаконного заволодіння невстановленими особами грошовими коштами із використанням карткових рахунків, відкритих на ім`я позивача не є підставою для задоволення позовних вимог позивача.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно принципу диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Цивільного процесуального кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Відповідно до вимог статей 12, 13, 81 ЦПК України, обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

Згідно з частинами першою-третьою статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Відповідно до частин першої-третьої статті 1068 ЦК України банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

У разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом (стаття 1073 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що держатель електронного платіжного засобу фізична особа, яка на законних підставах використовує електронний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного електронного платіжного засобу. Електронний платіжний засіб платіжний інструмент, який надає його держателю можливість за допомогою платіжного пристрою отримати інформацію про належні держателю кошти та ініціювати їх переказ. Переказ коштів рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою. Помилковий переказ рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини банку або іншого суб`єкта переказу відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі. Неналежний переказ рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Платіжна картка електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Платіжна система платіжна організація, учасники платіжної системи та сукупність відносин, що виникають між ними при проведенні переказу коштів. Проведення переказу коштів є обов`язковою функцією, що має виконувати платіжна система. Платник особа, з рахунка якої ініціюється переказ коштів або яка ініціює переказ шляхом подання/формування документа на переказ готівки разом із відповідною сумою коштів. Неналежний платник особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів. Отримувач особа, на рахунок якої зараховується сума переказу або яка отримує суму переказу у готівковій формі. Неналежний отримувач особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Згідно з пунктом 14.12 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач платіжної системи зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Використання електронного платіжного засобу за довіреністю не допускається, крім випадку емісії додаткового електронного платіжного засобу для довіреної особи.

Згідно з пунктом 2 розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі Положення № 705), емітент зобов`язаний не розкривати іншим особам, крім користувача, ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу виконувати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу. Емітент під час видачі електронного платіжного засобу за наявності можливості змінити ПІН користувачем зобов`язаний проінформувати користувача про це право та запропонувати змінити ПІН. Користувач зобов`язаний надійно зберігати та не передавати іншим особам електронний платіжний засіб, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватися ним.

Відповідно до пункту 3 розділу VI Положення № 705 банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором: 1) повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу; 2) забезпечити користувачу можливість інформувати банк про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем; 3) реєструвати та протягом строку, передбаченого законодавством України для зберігання електронних документів, зберігати інформацію, що підтверджує факт інформування банком користувача та користувачем банку; 4) банк у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій.

Згідно з пунктом 5 розділу VI Положення № 705 користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем.

Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів (пункт 6 розділу VI Положення № 705).

Згідно з пунктами 7, 8 розділу VI Положення № 705 емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.

Відповідно до пункту 9 розділу VI Положення № 705 користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення його до цивільно-правової відповідальності.

Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, які беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Зазначені правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №537/3312/16-ц (провадження №61-17629св18), від 24 липня 2019 року у справі №753/16954/16-ц (провадження № 61-24323св18), від 01 липня 2020 року у справі №712/9107/18 (провадження №61-9877св19), від 21 квітня 2021 року у справі №751/6050/18 (провадження № 61-18544св19).

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено та вбачається із матеріалів справи, що всі оспорювані фінансові операції з грошовими коштами позивача на рахунках Банку здійснено з допомогою системи інтернет-банкінгу «Приват24».

Відповідно до Умов і правил надання банківських послуг у ПриватБанку (далі Умови і правила), система «Приват 24», у тому числі мобільна версія, це система призначена для управління банківськими рахунками Клієнта цілодобово в режимі реального часу через мережу Інтернет.

Із огляду на наведені норми матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає хибними та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи висновки суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позову з посиланням на недоведеність вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які б сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 31 березня 2011 року ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «Приват Банк» із заявою б/н про надання кредиту. У заяві позичальник висловила згоду із тим, що ця заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг (а.с.15).

Передувало укладенню такого договору підписання позичальником паспорту споживчого кредиту (а.с.16-20).

До кредитного договору банк додав Витяг із Умов та Правил надання банківських послуг. У загальних положеннях Умов і правил надання банківських послуг у ПриватБанку визначено, що фінансовий номер телефону клієнта - це номер мобільного телефону, який зазначений і підтверджений клієнтом як номер телефону, за допомогою якого можуть проводитись фінансові операції. Підтверджується клієнтом під час активації продукту за допомогою POS-терміналу у відділенні банку, в банкоматі, терміналі самообслуговування з підтвердженням ПІН-коду картки і СМС-паролем, а також в Приват24 (у разі зміни логіна користувача).

Згідно з пунктом 1.1.2.10 Умов та Правил клієнт зобов`язаний вживати заходів із запобігання втрати (крадіжки) Карт, стікера PayPass, ПІНа (персонального ідентифікаційного номера) або інформації, нанесеної на Карту і магнітну стрічку, або їх незаконного використання.

