Справа № 466/1459/22 Головуючий у 1 інстанції: Зима І.Є.
Провадження № 22-ц/811/2112/22 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

секретаря: Псярук О.В.

за участю: прокурора Яворського Я.Т., Гогінашвілі Л.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Керівника Галицької окружної прокуратури міста Львова в інтересах держави в особі Державної інспекції архітектури і містобудування України на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 24 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради, треті особи Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові про визнання права власності на реконструйовану квартиру,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до Львівської міської ради про визнання права власності на реконструйовану квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 28.04.2022 закрито провадження в частині заявлених позовних вимог ОСОБА_2 у зв`язку з його смертю.

ОСОБА_1 , уточнивши 17.05.2022 позовні вимоги, просила суд визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 63,9 кв.м. та житловою площею - 47,7 кв.м., згідно з технічним паспортом на дану квартиру від 06.06.2017.

Свої вимоги мотивувала тим, що вищевказана квартира належить їй на праві спільної сумісної власності. Житло розташоване на 2-му поверсі 3-х поверхового будинку та складається з 1-єї житлової кімнати площею 16,1 кв.м., кухні площею 8,4 кв.м., ванної кімнати площею 1,8 кв.м., загальною площею 27,5 кв.м.

З метою розширення квартири за рахунок приєднання горища, площею 33,5 кв.м сусіднього будинку по АДРЕСА_2 , позивачі звернулися у Шевченківську райадміністрацію Львівської міськради та 24.10.2008 отримали відповідний дозвіл на проведення реконструкції квартири. Крім того, ліцензованою проектною організацією ДП «ДНД та ПВІ «НДІ Проектреконструкція» було розроблено робочий проект з реконструкції квартири, який 14.07.2009 був погоджений Управлінням охорони історичного середовища, 17.07.2009. Шевченківським РВ м. Львова ГУ МНС України у Львівській області, 05.08.2009 Шевченківською районною санепідемстанцією. ЛКП «Добробут» у своєму листі від 23.01.2009 теж повідомило, що не заперечує проти реконструкції квартири з розширенням за рахунок площі горища. 18.09.2009 проект був погоджений в Управлінні архітектури Департаменту містобудування Львівської міської ради, після чого позивач отримала дозвіл на виконання будівельних робіт № 1/110-10 Інспекції Держархбудконтролю у Львівській області та було розпочато реконструкцію квартири.

Реконструкція квартири була завершена в 2017 році і на замовлення ОСОБА_1 06.06.2017 було виготовлено технічний паспорт. В подальшому, 25.09.2017 позивачка через ЦНАП подала Декларацію про готовність до експлуатації реконструйованої квартири за адресою: АДРЕСА_3 .

Однак, листом від 21.12.2017 інспекція ДАБК у м. Львові повернула позивачу подану декларацію на доопрацювання, у зв`язку з тим, що житловий будинок по АДРЕСА_4 є пам`яткою архітектури місцевого значення.

Вказані дії інспекції ДАБК перешкоджають позивачу у проведенні державної реєстрації права власності на реконструйоване майно та здійсненні права власності на належну їй квартиру, що стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 24.06.2022 позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 63,9 кв.м. та житловою площею - 47,7 кв.м., згідно з технічним паспортом на дану квартиру від 06.06.2017, яка утворилася внаслідок здійснення її реконструкції з розширенням за рахунок частини площі горища сусіднього будинку на АДРЕСА_2 .

Рішення суду оскаржив Керівник Галицької окружної прокуратури міста Львова в інтересах держави в особі Державної інспекції архітектури і містобудування України.

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що суд першої інстанції не врахував, що проведена позивачкою реконструкція квартири є самочинним будівництвом. Звертає увагу на те, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_4 є пам`яткою архітектури місцевого значення, тому за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів із значними наслідками (СС3), прийняття яких в експлуатацію здійснюється виключно центральним апаратом Державної архітектурно-будівельної інспекції України. В матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що позивачка зверталася у встановленому законом порядку до відповідних органів з метою узаконення самочинного будівництва. Зазначає, що приймаючи оскаржуване рішення суд замінив собою органи державної влади, що уповноважені на здійснення оформлення права власності на нерухоме майно та визнав на нього право власності за позивачем за відсутності між сторонами спору про право цивільне, без прийняття об`єкта до експлуатації.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

В судовому засіданні апеляційної інстанції прокурор Яворський Я.Т. підтримав апеляційну скаргу, ОСОБА_1 заперечила проти задоволення скарги. Представник Львівської міської ради в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, тому його неявка, відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи, який проводиться за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам не відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 разом із ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру від 27.07.2004 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 06.09.2004 за №4643834.

Згідно технічного паспорту, складеного Львівським міжміським БТІ 17.10.1994, квартира розташована на 2-му поверсі 3-х поверхового будинку та складається з 1-єї житлової кімнати площею 16.1 кв.м., кухні площею 8,4 кв.м., ванної кімнати площею 1,8 кв.м., загальною площею 27.5 кв.м.

