Справа № 646/4809/21
Провадження № 2/553/382/2023
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27.03.2023м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави у складі: головуючого судді Москаленко В.В., представника позивача Боженко Г.В., за участю секретаря судового засідання Микуці К.В., без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного Товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі середнього заробітку за час затримки розрахунку та компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до Червонозаводського районного суду м. Харкова з вищезазначеним позовом до відповідача ,в якому зазначила, що з 03.01.1981 до 17.07.2017 працювала на станції Кушмацький Донецької залізниці на різних посадах. З 01.01.2014 станція Кушмацький Дебальцевської дирекції залізничних перевезень Державного підприємства «Донецька залізниця» підпорядкована відокремленому підрозділу станція Дебальцеве Державного підприємства «Донецька залізниця». Підприємство за цей час зазнало декілька реорганізацій .З 08.07.2016 відокремлений підрозділ станція Дебальцеве Державного підприємства «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у виробничий підрозділ «Станція Дебальцеве» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

З 17.07.2017 позивач звільнена в зв`язку зі скороченням штату за п.1 ст.40 КЗпП України згідно наказу № 7028/ДН-ОС від 10.07.2017, яким також встановлено виплатити їй грошову допомогу у розмірі одного середнього місячного заробітку та компенсацію за 45 днів відпустки.

З березня 2017 відповідачем було допущено затримку виплати їй заробітної плати. Заробітна плата за першу половину березня 2017 (за період з 01.03.2017 по 15.03.2017) була виплачена 14.07.2017.

В день звільнення розрахунок з нею проведено не було компенсація за 45 днів відпустки та виплата одноразової грошової допомоги у розмірі одного середнього місячного заробітку виплачені не були.

Таким чином, у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість по заробітній платі за період з 16.03.2017 по 17.07.2017, заборгованість за невиплачену компенсацію за 45 днів відпустки та одноразову грошову допомогу у розмірі одного середнього місячного заробітку, які не виплачені і на цей час.

Позивач просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість по виплаті заробітної плати за період з 16.03.2017 по 17.07.2017 в розмірі 16600,85 грн., компенсацію за 45 днів відпустки в розмірі 5973,14 грн., одноразову грошову допомогу у розмірі 3765,31 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні станом на 18.07.2021 в розмірі 233870 грн., компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати станом на 18.07.2021 в розмірі 9187,82 грн.

Позивач 15.12.2021 подала заяву про зміну позовних вимог в якій просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по виплаті заробітної плати за період з 16.03.2017 по 17.07.2017 в розмірі 15420,80 грн., компенсацію за 45 днів відпустки в розмірі 6410,40 грн., одноразову грошову допомогу у розмірі 4474,80 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні станом на 18.07.2021 в розмірі 216960 грн., компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати станом на 18.07.2021 в розмірі 8450,60 грн.

17.01.2022 до Червонозаводського районного суду м.Харкова надійшли заперечення відповідача «Акціонерного товариства «Українська залізниця» (а.с.101) в яких відповідач заперечує проти позову з наступних підстав.

За період з 01.03.2017 по 15.03.2017 позивачу було нараховано заробітну плату у сумі

1407,16 грн., яка 14.07.2017 була нею отримана у касі м. Лиман, що не заперечується позивачем. У зв`язку з дією форс-мажорних обставин ПАТ «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» не здійснювала ведення господарської діяльності та нарахування заробітної плати у період з 16.03.2017 по 17.07.2017 на непідконтрольних українській владі територіях. Вказані обставини, а також втрата зв`язку з виробничими підрозділами структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця», відсутність передачі з непідконтрольної території первинних документів, які є підставою бухгалтерського обліку господарських операцій, у тому числі, призвело до припинення нарахування заробітної плати працівникам підприємств. Дія форс-мажорних обставин відносно ПАТ «Укрзалізниця» засвідчена висновком ТПП України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при звільненні працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). Отже, заборгованість за період з 16.03.2017 по 17.07.2017 - відсутня, що виключає стягнення компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням термінів їх виплати. Просить відмовити в задоволенні позову.

Розпорядженням Голови Верховного Суду № 4/0/9-22 від 10.03.2022 "Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану" змінено територіальну підсудність судових справ Комінтернівського районного суду м. Харкова, визначено територіальну підсудність справ за Ленінським районним судом м. Полтави.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави прийнято до розгляду цей позов та призначено судове засідання за правилами спрощеного позовного провадження.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, надала аналогічні пояснення по суті позову.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, у якій підтримав заперечення проти позову, просив у задоволенні позову відмовити та розглянути справу без його участі.

