ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2023 року

м. Київ

справа № 695/3180/18

провадження № 61-3398св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (судді-доповідача), Зайцева А. Ю., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кобелєва Алла Михайлівна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на постанову Черкаського апеляційного суду від 21 лютого 2023 року у складі колегії суддів: Бородійчука В. Г., Карпенко О. В., Василенко Л. І.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

01 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (далі - ТОВ «ФК «Вектор Плюс», товариство), приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А. М. про скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію права власності на іпотеку та припинення іпотеки.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 15 вересня 2006 року між ОСОБА_2 та АБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого стало АТ «Омега Банк», а у подальшому - ПАТ «Сведбанк», було укладено кредитний договір № 016/0906/88-67, за умовами якого позичальник одержав кредит у вигляді кредитної лінії, що не поновлюється, в сумі 30 000 доларів США з терміном повернення до 14 вересня 2016 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за указаним кредитним договором 15 вересня 2006 року між АБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір № 016/0906/88-617-Z, відповідно до умов якого іпотекодавець (позивачка) передала в іпотеку банку належне їй на праві власності майно -трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

28 листопада 2012 року ПАТ «Сведбанк» відступив ТОВ «ФК «Вектор Плюс» свої права вимоги по зобов`язанням за кредитним договором № 016/0906/88-67 від 15 вересня 2006 року.

Крім цього, на підставі договору № 6970 від 28 листопада 2012 року ПАТ «Сведбанк» відступив свої права вимоги ТОВ «ФК «Вектор Плюс» за іпотечним договором № 016/0906/88-617-Z від 15 вересня 2006 року до іпотекодавця ОСОБА_1

02 жовтня 2015 року приватним нотаріусом Кобелєвою А. М. було зареєстровано право власності на спірну квартиру за ТОВ «Вектор Плюс» (рішення про державну реєстрацію від 02 жовтня 2015 року № 24973360, підстава виникнення права власності -договір іпотеки № 016/0906/88-617-Z від 15 вересня 2006 року).

На думку позивачки, рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно є незаконним та порушує її право власності на квартиру.

Так, зокрема, дії нотаріуса щодо прийняття рішення про державну реєстрацію права власності, яке виникає на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя в порядку статті 37 Закону України «Про іпотеку», були протиправними у зв`язку з відсутністю у нотаріуса владних повноважень щодо прийняття рішення про державну реєстрацію права власності без вчинення нотаріальної дії з майном.

Крім цього, ТОВ «Вектор Плюс» звернулось до приватного нотаріуса з метою проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно, однак жодного договору про задоволення вимог іпотекодержателя сторонами станом на 02 жовтня 2015 року укладено не було.

Позивачка також вказує, що не отримувала жодних вимог від відповідача про усунення порушень в частині виконання кредитних зобов`язань. Відсутність належних доказів дотримання іпотекодержателем вимог статті 35 Закону України «Про іпотеку» щодо надсилання іпотекодавцю письмової вимоги про усунення порушення, які подаються державному реєстратору відповідно до Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, свідчить про передчасність звернення стягнення на заставне майно.

Посилаючись на викладене, позивачка просила:

- скасувати рішення приватного нотаріуса від 02 жовтня 2015 року за № 24973360 про державну реєстрацію за ТОВ «ФК «Вектор плюс» права власності на квартиру АДРЕСА_1 та виключити із державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис нотаріуса про таку реєстрацію квартири за ТОВ «ФК «Вектор плюс»;

- припинити встановлену на підставі договору іпотеки № 016/0906/88-617-Z, укладеного 15 вересня 2006 року ОСОБА_1 та АКБ «ТАС-Комерцбанк», іпотеку нерухомого майна, а саме: трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 та виключити із Державного реєстру іпотек запис про іпотеку та з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна - запис про заборону відчуження вказаної квартири.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 03 листопада 2022 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію за ТОВ «ФК «Вектор Плюс» права власності на спірну квартиру та виключення із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису приватного нотаріуса про державну реєстрацію права власності на вказану квартиру, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем обрано невірний (неефективний) спосіб захисту своїх прав.

Вирішуючи позовну вимогу про припинення встановленої на підставі договору іпотеки № 016/0906/88-617-Z від 15 вересня 2006 року іпотеки нерухомого майна та виключення із Державного реєстру іпотек запису про іпотеку та з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про заборону відчуження вказаної квартири, суд першої інстанції виходив з її безпідставності.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції,ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Черкаського апеляційного суду від 21 лютого 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 03 листопада 2022 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А. М., ТОВ «ФК «Вектор Плюс» про скасування рішення приватного нотаріуса щодо державної реєстрації права власності на іпотеку скасовано.

Прийнято в цій частині нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А. М. про скасування рішення приватного нотаріуса щодо державної реєстрації права власності на іпотеку відмовлено.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «ФК «Вектор Плюс» про скасування рішення приватного нотаріуса щодо державної реєстрації права власності на іпотеку задоволено.