24.10.2008 Шевченківською райдміністрацією ЛМР видано розпорядження № 1132 про надання позивачці дозволу на реконструкцію з розширенням квартири АДРЕСА_1 за рахунок приєднання простору горища, площею 33,5 кв.м. від сусіднього будинку по АДРЕСА_2 , згідно із поданим ескізним проектом.

ДП «ДНД та ПВІ «НДІ Проектреконструкція» на замовлення позивачки, було виготовлено робочий проект з реконструкції вищевказаної квартири, який 14.07.2009 був погоджений Управлінням охорони історичного середовища, 17.07.2009 Шевченківським РВ м. Львова ГУ МНС України у Львівській області та 05.08.2009 Шевченківською районною санепідемстанцією.

18.09.2009 проект був погоджений в Управлінні архітектури Департаменту містобудування Львівської міської ради.

05.03.2010 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області Гогінашвілі Л.А. надано дозвіл на виконання будівельних робіт. Строк дії дозволу 05.03.2011.

Після заверешення реконструкції спірної квартири у 2017 році на замовлення ОСОБА_1 06.06.2017 ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» видано технічний паспорт на квартиру, згідно з яким квартира АДРЕСА_1 після проведеної реконструкції має загальну площу 63,9 кв.м. та житлову площу 47,7 кв.м., розташована на 2-му поверсі 3-х поверхового будинку та складається з 3-х житлових кімнат площею 16.1; 16,3; 15,3 кв.м., кухні площею 8,4 кв.м., вбиральні (сполученої) площею 1,8 кв.м., коридору площею 2.6 кв.м., балконів площею 1,0; 1,2; 1,2 кв.м.

Листом № 0006-5653 від 21.12.2017 Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові повернула ОСОБА_1 подану нею декларацію про готовність до експлуатації об`єкта за адресою: АДРЕСА_3 для подальшого подання її за належністю для розгляду у ДАБІ України. З цього листа вбачається, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_4 є пам`яткою архітектури місцевого значення, тому за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів із значними наслідками (СС3), прийняття яких в експлуатацію здійснюється виключно центральним апаратом Державної архітектурно-будівельної інспекції України.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відмова Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові у проведенні реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації перешкоджає позивачці у проведенні державної реєстрації права власності на реконструйоване нерухоме майно, що свідчить про підставність позовних вимог.

З цим висновком районного суду колегія суддів не може погодитись з огляду на таке.

Відповідно до статті 392 ЦК України власник може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документів, який засвідчує його право власності.

Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 331 ЦК України встановлено, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, проведена позивачкою реконструкція квартири закінчена 25.04.2017, тобто після спливу дії наданого ОСОБА_1 дозволу на виконання будівельних робіт, тому є самочинним будівництвом.

За загальними правилами кожна особа має право на захист свого цивільного права лише у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина 1 статті 15 ЦК України). У зв`язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Законодавством встановлений чіткий алгоритм дій особи, яка має намір здійснити будівництво та зареєструвати право власності, а прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів належить до одного з етапів проектування та будівництва об`єктів, що здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок (пункт 5 частина 5 стаття 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Крім того, відповідно до частини другої статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об`єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об`єкт проводиться після прийняття його до експлуатації в установленому законодавством порядку.

Частиною 8 статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих в експлуатацію забороняється.

Аналогічна норма закріплена пунктом 12 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 № 461.

Відповідно до частини 2 статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками, здійснюється на підставі акта готовності об`єкта до експлуатації шляхом видачі органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно інформації з Державного реєстру нерухомих пам`ятників України, будинок АДРЕСА_4 прийнятий під охорону держави на підставі наказу Міністерства культури та інформаційної політики України від 18.01.2021 за № 14, відповідно до якого, даний будинок є пам`яткою архітектури місцевого значення.

Відповідно до частини 5 статті 32 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» пам`ятки культурної спадщини, визначені відповідно до Закону України «Про охорону культурної спадщини», відносяться до значних наслідків (СС3).

Відтак, спірний об`єкт будівництва належить до об`єктів із значними наслідками (СС3) та не підлягає введенню в експлуатацію шляхом реєстрації декларації про готовність до експлуатації об`єкта, а на підставі акта готовності об`єкта до експлуатації шляхом видачі органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката.

В матеріалах справи відсутні докази про те, що ОСОБА_1 зверталася до Державної архітектурно-будівельної інспекції України для належного введення в експлуатацію оскаржуваного об`єкта будівництва.

Звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що це питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Наведений висновок узгоджуються з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 18.02.2019 у справі № 308/5988/17.

Крім цього, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.12.2019 по справі № 200/22329/14-ц наголосила, що визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва, не прийнятого до експлуатації, в судовому порядку нормами ЦК України чи іншими нормативними актами не передбачено.

Наведеного суд першої інстанції не врахував та прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до положень п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити його.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, рішення суду слід скасувати та постановити нову постанову про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Керівника Галицької окружної прокуратури міста Львова в інтересах держави в особі Державної інспекції архітектури і містобудування України задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 24 червня 2022 року скасувати та постановити нову постанову.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Львівської міської ради, треті особи Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові про визнання права власності на реконструйовану квартиру відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 17.11.2023

Головуючий

Судді