Справа № 457/981/23 Головуючий у 1 інстанції: Грицьків В.Т.
Провадження № 22-ц/811/2315/23 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цьони С.Ю.

з участю: представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львовіцивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Трускавецького міського суду Львівської області від 06 липня 2023 року,-

ВСТАНОВИВ:

в липні 2023 року ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

В обгрунтування заяви покликається на те, що 13 січня 2014 року ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Фірманом Б.І., згідно якого все своє майно заповіла своїй доньці, ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, у зв`язку з чим 21 лютого 2023 року ОСОБА_1 звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Зазначає, що під час огляду документів, поданих нотаріусу для оформлення спадщини, було встановлено, що спадкодавець в заповіті неправильно вказала прізвище та рік народження своєї доньки, а саме замість « ОСОБА_5 » вказала « ОСОБА_6 », та замість «1970» вказала «1974» рік народження ОСОБА_1 .

З наведених підстав просить встановити факт, що заповіт від 13 січня 2017 року, складений ОСОБА_4 на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в дійсності складений на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Трускавецького міського суду Львівської області від 06 липня 2023 року у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , зацікавлена особа Бориславська міська рада, про встановлення факту, що має юридичне значення - відмовлено.

Роз`яснено заявнику право на звернення до суду в порядку позовного провадження.

Ухвалу суду оскаржив представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , в апеляційній скарзі зазначає, що ухвала суду є незаконною та необгрунтованою, прийнята з порушенням норм процесуального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. Вказує, що для вирішення питання відмови у відкритті провадження суд першої інстанції повинен був витребувати у приватного нотаріуса фотокопію спадкової справи №7/2023, заведеної після смерті ОСОБА_4 , щоб пересвідчитись, що єдиним спадкоємцем майна за заповітом після смерті померлої є лише її донька, ОСОБА_1 та що інших спадкоємців померлої немає. Зазначає, що з доданих до заяви про встановлення факту документів вбачається, що заповіт був складений саме на ОСОБА_1 , а відтак спір про право власності на спадкове майно відсутній. Просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі за заявою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що встановлення факту належності заявниці заповіту, складеного ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , потрібно для оформлення спадщини, а отже вбачається спір про право.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту належності ОСОБА_1 заповіту, складеного ОСОБА_4 13.01.2017 року, заявниця посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_4 померла її мати, ОСОБА_4 , після смерті якої вона звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітрм, проте нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку тим, що ні прізвище, ні дата народження особи, вказаної у заповіті, не збігається з прізвищем і датою народження ОСОБА_1 .

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з частинами першою, другою статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтереси інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Відповідно до частини четвертої статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Згідно з пунктами 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

У разі, коли буде виявлено, що встановлення факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє у відкритті провадження у справі в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заявнику право подати позов на загальних підставах.

Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі за заявою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про встановлення факту, що заповіт, складений ОСОБА_8 13 січня 2017 року на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в дійсності складений на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд першої інстанції виходив з того, що заявниці необхідно встановити факт належності заповіту з метою оформлення спадщини, що залишилась після смерті матері, тому вбачається спір про право щодо спадщини, а тому заявниці слід звертатися до суду в порядку позовного провадження.

Разом з тим, дійшовши до таких висновків та постановивши оскаржувану ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі за заявою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення з підстав наявності спору про право щодо спадкування, суд першої інстанції не встановив та не зазначив в оскаржуваній ухвалі між ким існує спір, оскільки наявність спору про право має бути реальною, а не гіпотетичною.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07 листопада 2018 року у справі №336/709/18-ц (провадження №61-39374св18), від 14 квітня 2021 року у справі №205/2102/19 (провадження №61-872св21).

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції не встановив та не зазначив в оскаржуваній ухвалі, хто зі спадкоємців (за наявності таких) оспорював би право заявниці на прийняття та оформлення спадщини за заповітом, не перевірив, чи впливатимуть встановлені судом факти на спадкові права і обов`язки заінтересованої особи Бориславської міської ради, чи інших спадкоємців, за наявності таких, яких слід було б залучити до участі у справі.

Відмова нотаріуса у видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину пов`язана виключно з тим, що особисті дані заявниці зазначені в заповіті не збігаються з даними ОСОБА_1 в документах, наданих нотаріусу для оформлення спадщини.

На думку колегії суддів, висновок суду першої інстанції про наявність спору про право у справі ґрунтується на припущеннях, такий висновок суду є передчасним і не підтвердженим.

З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підставною та обґрунтованою, такою, що підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У справі «Delcourt v. Belgium» Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світі розуміння Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало меті та призначенню цього положення.

У справі «Bellet v. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу до суду наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективний, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 6 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 379, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Трускавецького міського суду Львівської області від 06 липня 2023 року - скасувати, справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання відкриття провадження у справі.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 13.11.2023 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк