Справа № 523/7961/22
Провадження №2/523/641/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" листопада 2023 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м.Одеси у складі:

головуючої судді - Середи І.В.,

за участю секретаря - Щербан О.Д.,

представника позивача - Берегового В.В. ,

відповідачки ОСОБА_2 ,

представника відповідачки - Шепеля В.С. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №9 в м. Одесі справу за позовом ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю,

УСТАНОВИВ:

21 липня 2022 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні кухнею загальною площею 5,5 кв м, що є одне ціле житлове приміщення квартири № 28 , 29 у будинку АДРЕСА_1 , яка належить їм на праві приватної власності № 8819089 від 02 листопада 2005 року, шляхом відновлення самовільно демонтованої перегорожі, вбудованої окремої кухні житлового приміщення, яке межує між квартирами 28,29 та 27 , а також просили стягнути на їх користь витрати за професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн.

В обґрунтування позову зазначили, що 19 жовтня 2005 року позивачі прийняли у дар у рівних частках кожен 257/1000 частин квартири спільного заселення під номером 28 , 29 , 23 , 24 , 25 , 26 , 27 у будинку АДРЕСА_1 , яка в цілому складається із семи житлових кімнат. 02 листопада 2005 року на підставі договору дарування позивачі зареєстрували право спільної часткової власності на квартиру № 28 , 29 , до складу якої увійшла кухня. За даними Департаменту надання адміністративних послуг у даній квартирі зареєстровано 8 осіб, в тому числі і відповідачка. У 2020 році був виготовлений технічний паспорт, в якому квартири 28 , 29 належать позивачам. З 1991 року по сусідству з квартирою 27 проживає відповідачка. З моменту заселення позивачів у квартиру № 28 , 29 вона постійно створює їм перешкоди у користуванні власністю, посилаючись на те, що придбана ними кухня загального користування загальною площею 5,5 кв м. не є їхньою власністю, оскільки попередні власники її реконструювали незаконно без відповідних дозволів, при цьому відповідачка здійснила самовільний демонтаж огороджувальної стіни, чим створює перешкоди у доступі до квартири її законним власникам. Відповідачка зверталася до Державної архітектурно-будівельної інспекції в м. Одесі щодо незаконної реконструкції приміщення за вказаною адресою, за результатами якої порушень не виявлено. Незважаючи на це відповідачка продовжує перешкоджати позивачам користуватися власністю. Стосовно ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 173 КУпАП та притягнуто її до адміністративної відповідальності. Через незаконні дії відповідачки позивачі змушені були неодноразово звертатися до ВП № 3 ОРУП № 1 із відповідними заявами. Незважаючи на це відповідачка демонтувала перегорожу, яка відмежовувала їхні кухні.

25 липня 2022 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до заперечень, наданих представником відповідачки ОСОБА_2 - адвокатом Шепелем В.С. позивачі не надали жодних доказів на підтвердження того, що вони є одноособовими власниками кухні площею 5,5 кв м, оскільки їм належить за договором дарування 257/2000 спільного майна, а право спільної часткової власності передбачає здійснення його за згодою усіх співвласників. Однак на даний час відсутні: згода усіх співвласників квартири спільного заселення, домовленості про порядок володіння та користування спільною квартирою, так сам як і нотаріально посвідчений договір про порядок володіння та користування, тому відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України кухнею площею 5,5 кв м має право користуватися будь-який співвласник, у тому числі і відповідачка.

Представник позивачів - адвокат Береговий В.В. у судовому засіданні підтримав позовні вимоги.

Відповідачка та її представник позов не визнали з зазначених у відзиві підстав.

Згідно з вимогами ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з огляду на таке.

Судом встановлено, що квартири спільного заселення № 28, 29, 23, 24, 25, 26, 27 у будинку АДРЕСА_1 , згідно з поточною інвентаризацією від 29 жовтня 2020 року є семикімнатною квартирою, загальною площею 166,8 кв. м, житловою площею - 110,1 кв.м (а.с.19).