Заслухавши пояснення представника позивача ,дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що позивач з 03.01.1981 до 17.07.2017 працювала на станції Кушмацький Донецької залізниці на різних посадах. З 01.01.2014 станція Кушмацький Дебальцевської дирекції залізничних перевезень Державного підприємства «Донецька залізниця» підпорядкована відокремленому підрозділу станція Дебальцеве Державного підприємства «Донецька залізниця». Підприємство за цей час зазнало декілька реорганізацій, З 08.07.2016 відокремлений підрозділ станція Дебальцеве Державного підприємства «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у виробничий підрозділ «Станція Дебальцеве» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»(копія трудової книжки - а.с.18,19).

Наказом (розпорядженням) № 7028/ДН-ос від 10.07.2017 про припинення трудового договору (контракту) ОСОБА_1 звільнено з 17.07.2017 з посади комерційного агенту станції Кущмацький виробничого підрозділу «Станція Дебальцеве» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» ,на підставі п.1ст.40 КУпАП у зв`язку зі скороченням штату (копія наказу-а.с.21).

У вказаному наказі про звільнення зазначено, що ОСОБА_1 має право на вихідну допомогу у розмірі одного середнього місячного заробітку та компенсацію за 45 день відпустки.

Згідно відповіді від 09 червня 2021 року на звернення позивача щодо надання довідки про невиплачену заробітну плату, відповідачем повідомлено, що на її розрахунковий рахунок у АБ «Експресбанк» було перераховано заробітну плату з вже здійсненим утриманням податків та зборів за період з 01.01.2017 по 28.02.2017 у розмірі 8759,84 грн. За період з 01 березня 2017 року по 15 березня 2017 року нарахована заробітна плата, з урахуванням обов`язкових утримань, податків на доходи та інших зборів у сумі 1407,16 грн. отримана ОСОБА_1 14.07.2017 у касі м. Лиман. З 16 березня 2017 року від бухгалтерії виробничого підрозділу «Станція Дебальцеве» до Дирекції у м. Лиман не надходили оригінали документів для нарахування та виплати заробітної плати, табелі обліку робочого часу, оригінал особової картки форми П-2,оригінали внутрішніх наказів(розпоряджень) та інше, тому інформація по заробітній платі за період з 16 березня по день звільнення, а також компенсація чи інші належні при звільненні виплати відсутні (копія відповіді-а.с.26).

Відповідно до копії довідки про доходи від 04.06.2021 № 545/2, позивачу ОСОБА_1 за березень 2017 року нарахована заробітна плата в сумі 1769,62 грн (до видачі 1 407,16 грн) та в подальшому заробітна плата не нараховувалась (а.с. 27).

Копія довідки про доходи від 12.11.2021 № 1279/2 містить аналогічні відомості та засвідчена печаткою структурного підрозділу «Донецька та Луганська дирекція залізничних перевезень» (а.с. 57).

Згідно відомості на виплату грошей № 25 за березень 2017 року, ОСОБА_1 отримала 14.07.2017 заробітну плату у розмірі 1407,16 грн (а.с 28-29).

Відповідно до Науково-правового висновку Торгово-промислової палати України №126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року щодо унеможливлення виконання обов`язків передбачених законодавством України про працю при вивільненні (звільненні) працівників, спричиненого впливом дії форм-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відносно ПАТ «Укрзалізниця» засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі.

Згідно пункту 7 розділу VІ вказаного висновку, втрата контролю і доступу ПАТ «Укрзалізниця» Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» до виробничих потужностей та іншого майна, що знаходиться адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , у тому числі, до: трудових книжок працівників, оригіналів наказів; особових справ працівників; посадових інструкцій; табелів обліку робочого часу; примірників звітів, що подавалися до контролюючих органів, комп`ютерної техніки із встановленим програмним забезпеченням трудових відносин з працівниками, починаючи з 20 березня 2017 року щодо структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» та з 12 квітня 2017 року щодо структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень», коли фактично вийшло з під контролю управління вищевказаними виробничими потужностями позбавило можливості ПАТ «Укрзалізниця» Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» виконати зобов`язання перед вивільненими працівниками згідно з статей 47, 83, 115 і 116 КЗпП України, а саме: кожному звільненому працівнику структурних підрозділів «Донецька дирекція залізничних перевезень» і «Луганська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» видати належно оформлену трудову книжку і провести розрахунок.