Пунктом 1.1.2.11 Умов та Правил передбачено, що клієнт зобов`язаний інформувати банк, а також правоохоронні органи за фактом втрати карти, стікера PayPass, ПІНа, сім-карти мобільного телефону або отримання відомостей про їх незаконне використання. При настанні вищевказаних подій необхідно звернутися у відділення банку або зателефонувати за вказаними у цьому пункті номерами.

Відповідно до підпункту 1.1.2.1 Умов і правил клієнт зобов`язаний не передавати картки, ПІНи, постійний пароль, одноразові паролі і контрольну інформацію третім особам, не використовувати картки або нанесені на них дані в цілях, не передбачених цим договором, або що суперечать чинному законодавству.

За змістом виписки АТ КБ «ПриватБанк» за договором №б/н по картці № НОМЕР_1 , 16 травня 2022 року вчинено дві операції щодо переказу коштів зі своєї картки на свою на суму 25 826,99 грн. та на суму - 25 309,42 грн, а також вчинено операцію щодо переказу коштів на свою картку через додаток Приват24 на суму - 41 200,00 грн. (а.с.56).

Згідно наданого банком розрахунку, заборгованість відповідача за договором №б/н від 16 травня 2022 року станом на 21 березня 2023 року становить 70 088,87 грн., яка складається із: 57 453,23 грн. заборгованість за тілом кредиту; 12 635, 64 грн. заборгованість за нарахованими відсотками (а.с.8-11).

19 травня 2022 року дізнавачем сектору дізнання ВП №4 (м. Герца) ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області М. Козаком, на підставі заяви ОСОБА_1 від 18 травня 2022 року в якій остання вказала, що 16 травня 2022 року невідома особа, шахрайським шляхом, представившись працівником «Приватбанку», заволоділа її грошовими коштами у сумі 80 000 гривень, винесено запис до Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінальне провадження №70000083 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України (а.с.71).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 14 березня 2023 року, скасовано постанову дізнавача сектору дізнання ВП № 4 Шевченківського УП ГУНП в м. Києві Применко О.В. від 08 грудня 2022 року про закриття кримінального провадження № 0000083, що внесене до ЄРДР 19 травня 2022 року, за ознаками вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. Зобов`язано уповноважену особу (слідчого, дізнавача) Шевченківського УП ГУНП в м. Києві відновити досудове розслідування кримінального провадження № 0000083, що внесене до ЄРДР 19 травня 2022 року, за ознаками вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України та провадити його з урахуванням обставин, викладених у мотивувальній частині даної ухвали, провівши всі необхідні слідчі (розшукові) та процесуальні дії для повного всебічного та об`єктивного досудового розслідування обставин кримінальних правопорушень (а.с.85-87).

Матеріали справи не містять доказів з приводу звернення ОСОБА_1 до АТ КБ «Приват Банк» із заявами щодо вчинення відносно неї шахрайських дій чи з проханням зупинення нарахування відсотків чи повернення незаконно списаних коштів.

У своїх запереченнях на позовні вимоги банку, відповідачка ОСОБА_1 вказувала, що зазначені перекази коштів були здійснені невідомими особами у шахрайський спосіб.

Відповідно до п.14.12 ст.14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Використання електронного платіжного засобу за довіреністю не допускається, крім випадку емісії додаткового електронного платіжного засобу для довіреної особи.

Згідно п.14.16. ст.14 цього Закону, користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов`язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Відповідно до п.п.5, 6, 7, 8 розділу VI Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням» затвердженого Постановою НБУ «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» від 05.11.2014 №705, користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції які не виконувалися користувачем. Після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, користувач зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором.

До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, емітент зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. У разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки Емітент негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Згідно із п.9 розділу VI указаного Положення, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

За змістом статті 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Матеріалами справи підтверджено та не заперечується сторонами, що 16 травня 2023 року з картки відповідачки за № НОМЕР_1 проведено зняття коштів у розмірі 25826,99 грн., 25309,42 грн. та 41200 грн. (а.с.56-60).

Розглядаючи цю справу, суд першої інстанції не звернув уваги, не перевірив належним чином доводи Банку про те, що без розголошення з боку позивача номера банківських карток, ПІН-кодів банківських карток, особа, навіть перевипустивши Simкарту або маючи фінансовий телефон клієнта, не змогла б ні зайти до системи «Приват24», ні змінити фінансовий номер клієнта, ні зняти чи переказати кошти з рахунків клієнта.

Доказів, що саме третіми особами, а не позичальником, знято кредитні кошти, матеріали справи не містять, тоді як з фабули Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінального провадження №70000083 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України вбачається, що згідно заяви ОСОБА_1 , невідома особа, шахрайським шляхом, представившись працівником «Приват Банку», заволоділа грошовими коштами заявниці у сумі 80000 грн., які були зняті з її карткового рахунку. Вказане підтверджує те, що перед списанням грошових коштів, ОСОБА_1 мала розмову з особою, яка представилась працівником банку, що в свою чергу не спростовує факт підтвердження авторизації у системі «Приват24» чи розголошення забороненої інформації, що несе ризик технічного перехоплення інформації клієнта.

