ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/9193/19 Номер провадження 22-ц/814/3917/23Головуючий у 1-й інстанції Бугрій В. М. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Обідіної О.І.,

суддів: Пилипчук Л.І., Прядкіної О.В.,

за участю секретаря: Владімірова Р.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві апеляційну скаргу заступника керівника Полтавської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Полтавської міської ради на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 19 листопада 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до керуючого санацією ЖЕП «Будівельник» про визнання дійсним договору купівлі-продажу, визнання права власності на нерухоме майно,-

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до керуючого санацією ЖЕП «Будівельник» про визнання дійсним договору купівлі-продажу, визнання права власності на нерухоме майно.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 30.07.2009 року на підставі біржового контракту він придбав нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 за 24500 грн.

ДК ЖЕП «Будівельник» майно передав покупцю (позивачу) та склав акт прийому-передачі

В подальшому арбітражний керуючий ОСОБА_2 повідомив його про неможливість забезпечити нотаріальне посвідчення вказаного біржового контракту та запропонував самостійно вирішити питання реєстрації права власності на придбане нерухоме майно.

Однак КП «Реєстр нерухомого майна та бізнесу» відмовив йому у реєстрації права власності на це майно, оскільки укладений договір не був нотаріально посвідчений, що унеможливило в позасудовому порядку узаконити його право як покупця за договором купівлі- продажу на вищевказане нежитлове приміщення.

Враховуючи вищенаведене, просив:

- визнати дійсним договір купівлі-продажу майна Державного комунального житлово - експлуатаційного підприємства «Будівельник», відповідно до якого позивач придбав у власність нерухоме майно по АДРЕСА_2 , а саме нежитлове приміщення загальною площею 72,3 кв.м., (в т.ч. приміщення (1) площею 4,5 кв.м., приміщення (2) площею 15,3 кв.м., приміщення (3) площею 33,6 кв.м., приміщення (4) площею 18,9 кв.м.) житлового будинку літера А-2;

- визнати за позивачем право власності на нежитлове приміщення по АДРЕСА_2 загальною площею 72,3 кв.м., (в т.ч. приміщення (1) площею 4,5 кв.м., приміщення, (2) площею 15,3 кв.м., приміщення (3) площею 33,6 кв.м., приміщення (4) площею 18,9 кв.м.) житлового будинку літера А-2.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 19 листопада 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано дійсним договір купівлі-продажу майна Державного комунального житлово - експлуатаційного підприємства «Будівельник», відповідно до якого позивач ОСОБА_1 придбав у власність нерухоме майно по АДРЕСА_2 , а саме нежитлове приміщення загальною площею 72,3 кв.м., (в т.ч. приміщення (1) площею 4,5 кв.м., приміщення (2) площею 15,3 кв.м., приміщення (3) площею 33,6 кв.м., приміщення (4) площею 18,9 кв.м.) житлового будинку літера А-2.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на нежитлове приміщення по АДРЕСА_2 загальною площею 72,3 кв.м. (в т.ч. приміщення (1) площею 4,5 кв.м., приміщення (2) площею 15,3 кв.м., приміщення (3) площею 33,6 кв.м., приміщення (4) площею 18,9 кв.м.) житлового будинку літера А-2.

Додатковим рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 02 вересня 2021 року стягнуто з керуючого санацією ДК ЖЕП «Будівельник» на користь держави 1816 грн. судового збору.

Не погодившись з даним судовим рішенням, заступник керівника Полтавської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Полтавської міської ради, оскаржив його в апеляційному порядку

В своїй апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції порушено правило виключної підсудності, оскільки спори відносно майна банкрута, яким є відповідач по справі, підсудні господарському суду.

Вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, оскільки при вирішенні спору суд безпідставно керувався нормами ЦК УРСР, які не поширюються на правовідносини, що виникли після 2004 року з огляду на дату укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна.

На апеляційну скаргу заступника керівника Полтавської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Полтавської міської ради, надіслав свій відзив ОСОБА_1 , у якому спростовуючи доводи апеляційної скарги, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 22 грудня 2021 року апеляційну скаргу Полтавської обласної прокуратури задоволено частково. Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 19 листопада 2019 року і додаткове рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 02 вересня 2021 року скасовано.