Частиною 4 статті 43 Конституції України передбачено право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про оплату праці», частиною першою статті 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Статтею 47 КЗпП України передбачено обов`язок власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до положень ч.1 ст. 117 КЗпП України (в редакції за станом на 30.04.2017, що діяла на час звільнення позивача), в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Статтею 110 КЗпП України встановлено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати.

Отже, виходячи з положень КЗпП України, Закону України «Про оплату праці», заробітна плата працівникам виплачується за умови виконання ними своїх функціональних обов`язків на підставі укладеного трудового договору з дотриманням установленої правилами внутрішнього

трудового розпорядку тривалості щоденної (щотижневої) роботи за умови провадження підприємством господарської діяльності.

Нарахування та виплата заробітної плати працівникам проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатний розклад, розцінки та норми праці, накази та розпорядження (на виплату премій, доплат, надбавок, тощо), табель обліку використаного часу, розрахункова-платіжна відомість.

Проте, в матеріалах справи відсутні розрахунково-платіжні відомості ОСОБА_1 та інші документи з обліку праці та зарплати за спірний період.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 12, частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона повинна обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.

Згідно положень статей 115, 116 КЗпП України, відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець, але це не позбавляє позивача від обов`язку доведення наявності права на отримання певних сум.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частини перша, третя статті 77, частина друга статті 78 ЦПК України).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказував на те, що в день звільнення йому не була виплачена заборгованість із заробітної плати за період з березня 2017 року по 17 липня 2017 року, у зв`язку з затримкою виплати заробітної плати роботодавець зобов`язаний сплатити йому середній заробіток за весь час затримки розрахунку та компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати.

Позивач на підтвердження своїх вимог посилався на розрахунки заробітної плати за березень, квітень, травень, червень, липень 2017 року, які виконані ним самостійно та зазначені у заявах по суті справи.

В той же час, надані позивачем на підтвердження своїх вимог розрахунки заробітної плати не є належними доказами наявності заборгованості із виплати заробітної плати у відповідача перед позивачем, не містять штампу підприємства, дату, вихідний номер довідки, підпис керівника та/або головного бухгалтера.

А відтак, в матеріалах справи відсутні належні докази, які могли б підтвердити розмір заробітної плати позивача за спірний період.

Окрім того, з копії довідки про доходи від 12.11.2021 № 1279/2 (а.с. 57), виданої дирекцією структурного підрозділу «Донецька та Луганська дирекція залізничних перевезень» виходить, що ОСОБА_1 за березень 2017 року нарахована заробітна плата в сумі 1769,62 грн (до видачі 1 407,16 грн). За період з квітня по липень 2017 року ОСОБА_1 заробітна плата не нараховувалась.

Слід відмітити, що будь-яких вимог щодо зобов`язання відповідача здійснити нарахування заробітної плати позивачем не заявлено.

Вказана довідка містить підпис начальника та бухгалтера структурного підрозділу «Донецька та Луганська дирекція залізничних перевезень», скріплена печаткою підприємства, а тому є належним доказом у справі.

Згідно відомості на виплату грошей № 25 за березень 2017 року, ОСОБА_1 14.07.2017 отримала заробітну плату у розмірі 1407,16 грн.

Відповідно до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15 березня 2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національної безпеці України»,

введеного в дію Указом Президента від 15 березня 2017 року №62/2017, нарахування заробітної плати працівникам підприємства було припинено. Наслідком вищевказаного рішення є відсутність зв`язку з виробничими підрозділами структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця», а також відсутність передачі з непідконтрольної території первинних документів, які є підставою бухгалтерського обліку господарських операцій.

Сам по собі факт звільнення позивача з АТ «Українська залізниця» не може бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах.

Вказане узгоджується з правовими висновками, викладеними Верховним Судом у постановах від 11 квітня 2018 року у справі №761/12893/16-ц, від 11 квітня 2019 року у справі № 408/2445/17-ц.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Заперечуючи проти позову відповідач посилався на Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати України №126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року щодо унеможливлення виконання обов`язків передбачених законодавством України про працю при вивільненні (звільненні) працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відносно ПАТ «Укрзалізниця».

Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року №1669-VII не скасовує обов`язків роботодавця, визначених статтями 47, 116 КЗпП України, та не передбачає особливостей щодо строків розрахунку при звільненні, встановлених статтею 116 КЗпП України.

Відповідно до статті 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі №243/2071/18 (провадження №61-48088сво18) вказано, що: «зважаючи на вимоги позивача - виплата заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, компенсації за затримку видачі трудової книжки та середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, а також встановлені форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), застосуванню підлягають положення трудового і цивільного законодавства. Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків.