За договором дарування від 19 жовтня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рюміною О.О. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 прийняли у дар від ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 257/1000 частин квартири спільного заселення в рівних частках кожний під номером № 28, 29, 23, 24, 25, 26, 27 у будинку АДРЕСА_1 , яка в цілому складається із семи житлових кімнат, загальною площею 166,8 кв. м, в тому числі житловою - 110,1 кв. м (а.с.12).

02 листопада 2005 року за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зареєстровано право спільної часткової власності на 257/2000 частки квартири № 28 , 29 , 23 , 24 , 25 26 , 27 за № 3291 у книзі 590пр-7 (а.с.14).

За технічним паспортом, виготовленим станом на 29 жовтня 2020 року, частка квартири № 28 , 29 , 23 , 24 , 25 , 26 , 27 у будинку АДРЕСА_1 , належна позивачам складається із двох житлових кімнат: І - площею 16,7 кв. м, ІІ - 12,4 кв. м; із окремої кухні загальною площею 5,5 кв. м, ванної кімнати площею 5,2 кв. м загального користування, туалету - площею 3,9 кв. м загального користування; окремого коридору площею - 3,0 кв. м, коридору площею 8,7 загального користування, душової площею 1,4 кв. м загального користування (а.с.15-17).

04 серпня 2004 року на підставі свідоцтва про право власності від 15 березня 2004 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради, за відповідачкою ОСОБА_2 було зареєстровано право приватної спільної часткової власності на 179/1000 частку, яка складає 29.09 кв.м загальної площі квартири спільного заселення за номером № 28 , 29 , 23 , 24 , 25 , 26 , 27 у будинку АДРЕСА_1 (а.с.151-152).

Відповідно до технічного паспорту виготовленого станом на 29 січня 2004 року, до частки відповідачки належить одна жила кімната площею 17,7 кв. м; а кухня площею 11,3 кв. м загального користування; ванна кімната площею 5,2 кв. м загального користування, туалету - площею 3,9 кв. м загального користування; окремого коридору площею - 3,9 кв. м, коридору площею 8,7 загального користування, душової площею 1,4 кв. м загального користування (а.с.158).

За даними Департаменту надання адміністративних послуг у даній квартирі зареєстровані 8 осіб, у тому числі з 25 та 26 листопада 2007 року ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , та з 05 травня 1991 року - ОСОБА_2 .

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Згідно з нормами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1,2 ст.77 ЦПК України).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Положеннями статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Нормами ст. 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

При цьому згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ч. 1 ст. 356 ЦК України).

Порядок здійснення права спільної часткової власності встановлений ст. 358 ЦК України. Зокрема, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Як вбачається із правовстановлюючих документів сторін на належні частки квартири спільного заселення № 28, 29, 23, 24, 25, 26, 27 у будинку АДРЕСА_1 , за власниками не закріплені конкретні приміщенням даної квартири.

Домовленості про порядок володіння та користування спільною квартирою між співвласниками, так само як і договір між ними про порядок володіння та користування квартирою спільного заселення відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності не укладалися.

Під час судового розгляду, було з`ясовано, що перегорожа, вбудована у кухні площею 5,5 кв. м квартири спільного заселення, яка межує між квартирами сторін 28,29 та 27 , встановлювалася попередніми власниками квартири 28,29 , і не відображалася у договорі дарування від 19 жовтня 2005 року, тому суд дійшов висновку про незаконність її облаштування.

Висновки Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, зроблені у ході позапланового заходу державного нагляду щодо дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності від 18 червня 2021 року про відсутність порушень під час реконструкції кухні загального користування - колишньої кімнати № 30 по АДРЕСА_1 , а також технічний паспорт позивачів за 2020 рік в якому відображено користуванняя кухнею площею 5,5 кв. м, судом до уваги не беруться, оскільки співвласники не виділяли частки в натурі та порядок користування приміщенням загального користування не визначали.

Таким чином, суд дійшов висновку, що права позивачів не були порушені, тому позовні вимоги є безпідставними.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 81, 89, 95, 258-259, 263-265, 268, 273, 354-355 ЦПК України -

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в задоволені позову до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного рішення.

Суддя

Повне рішення складено 10 листопада 2023 року