Матеріали справи за позовом ОСОБА_1 до керуючого санацією Державного комунального підприємства житлово-експлуатаційного підприємства "Будівельник" про визнання дійсним договору купівлі-продажу, визнання права власності на нерухоме майно передано до Господарського суду Полтавської області, у провадженні якого перебуває справа № 471-23/1 про банкрутство ДК ЖЕП «Будівельник».

Постановою Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Полтавського апеляційного суду від 09.11.2021 та постанову Полтавського апеляційного сулу від 22.12.21 скасовано. Передано справу до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 07.02.2023 у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою заступника керівника Полтавської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Полтавської міської ради на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 19 листопада 2019 року відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 31 травня 2023 року касаційну скаргу заступника керівника Полтавської обласної прокуратури задоволено.

Ухвалу Полтавського апеляційного суду від 07 лютого 2022 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції зі стадії відкриття апеляційного провадження.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про наявність підстав для її часткового задоволення.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 378 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою господарського суду Полтавської області від 22.08.2002 року порушено провадження у справі про банкрутство ДК ЖЕП «Будівельник».

На підставі біржового контракту (договору) купівлі-продажу від 30.07.2009 майно Державного комунального житлово-експлуатаційного підприємства ОСОБА_1 придбав у власність нерухоме майно по АДРЕСА_1 , а саме нежитлове приміщення загальною площею 72,3 кв.м., (в т.ч. приміщення (1) площею 4,5 кв.м., приміщення (2) площею 15,3 кв.м., приміщення (3) площею 33,6 кв.м., приміщення (4) площею 18,9 кв.м.) житлового будинку літера А-2.

Згідно протоколу №101030-1 від 28.07.2009 року проведення аукціону з продажу майна ОСОБА_1 останнім було сплачено грошові кошти у сумі 24 500 грн. та в цей же день складено акт прийому-передачі майна.

З акту вбачається, що Продавець - Державне комунальне житлово-експлуатаційне підприємство «Будівельник» в особі уповноваженого представника Москаленка, який діє на підставі довіреності, передав Покупцю фізичній особі громадянину ОСОБА_1 , відповідно до умов договору від 30.07.2009 року наступне майно: об`єкти нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , яке являє собою окремо визначене нерухоме майно - нежитлові приміщення загальною площею 72,3кв.м., (в т.ч. приміщення (1) площею 4,5кв.м., приміщення (2) площею 15,3кв.м., приміщення (3) площею 33,6кв.м., приміщення (4) площею 18.9кв.м., житлового будинку літера А-2 загальною вартістю 24500 грн.

Так, листом від 30.07.2009 року арбітражний керуючий ОСОБА_2 повідомив ОСОБА_1 , що ДК ЖЕП «Будівельник» як продавець не має можливості забезпечити нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу, тому питання реєстрації прав власності на придбане майно рекомендовано вирішувати самостійно.

Постановою Господарського суду Полтавської області від 08.12.2011 року припинено процедуру санації ДК ЖЕП «Будівельник», визнано банкрутом ДК ЖЕП «Будівельник» та відкрито ліквідаційну процедуру.

15.08.2019 року ОСОБА_1 звернувся до КП «Реєстр нерухомого майна та бізнесу» Бричківської сільської ради із заявою щодо реєстрації права власності на нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 72,3 м.кв, придбаного на аукціоні згідно протоколу №101030-1 від 28.07.2009 року.

Листом КП «Реєстр нерухомого майна та бізнесу» Бричківської сільської ради» №871 від 21.08.2019 року ОСОБА_1 відмовлено у реєстрації права власності на майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 72,3 м.кв, придбаного на аукціоні згідно протоколу №101030-1 від 28.07.2009 року, та рекомендовано звернутися до суду.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та відповідності положенням ст.47 ЦК УРСР, редакція якої не вимагала обов`язкового нотаріального посвідчення угод купівлі-продажу нежитлового приміщення, а відтак право покупця як нового власника має бути захищено в судовому порядку шляхом пред`явлення вимог про визнання такої угоди дійсною.