Визнано недійсним та скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А. М. № 24973360 від 02 жовтня 2015 року про державну реєстрацію за ТОВ «ФК «Вектор Плюс» права власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 60 кв.м.

Зобов`язано приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєву А. М. усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1 квартирою АДРЕСА_1 шляхом поновлення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно попереднього запису про реєстрацію за громадянкою ОСОБА_1 права власності на квартиру АДРЕСА_1 та виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про реєстрацію за ТОВ «ФК «Вектор Плюс» права власності на вказану квартиру.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована, зокрема тим, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 отримувала будь-які повідомлення (вимогу) від ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» про усунення порушень та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання цього повідомлення (вимоги). Відсутність належних доказів дотримання іпотекодержателем ТОВ «Факторинговою компанією «Вектор Плюс» вимог статті 35 Закону України «Про іпотеку» щодо надсилання іпотекодавцю (позивачці) письмової вимоги про усунення порушення, які подаються державному реєстратору відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, свідчать про передчасність звернення стягнення на заставне майно.

Також суд зазначив, що зміст і характер відносин між учасниками справи, встановлені судом першої інстанцій обставини справи, підтверджують, що спір виник між позивачем та ТОВ «ФК «Вектор Плюс». Тому приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кобелєва А.М. є неналежним відповідачем, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог, пред`явлених до неї необхідно відмовити із цієї підстави.

Разом з тим, ОСОБА_1 визначено й іншого відповідача у справі ТОВ «ФК «Вектор Плюс», право власності якого зареєстровано приватним нотаріусом, тому вимоги позивача до такої особи за викладених в постанові апеляційного суду мотивів задоволенню підлягають з підстав їх доведеності та обґрунтованості в частині скасування рішення приватного нотаріуса щодо державної реєстрації права власності на іпотеку та поновлення в Державному Реєстрі відомостей про попереднього власника.

Апеляційний суд погодився з висновком місцевого суду про те, що із врахуванням наданих сторонами доказів та наявних матеріалів справи відсутні правові підстави для визнання припиненою іпотеки за договором, а тому висновок суду про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині є правильним та ухваленим з додержанням норм матеріального законодавства.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

09 березня 2023 року ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» подало до Верховного Суду засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на постанову Черкаського апеляційного суду від 21 лютого 2023 року.

В касаційній скарзі заявник просить скасувати оскаржуване судове рішення в частині задоволених позовних вимог та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій судові рішення ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення для справи, та без урахування правових висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 30 березня 2023 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», витребувано матеріали цивільної справи та зупинено дію постанови апеляційного суду до закінчення касаційного провадження.

11 квітня 2023 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи

Встановлено, що 15 вересня 2006 року між АКБ ТАС-Комерцбанк, правонаступником якого стало АТ «Омега Банк», а у подальшому - ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 016/0906/88-617, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 30 000 доларів США на строк з 15 вересня 2006 року по 14 вересня 2016 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 14% річних за весь строк фактичного користування кредитом.

З метою забезпечення належного виконання зобов`язання за вищевказаним договором між АКБ ТАС-Комерцбанк (як іпотекодержателем), правонаступником якого стало АТ «Омега Банк», а у подальшому - ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_1 (як іпотекодавцем) укладено іпотечний договір № 016/0906/88-617-Z від 15 вересня 2006 року, який посвідчено приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Компанієць О. Г. та зареєстровано в реєстрі за № 4076. За умовами цього договору іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю належне їй на праві власності майно - квартиру АДРЕСА_1 .

Пунктом 12.3.1 указаного іпотечного договору визначено:

- задоволення вимог іпотекодержателя здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки за рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку» у випадку задоволення вимог іпотекодержателя шляхом використання процедури передбаченої в цьому підпункті п. 12.3 договору, договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений шляхом здійснення цього застереження, є підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки. При цьому вважається, що предмет іпотеки набувається у власність іпотекодержателя за ціною, що буде визначена на підставі висновку незалежного експерта суб`єкта оціночної діяльності, правоздатність якого підтверджена сертифікатом суб`єкта оціночної діяльності. При цьому сторони домовляються, що кандидатура належного експерта суб`єкта оціночної діяльності визначається іпотекодержателем. При оцінці предмету застави незалежний експерт повинен використовувати методи оцінки, які будуть передбачені діючим законодавством на момент оцінки;

- якщо фактичний розмір заборгованості позичальника за основним зобов`язанням, менший за вартість вказаного висновку належного експерта суб`єкта оціночної діяльності, іпотекодержатель перераховує різницю на поточний рахунок іпотекодавця протягом 60 банківських днів з моменту набуття у власність предмета іпотеки;

- сторони, з розумінням змісту статті 37 Закону України «Про іпотеку» свідчать, що право іпотекодержателя зареєструвати право власності на предмет іпотеки на підставі положень цього підпункту п. 12.3 цього договору є безумовним, тобто підлягає реєстрації незалежно від претензій іпотекодавця, а рішення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки може бути оскаржене іпотекодавцем в судовому порядку лише у випадку, якщо він доведе, що повністю виконав основні зобов`язання.

