Справа № 296/4884/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" листопада 2023 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого судді Маслак В.П.,

при секретарі судового засідання Годлюк А.В.,

за участі представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження позовну заяву ОСОБА_2 до Державного підприємства «Грозинське» про стягнення вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 25.05.2023р. звернувся до Корольовського районного суду м.Житомира із позовною заявою, відповідно до змісту якої просить:

- стягнути з державного підприємства «Грозинське» вихідну допомогу у сумі 13 008,57 грн. відповідно до ст. 44 КЗпП України;

- стягнути з державного підприємства «Грозинське» середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку у сумі 78 051,42 грн відповідно до ст. 117 КЗпП України.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 05.08.2020р. перебував на посаді виконуючого обов`язки начальника юридичного відділу на Державному підприємстві «Грозинське» (далі ДП «Грозинське»).

В подальшому, 26.03.2021р. був звільнений з зазначеної посади за власною заявою за ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

Позивач вказує, що ДП «Грозинське» не виконало вимоги ст. 44 КЗпП України в частині виплати нарахованих сум при звільненні, а саме вихідної допомоги в розмірі 13008,57 грн., а тому відповідно до ст. 116 КЗпП України нарахував до стягнення з відповідача середній заробіток в розмірі 78051,42 грн. за 6 місяців затримки розрахунку.

З огляду на зазначене ОСОБА_2 просить вимоги позовної заяви задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою судді Корольовського районного суду м.Житомира від 01.06.2023р. у вказаній справі відкрито провадження за правилами cпрощеного позовного провадження із повідомленням сторін та призначено судове засідання.

На адресу суду 09.08.2023р. надійшов відзив ДП «Грозинське» в якому останнє вказує, що позивачем не правильно розраховано середньомісячну заробітну плату відповідно до підп. б, е, л, п. 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100 в редакції станом на 12.12.2020р. (далі Порядок).

Представник відповідача зазначає, що середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбулася подія, з якою пов`язана відповідна виплата (абзац 3 пункт 2 розділ II Порядку). Отже, «подія, з якою пов`язана відповідна виплата» сталася 24.03.2021 року, тому для розрахунку середньомісячного заробітку враховується заробітна плата ОСОБА_2 за січень - лютий 2021 року. Як зазначає представник відповідача, у відомості нарахування заробітної плати за січень 2021 року всього нараховано 4350,50 грн., а за лютий 2021 року всього нараховано 4321,88 грн. Таким чином, середня заробітна плата ОСОБА_2 становить 4 336,19 грн.

Також, згідно даних відомостей нарахування заробітної плати, остаточний розрахунок з ОСОБА_2 було здійснено: за березень 2021 року у розмірі 6022,83 грн, за червень 2021 року - 4848,38 грн.

Отже, представник ДП «Грозинське» вказує, що середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців (ст. 117 КЗпП України), який підприємство має сплатити становить: 4 336,19 (середньомісячний заробіток) * 6 місяців = 26 017,14 грн. З огляду на зазначене, останній просить заявлені вимоги задовольнити часткового з урахуванням вищезазначеного розрахунку.

В судове засідання позивач не з`явився, від нього 21.11.2023р. надійшла заява про розгляд справи без його участі, вимоги заявлені в позовній заяві підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримала відзив, який міститься в матеріалах справи та вказала, що позивачем неправильно розраховано середній заробіток, у зв`язку з чим позов визнає частково.

Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 05.08.2020 ОСОБА_2 прийнято на роботу до ДП «Грозинське» на посаду виконуючого обов`язки начальника юридичного відділу та в подальшому 24.03.2021р. звільнено відповідно до п.3 ст.38 КЗпПУ згідно наказу №7/3 від 29.03.2021р. Дані обставини підтверджуються рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 05.12.2022р. у справі № 296/7056/21 (а.с. 5-8).

Відповідно до вищезазначеного рішення суду позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано недійсним та скасовано наказ державного підприємства «Грозинське» від 10.06.2021 р. № 14 в частині звільнення ОСОБА_2 з роботи за ч. 1 ст. 38 КЗпП України.