При цьому, апеляційний суд враховує, що саме на відповідача покладено обов`язок нерозголошення (нерозкриття) інформації за рахунком у результаті використання клієнтом паролів, ПІН-кодів, CVV-кодів, як і обов`язок повідомлення банку в разі втрати, викрадення платіжної картки та розголошення.

За наслідками звернення позичальника до кредитодавця належна їй картка була заблокована. Проте до моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а тому банк не несе відповідальності за збитки від операцій, здійснених до цього повідомлення.

Наявність кримінального провадження по факту шахрайських дій невідомих осіб в силу презумпції невинуватості не може свідчити про вчинення злочину відносно ОСОБА_2 до ухвалення вироку, яким такі обставини будуть встановлені.

Апеляційний суд враховує, що з огляду на положення ст.1166 ЦК України, за наявності доведеного факту шахрайських дій з незаконного використання кредитних коштів, спричинена ОСОБА_2 шкода повинна відшкодовуватися винною особою, а не позивачем.

Таким чином, дослідивши наявні у справі докази, надавши їм належну оцінку, застосувавши норми Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Положення №705, правовий висновок, викладений Верховним Судом України у постанові від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про наявність достатніх підстав вважати, що відповідачкою ОСОБА_1 вчинено дії, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою.

Враховуючи вищевикладені обставини, Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів в України», Положення №705 банком не порушено жодних вимог чинного законодавства, а тому у суду першої інстанції були всі підстави для задоволення позову.

Таким чином, суд першої інстанції, внаслідок неправильного застосування норм матеріального права, дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідачки заборгованості за тілом кредиту з наведених вище підстав.

Так, за змістом частин першої та другої статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина перша статті 634 ЦК України).

У постанові Верховного Суду від 23 грудня 2019 року у справі №572/1169/17 указано, що у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приват Банк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

У спірних правовідносинах АТ КБ «Приват Банк» заявлено позов до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором, оформленим у вигляді заяви про приєднання до умов правил надання банківських послуг від 31 березня 2011 року.

Обґрунтовуючи право вимоги за цим позовом в частині стягнення відсотків в сумі 12 635,64 грн, банк посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанк, як невід`ємну частину спірного договору.

Однак зазначені документи не підтверджують погодження між сторонами умов кредитування. Матеріали справи не містять доказів того, що саме ці Умови та правила розуміла відповідачка, ознайомившись і погодившись із ними, підписуючи заяву від 31 березня 2011 року, яка містить виключно її персональні дані, а також, що указані документи на момент отримання відповідачкою банківської картки взагалі містили умови щодо сплати процентів, неустойки (пені, штрафів), а, отже, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Крім того, не може бути належним доказом роздруківка із сайту, оскільки такий доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що узгоджується із висновком Верховного суду України, викладеному в постанові від 11 березня 2015 (провадження №6-16цс15) та не спростовано позивачем при розгляді даної справи.

Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, не означає погодження сторонами нарахування відсотків, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Такі висновки викладені у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладених в постанові від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20.

Натомість приєднаний до справи паспорт споживчого кредиту передує укладенню договору, а тому не є належним доказом на підтвердження погодження позичальником істотних умов кредитування.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що позов АТ КБ «Приват Банк» підлягає задоволенню частково, а саме з відповідача підлягає стягненню заборгованість по тілу кредиту, однак не підлягають до задоволення позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за відсотками користування кредитом.

Щодо судового збору

Згідно із ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

Враховуючи часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та задоволення позовних вимог частково, судовий збір за подання позову та за подання апеляційної скарги підлягає розподілу пропорційно до задоволених вимог.

А саме, апеляційний суд в мотивувальній частині постанови прийшов до висновку про задоволення позовних вимог на суму 57 453,23 грн., що складає 81,97 % від заявлених позовних вимог (57453,23 х 100 : 70 088,87), а тому розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача за подання позову до суду першої інстанції складає 2200,07 грн. (2684 грн. (ставка судового збору за подання позову) : 100% х 81,97%).

Крім того, на користь відповідача підлягає стягненню пропорційно задоволених вимог судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги.

А саме, позовні вимоги задоволені на 81,97 %, тому розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача за подання апеляційної скарги складає 3300,11 грн. (4026 грн. (ставка судового збору за подання апеляційної скарги) : 100% х 81,97%).

Отже, за результатом апеляційного перегляду справи в частині розподілу судових витрат з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приват Банк» підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій в загальному розмірі 5500,18 грн. (2200,07 + 3300,11).

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно ст. 376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; недоведеність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 04 вересня 2023 року підлягає скасуванню із постановленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст.368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» задовольнити частково.

Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 04 вересня 2023 року скасувати та постановити нове, яким позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ) заборгованість за кредитним договором №б/н від 31 березня 2011 року станом на 21 березня 2023 року у розмірі 57 453 (п`ятдесят сім тисяч чотириста п`ятдесят три) гривні 23 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій в сумі 5500 (п`ять тисяч п`ятсот) гривень 18 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий Н.К. Височанська

Судді: І.М. Литвинюк

І.Б. Перепелюк