На підставі договору факторингу від 28 листопада 2012 року № 15 ПАТ Сведбанк, яке виступає правонаступником ВАТ Сведбанк, яке в свою чергу виступає правонаступником АКБ ТАС-Комерцбанк, відступило ТОВ «ФК «Вектор Плюс» право вимоги заборгованості за кредитними договорами, серед яких і № 016/0906/88-617 від 15 вересня 2006 року.

28 листопада 2012 року між ПАТ Сведбанк та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» також укладено договір про відступлення прав за іпотечними договорами, серед яких значиться іпотечний договір № 016/0906/88-617-Z від 15 вересня 2006 року.

Таким чином, внаслідок укладання вказаних угод ТОВ «ФК «Вектор Плюс» набуло статусу нового іпотекодержателя за іпотечним договором від 15 вересня 2006 року № 016/0906/88-617-Z, іпотекодавцем згідно якого є ОСОБА_1

02 жовтня 2015 року ТОВ «ФК «Вектор Плюс» звернулось до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А. М. із заявою (реєстраційний номер 13622556) про проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень (щодо права власності) на квартиру АДРЕСА_1 .

Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А. М. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 02 жовтня 2015 року № 24975068, згідно з яким проведено державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «ФК «Вектор Плюс».

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Постанова Черкаського апеляційного суду від 21 лютого 2023 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у касаційному порядку не оскаржена, тому у вказаній частині, в силу приписів статті 400 ЦПК України, не є предметом касаційного розгляду.

Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону постанова апеляційного суду в оскарженій частині відповідає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Статтею 628 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено зміст договору, який становить умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України від 05 червня 2003 року № 898-IV «Про Іпотеку» (далі - Закон № 898-IV) іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3 Закону № 898-IV).

За приписами частини першої статті 35 Закону № 898-IV у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Положеннями статті 37 Закону № 898-IV (у редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Із внесенням змін до цієї норми згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року № 800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» (далі - Закон № 800-VI) норми статті 37 Закону № 898-IV передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Приписами статті 36 Закону № 898-IV (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Після внесення Законом № 800-VI змін до статті 36 Закону № 898-IV її нормами передбачено, зокрема, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Разом із тим, згідно з пунктом 46 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868 (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин) для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає:

1) завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов`язання, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги;

2) документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

3) заставну (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Із наведеного слідує, що обов`язковою умовою при вирішенні питання перереєстрації права власності на іпотечне майно є наявність доказів отримання іпотекодавцем письмової вимоги та дотримання строку, зазначеного в ньому.

Близькі за змістом правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а (провадження № 11-474апп19), від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18 (провадження № 14-45цс20), від 26 липня 2023 року у справі № 759/5454/19 (провадження № 14-81цс22).

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження факту отримання ОСОБА_1 , як іпотекодавцем, письмової вимоги (повідомлення) іпотекодержателя щодо погашення заборгованості та попередженням про наслідки її невиконання.

При таких обставинах апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність у державного реєстратора - приватного нотаріуса передбачених законом підстав для державної реєстрації за ТОВ «ФК «Вектор Плюс» права власності на квартиру АДРЕСА_1 , на підставі договору іпотеки.

З огляду на викладене, апеляційний суд зробив правильний висновок про наявність підстав для скасування державної реєстрації права власності на вказану квартиру за ТОВ «ФК «Вектор Плюс» на підставі договору іпотеки від 15 вересня 2006 року.

Колегія суддів також погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про задоволення інших позовних вимог, з огляду на те, що такі вимоги є похідними від вимог позову про скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію за товариством права власності на нерухоме майно.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд апеляційної інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги про неврахування висновків про застосування норм права у подібних спірних правовідносинах, які викладені у наведених постановах Верховного Суду є необгрунтованими, оскільки висновки у цих справах і у справі, яка переглядається, та встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що рішення суду першої та апеляційної інстанцій ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права. Фактично доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та встановлення фактичних обставин справи, що відповідно до правил частини першої статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

При цьому Верховний Суд враховує, що, як неодноразово відзначав ЄСПЛ, рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії», заява № 18390/91). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії», заява № 49684/99).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а постанову апеляційного суду в оскаржуваній частині - без змін, оскільки підстави для її скасування відсутні.

За змістом частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Ураховуючи, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, відповідно до положень частини третьої статті 436 ЦПК України, Верховний Суд поновлює дію ухваленого у справі рішення суду апеляційної інстанції, що зупинена ухвалою Верховного Суду від 30 березня 2023 року.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» залишити без задоволення.

Постанову Черкаського апеляційного суду від 21 лютого 2023 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Поновити дію постанови Черкаського апеляційного суду від 21 лютого 2023 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Коротенко

А. Ю. Зайцев

М. Ю. Тітов