Відповідно до статті 117 КЗпП України підставою відповідальності власника за затримку розрахунку при звільненні є склад правопорушення, який включає два юридичних факти: порушення власником строку розрахунку при звільненні та вина власника.

Згідно зі статтею 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи, але не обмежуючись, ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»)».

У постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2019 року у справі №266/4637/18 (провадження №61-7583св19) вказано, що «встановивши, що у трудових правовідносинах між позивачем та відповідачем з 20 березня 2017 року виникли обставини, які відповідач не міг передбачити чи відвернути, та у період існування яких останній об`єктивно, з незалежних від нього причин був позбавлений можливості виконати зобов`язання, передбачені умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язки згідно із законодавчими та іншими нормативними актами щодо своїх працівників, у тому числі щодо позивача, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність вини ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» у несвоєчасній виплаті заробітної плати, у зв`язку з чим правильно відмовив у задоволенні позову».

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 24.01.2022 у справі №236/985/19-ц.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до Науково-правового висновку Торгово-промислової палати України №126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року щодо унеможливлення виконання обов`язків передбачених законодавством України про працю при вивільненні (звільненні) працівників, спричиненого впливом дії форм-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відносно ПАТ «Укрзалізниця» засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі, у тому числі у місті Донецьк.

У п.7 розділу VI вказаного висновку зазначено, що втрата контролю і доступу ПАТ «Укрзалізниця» Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» до виробничих потужностей та іншого майна, що знаходиться адресою: Донецька обл., місто Донецьк, вул. Артема, 68 та АДРЕСА_2 , у тому числі, до: трудових книжок працівників, оригіналів наказів; особових справ працівників; посадових інструкцій; табелів обліку робочого часу; примірників звітів, що подавалися до контролюючих органів, комп`ютерної техніки із встановленим програмним забезпеченням трудових відносин з працівниками, починаючи з 20 березня 2017 року щодо структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» та з 12 квітня 2017 року щодо структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень», коли фактично вийшло з під контролю управління вищевказаними виробничими потужностями позбавило можливості ПАТ «Укрзалізниця» Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» виконати зобов`язання перед вивільненими працівниками згідно з статей 47, 83, 115 і 116 КЗпП України, а саме: кожному звільненому працівнику структурних підрозділів «Донецька дирекція залізничних перевезень» і «Луганська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» видати належно оформлену трудову книжку і провести розрахунок.

Отже, встановлено, що у трудових правовідносинах, які склалися між позивачем та відповідачем АТ «Українська залізниця» з 20 березня 2017 року, виникли та дотепер існують обставини непереборної сили, які відповідач не міг передбачити чи відвернути, що завдали збитків як підприємству в цілому, так і його працівникам, у період існування яких відповідача об`єктивно, з незалежних від нього причин, було позбавлено можливості виконати зобов`язання, передбачені умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язки згідно із законодавчими та іншими нормативними актами щодо своїх працівників.

Такий висновок узгоджується із висновками Верховного Суду у постановах від 02 березня 2020 року у справі №233/4474/19, від 23 березня 2020 року у справі №369/28/19, від 02 квітня 2020 року у справі №610/2068/19, від 29 квітня 2020 року у справі №323/3736/18, від 18 січня 2021 року у справі № 757/47699/19, від 20 січня 2021 року у справі № 236/3742/18, від 03 лютого 2021 року у справі № 639/3491/18, від 06 жовтня 2021 року у справі № 757/47700/19, від 24 січня 2022 року у справі № 236/985/19 та від 21 червня 2022 року у справі № 757/9865/20 щодо застосування норм права у подібних правовідносинах.

А відтак, суд вважає, що невиконання відповідачем обов`язків передбачених ст.ст. 47, 83, 115 та 116 КЗпП України відбулось не з вини АТ «Українська залізниця», а було викликано обставинами непереборної сили, які встановлені висновком Торгово-промислової палати України №126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року.

Згідно з ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Суд бере до уваги Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року №126/2/21-10.2, оскільки він є належним доказом, який засвідчує відсутність вини відповідача у невиплаті заробітної плати.

При цьому, позивачем не надано суду належних доказів, які підтверджують розмір

заборгованості по заробітній платі, який заявлений ним до стягнення, а відтак, позовні вимоги є необгрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 200,258, 259, 264, 265, 268, 282, 289 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного Товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі середнього заробітку за час затримки розрахунку та компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Полтави або безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 30.03.2023.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_4 .

Відповідач: Акціонерне товариство «Укрзалізниця», , місцезнаходження: вул. Єжи Гедройця, буд. 5, м. Київ, 03150.

Суддя: В.В.Москаленко.