Колегія суддів не може погодитися з даним висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Так, предметом спору є визнання за позивачем права власності на нерухоме майно, придбане ним на підставі біржового контракту (договору купівлі-продажу) від 30.07.2009.

За змістом ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

У відповідності до ч.3 ст.640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Крім того, положення ст. 657 ЦК України, в редакції станом на час укладання угоди, визначали, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Таким чином, саме наведені норми матеріального права підлягають до застосування при вирішенні даного спору. Натомість, судом першої інстанції вирішено спір на підставі положень ст. 47 ЦК УРСР, 1963 року, не дивлячись на те, що сам правочин був укладений між сторонами в 2009 році, а відтак підлягають до застосування норми ЦК України, 2004 р.

Наведене свідчить, що місцевим судом було неправильно застосовано норми матеріального права, оскільки до спірних правовідносин було застосовано норми закону, які не підлягали застосуванню, тоді як вимоги ст.ст. 220, 640 та 657 ЦК України при вирішенні спору з незрозумілих причин застосовані не були.

Неправильне застосуванням норм матеріального права є самостійною підставою для скасування судового рішення.

Крім того, заслуговує на увагу те, що предметом спору є майнові вимоги фізичної особи до боржника (юридичної особи), який перебуває у стадії банкрутства.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 22 серпня 2002 року порушено провадження у справі про банкрутство ДК ЖЕП «Будівельник».

Постановою Господарського суду Полтавської області від 08 грудня 2011 року у справі №471-23/1 ДК ЖЕП «Будівельник» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

Згідно до редакції діючої на час відкриття провадження по справі та під час її розгляду ст. 10 ч. 4 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником.

Крім того, 21 жовтня 2019 році введено в дію Кодекс України з процедур банкрутства від 18 жовтня 2018 року № 2597-VІІІ.

Згідно з п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства, установлено, що з дня введення в дію цього Кодексу, подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Згідно ч. 3 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо майнових спорів з вимогами до боржника та його майна, провадження в якій відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство, надсилаються до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, який розглядає спір по суті в межах цієї справи.

Системний аналіз положень Кодексу України з процедур банкрутства дає підстави для висновку, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника, і спеціальні норми Закону про банкрутство мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України.

Норми Кодексу України з процедур банкрутства передбачають концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.

Отже, за умови порушення провадження у справі про банкрутство боржника, особливістю вирішення таких спорів полягає в тому, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом, який розглядає справу про банкрутство, без порушення нових справ з метою судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів (висновок про застосування норм права, який викладений у Постанові Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі № 922/928/17).

Судова палата для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 14 травня 2020 року у справі № 903/69/18 зазначає, що Верховний Суд неодноразово висловлював позицію щодо концентрації всіх спорів у межах справи про банкрутство. Так, за умови порушення провадження у справі про банкрутство боржника особливістю вирішення таких спорів є те, що вони розглядаються господарським судом без порушення нових справ, що узгоджується із загальною спрямованістю Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», який передбачає концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.

З моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника.

Законодавець захищає не лише права банкрута, а й права інших осіб, які мають вимоги до банкрута. Захист таких осіб полягає у тому, що інші суди, незалежно від юрисдикції, які розглядали справи за позовами до відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство після відкриття провадження в інших справах, не закривають таке провадження, а передають справу до належного суду для розгляду по суті. При цьому таким належним судом є виключно суд господарської юрисдикції, який відкрив справу про банкрутство відповідача.

Таке врегулювання процедури розгляду спорів до відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство, встановлює зрозумілу і справедливу процедуру закінчення розгляду справи належним судом, дотримання принципу визначення юрисдикції справи та підсудності спорів одному господарському суду, який акумулює усі вимоги до відповідача, щодо якого порушено процедуру банкрутства.

Таким чином, з огляду на положення законодавства України, законодавець підкреслив, що розгляд всіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи.