Відповідно до припису Управління держпраці у Житомирській області №ЖТ1649/64/АВ/П від 09.06.2021р. встановлено, що при звільненні з роботи 24.03.2021 ОСОБА_2 не виплачено в день звільнення розрахункові кошти в сумі 4848.38 грн. та вихідну допомогу внаслідок порушення законодавства про працю, колективного чи трудового договору (ч.3 ст.38 КЗпП) у розмірі тримісячного середнього заробітку (4336.19*3=13008.57 грн.) (а.с. 9).

Згідно листа Управління держпраці у Житомирській області від 11.08.2021р. № 19-11/659/Б-520 встановлено, що під час здійснення інспекційного відвідування щодо виконання посадовими особами ДП «Грозинське» припису №ЖТ1649/64/АВ/П від 09.06.2021р., 30.06.2021р. згідно відомості №183, ДП «Грозинське» виплатило ОСОБА_2 розрахункові кошти в сумі 4848,38 грн. (а.с. 10).

З відомостей нарахування заробітної плати вбачається, що ДП «Грозинське» здійснило з позивачем остаточний розрахунок, а саме: у березні 2021р. виплачено 6022,83 грн., а у червні 2021р. 4848,38 грн. (а.с. 28, 32).

Однак, зважаючи, що відповідачем не було виплачено вихідну допомогу при звільненні, ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом про стягнення такої та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Вирішуючи питання на предмет задоволення позову, суд враховує наступне.

Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки «класичне» право власності, яке розглядається в Україні, а й до прикладу, виплати за трудовим договором та інші виплати.

Отже, відсутність коштів у роботодавця жодним чином не може слугувати поважною причиною невиплати працівникові всіх належних йому сум, а невиплата заробітної плати розцінюється Європейським судом з прав людини як порушення права на мирне володіння своїм майном.

У відповідності до ст. 44 КЗпП України, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток (в редакції чинній на момент винесення наказу).

Згідно з ч.3 ст.38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

З матеріалів справи вбачається, що наказом ДП «Грозинське» від 29.03.2021 № 7/3, ОСОБА_2 звільнено з роботи на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України (працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору (в редакції чинній на момент винесення наказу).

Таким чином, позивач при звільненні з посади на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України набув право на отримання вихідної допомоги у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку.

При обчисленні розміру вихідної допомоги необхідно керуватися Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 08 грудня 1995 року № 100 із змінами і доповненнями (далі - Порядок).

Згідно припису Управління держпраці у Житомирській області №ЖТ1649/64/АВ/П від 09.06.2021р. встановлено, що відповідач не виплатив позивачу вихідну допомогу при звільненні в розмірі 13008,57 грн.

Суд бере до уваги відзив ДП «Грозинське», з якого вбачається, що представник відповідача не заперечує щодо виплати ОСОБА_2 вихідної допомоги у розмірі 13008,57 грн., відповідно позов у даній частині підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Для розрахунку середньої заробітної плати використовується середньомісячний заробіток позивача. Середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбулася подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Встановлено, що ОСОБА_2 звільнили з посади 24.03.2021р., таким чином середню заробітну плату слід обчислювати, виходячи з виплат нарахованих за січень 2021р. у розмірі 4350,50 грн. та лютий 2021р. 4321,88 грн.

Суд бере до уваги надані ДП «Грозинське» відомості нарахування заробітної плати ОСОБА_2 , відповідно до яких середньомісячний заробіток позивача становить: (4350,50 грн. + 4321,88 грн.) / 2 = 4336,19 грн.

Отже, сума за весь час затримки розрахунку становить 4 336,19 грн. (середньомісячний заробіток) * 6 місяців = 26 017,14 грн.

Зважаючи на наведене, з відповідача має бути стягнутий середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, який складає 26017,14 грн.

Разом з тим, на підставі ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню в дохід держави судові витрати у вигляді судового у розмірі 1073,60 грн.

Керуючись ст.ст.263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Грозинське» на користь ОСОБА_2 13008,57грн. вихідної допомоги, 26017,14грн. середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Стягнути з Державного підприємства «Грозинське» в дохід державного бюджету 1073,60 грн. судового збору.

В решті вимог позовної заяви відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення в порядку, передбаченому підпунктом 15.5 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України.

Головуючий суддя В. П. Маслак