Справа № 932/6516/23
Провадження № 2/932/1862/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2023 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді - Куцевола В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін у місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради про зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2023 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 в якій позивач просив суд зобов`язати КП «Дніпроводоканал» ДМР виключити суму заборгованості у розмірі 28 150,00 грн. з особового рахунку № НОМЕР_1 , який відкрито у КП «Дніпроводоканал» ДМР на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 .

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилався на те, що у травні 2017 року він, за договором дарування, де дарувальником є його мати ОСОБА_2 , набув у власність квартиру АДРЕСА_1 .

Вказана квартира належала ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 25.12.2015.

З огляду на те, що за особовим рахунком № НОМЕР_1 відкритим за адресою: АДРЕСА_2 , рахується заборгованість з водопостачання та водовідведення у розмірі 28 150,00 грн. яка виникла до грудня 2015 року, ОСОБА_1 вважав за необхідне звернутися до суду з даним позовом, оскільки її існування обмежує його право на отримання адміністративних послуг.

КП «Дніпроводоканал» ДМР надано відзив на позовну заяву, доводи викладені в якому зводяться до не згоди з заявленими позовними вимогами. Так, відповідачем зазначено, що позивачем обрано не вірний спосіб захисту, оскільки списання, переведення чи розподіл з особового рахунку є правом КП «Дніпроводоканал» ДМР, а не обов`язком. Крім того, зазначено, що наразі відсутні будь-які претензії зі сторони КП «Дніпроводоканал» ДМР до ОСОБА_1 щодо стягнення заборгованості.

ОСОБА_1 надано відповідь на відзив, в якій зазначено, що особа, яка є споживачем послуг може звернутися до суду з вимогою про списання заборгованості окремо, не чекаючи звернення до суду КП «Дніпроводоканал» ДМР з вимогою про стягнення заборгованості.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 17.07.2023 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, за необхідне, зазначити наступне.

Так, судом встановлено, що відповідно до копії договору дарування від 19.05.2017 посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Шевченко В.В., ОСОБА_2 передала у дар ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 . Також, згідно вказаного договору, вищезазначена квартира належить дарувальнику на підставі договору купівлі-продажу посвідченого 25.12.2015 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Івановим П.М.

Згідно наданої позивачем копії роздруківки з електронного кабінету споживача, за особовим рахунком № НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) станом на січень 2023 року рахується заборгованість з водопостачання та водовідведення у розмірі 27 441,21 грн.

Відповідно до копії роздруківки з особистого рахунку № НОМЕР_2 , наданої відповідачем, за вказаним особовим рахунком станом на липень 2018 року рахується заборгованість у розмірі 34 509,45 грн. (роздруківка містить інформацію за період з липня 2018 року по серпень 2023 року).

Також позивачем до позову додано: копію інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, копію договору купівлі-продажу, копію паспорта громадянина України виданого на ім`я ОСОБА_1 .

Частиною 2 статті 5 ЦПК України встановлено, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Разом з тим, способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у частині другій статті 16 ЦК України, до яких належить: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Застосування конкретного способу захисту права залежить як від захисту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Захист порушеного права має бути ефективним.

Відповідно до абзацу 12 ч.2 ст.16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом, чи судом у визначених законом випадках.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та бути адекватним наявним обставинам і виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Згідно висновку до якого дійшла колегія суддів ВП/ВС у постанові прийнятій за результатами розгляду справи № 766/20797/18, ефективним способом захисту прав може бути вимога зобов`язати відповідача списати з особового рахунку заборгованість. Така вимога є вимогою про примусове виконання обов`язку в натурі (пункт 5 частини другої статті 16 ЦК України). Її можна заявити як разом із вимогою про визнання боргу безпідставним, так і окремо. Задоволення вимоги зобов`язати постачальника списати з особового рахунку заборгованість може бути способом захисту права споживача на мирне володіння майном (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції). Якщо споживач не має наміру сплачувати борг (тому, що не згоден із його існуванням; тому, що постачальник пропустив позовну давність для стягнення боргу у судовому порядку, тощо), а постачальник і не списує борг з особового рахунку на вимогу споживача, і не звертається до суду за його стягненням, то споживач буде надалі одержувати від постачальника рахунки із зазначенням боргу. Таке відображення спірного боргу в особовому рахунку може спровокувати споживача на помилкову сплату коштів всупереч його волі.

Отже, з огляду на вищевикладене та враховуючи обставини, що стали передумовою для звернення до суду, про що зазначено у позові, пред`явлення вимоги про зобов`язання постачальника списати з особового рахунку заборгованість є способом захисту права споживача на мирне володіння майном.

Згідно вимог п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

У статті 67 Житлового кодексу України закріплено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Згідно з вимогами п.5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Частиною 1 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживачів від оплати послуг у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 22 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» споживачі питної води зобов`язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами Закону, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Відповідно до висновку, до якого дійшла колегія суддів ВС/КЦС у постанові від 01.09.2020 прийнятій за результатами розгляду справи №686/6276/19, новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника, якщо суд установить, що він не брав на себе обов`язку з їх сплати. Договори про надання послуг не обтяжують майна, тому за відсутності відповідної умови в договорі щодо відчуження нерухомого майна суд повинен відмовляти в задоволенні позовних вимог до нового власника, оскільки належним відповідачем є попередній власник.

Тобто, з аналізу вказаних норм матеріального права та виходячи зі змісту вищезазначеної постанови ВП/КЦС вбачається, що діючим законодавством не передбачено обов`язку покупця (набувача) нерухомості сплачувати борги попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, якщо це прямо не оговорено в договорі.

За загальними положеннями, визначеним ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу кожна особа має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес особи в один із способів, визначених частиною другою статті 16 ЦК України. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Згідно з частинами 1 4 статті 12 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За правилами, встановленими частинами 1, 3 статті 13 ЦПК, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Принцип змагальності, закріплений у статті 12 ЦПК, визначає для сторін ризики настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ними процесуальних дій. Такий принцип, зокрема, полягає у покладанні на позивача (його представника) обов`язку з доведення обставин, які мають значення для справи і на які він посилається як на підставу своїх вимог. Невиконання такого обов`язку несе процесуально негативні наслідки у вигляді настання ризиків, визначених процесуальним законом (закриття провадження у справі, залишення позову без розгляду, повна або часткова відмова у позові тощо).

З огляду на те, що позивачем не надано доказів того, що борг за водовідведення та водопостачання у розмірі 28 150,00 грн. рахувався за особовим рахунком № НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) станом на 19 травня 2017 року, тобто на момент набуття ним у власність квартири АДРЕСА_3 , заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Також суд зазначає, що позивачем не заявлялося клопотань щодо витребування доказів (інформації щодо наявності заборгованості станом на травень 2017 року).

Керуючись ст.ст. 4, 12, 76-81, 83, 258, 259, 265, 268, 272-273, 352-355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради про зобов`язання вчинити дії - залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 273 ЦПК України та може бути оскаржено, шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя В.В. Куцевол

24 жовтня 2023 року