Дана позиція також викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 607/6254/15-ц.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Наведене свідчить, що суд першої інстанції у порушення вимог закону розглянув по суті спір, який на час його розгляду не був підсудний судам загальної юрисдикції.

Стосовно доведеності апелянтом підстав представництва прокурором інтересів держави у даній справі, колегія суддів зазначає наступне.

Так, посилаючись на положення ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» заступник керівника Полтавської обласної ради вказував, що в даному випадку прокуратура діє в інтересах держави в особі Полтавської міської ради, яка як орган місцевого самоврядування проявила бездіяльність, оскільки в межах розумного строку не вжила жодних заходів для самостійного захисту своїх прав та інтересів, не виявила бажання оскаржувати вказане судове рішення до апеляційної інстанції.

Перевіряючи твердження апелянта про наявність інтересу держави( територіальної громади) м. Полтави в особі Полтавської міської ради, який підлягає захисту шляхом представництва інтересів останньої прокуратурою, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Так, матеріалами справи доводиться, що 12.03.2021 р. перший заступник керівника Полтавської обласної прокуратури повідомив Полтавську міську раду про наявність вказаного рішення суду першої інстанції та вказав про необхідність його оскарження до апеляційного суджу.

Листом від 02.04.2021 р. Полтавська міська рада повідомила про відсутність намірів оскаржувати рішення місцевого суду.

Таким чином, компетентний орган - Полтавська міська рада достовірно знаючи про існування вказаного судового рішення впродовж розумного строку не вжила заходів щодо захисту своїх прав та інтересів та не скористалась своїм правом на апеляційне оскарження, що свідчить про дотримання прокурором порядку, визначеного положеннями ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

Стосовно порушення інтересів держави в особі Полтавської міської ради колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги та зазначає наступне.

Згідно до ст. 327 ЦК України у комунальній власності є майно, в тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та створені нею органи місцевого самоврядування.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням сорок четвертої сесії Полтавської міської ради шостого скликання від 25.09.2014 року «Про внесення змін до рішення дев`ятнадцятої сесії Полтавської міської ради п`ятого скликання від 11 вересня 2007 року «Про надання згоди на прийняття до комунальної власності міста житлових будинків ЖЕП «Будівельник» було надано згоду на прийняття в комунальну власність територіальної громади міста в особі Полтавської міської ради 39 житлових будинків та 8 гуртожитків, в тому числі і житловий будинок по АДРЕСА_2 .

Таким чином, спірне нежитлове приміщення по АДРЕСА_2 загальною площею 72,3 кв.м. має бути передане та оформлене у передбаченому законом порядку територіальній громаді міста Полтави, яка як належний власник має самостійно розпоряджатись своїми правами щодо вказаного майна.

За вказаних обставин, колегія суддів погоджується з твердженням апелянта щодо наявності підстав для здійснення прокуратурою захисту інтересів держави в особі Полтавської міської ради, оскільки остання на підставі оскаржуваного судового рішення була позбавлена права на майно банкрута ДК ЖЕП «Будівельник».

За вказаних обставин рішення суду першої інстанції та додаткове рішення про розподіл судових витрат, як похідне від основного рішення, підлягають скасуванню, з передачею матеріалів справи Господарському суду Полтавської області у провадженні якого перебуває справа № 471-23/1 про банкрутство ДК ЖЕП «Будівельник» для вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ДК ЖЕП «Будівельник» про визнання дійсним договору купівлі-продажу, визнання права власності на нерухоме майно.

Керуючись ст. ст. 367, 378, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу заступника керівника Полтавської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Полтавської міської ради задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 19 листопада 2019 року та додаткове рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 02 вересня 2021 року скасувати.

Матеріали справи за позовом ОСОБА_1 до керуючого санацією Державного комунального підприємства житлово-експлуатаційного підприємства «Будівельник» про визнання дійсним договору купівлі-продажу, визнання права власності на нерухоме майно передати до Господарського суду Полтавської області, у провадженні якого перебуває справа № 471-23/1 про банкрутство ДК ЖЕП «Будівельник».

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 27 вересня 2023 року.

Судді: О.І. Обідіна Л.І. Пилипчук О.В. Прядкіна