Справа № 473/6339/23
УХВАЛА

іменем України

"17" листопада 2023 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі судді Ротар М.М., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позвомо ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики

встановив

в листопаді 2023 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики. Мотивуючи свої позовні вимоги позивач зазначила, що 26 квітня 2022 року між нею та відповідачем був укладений письмовий договір, відповідно до якого позивач передала відповідачу грошові кошти в сумі 10850 доларів США, а відповідач зобов`язався повернути кошти за першою вимогою позикодавця. Відповідач свої зобов`язання виконав частково, а саме повернув грошові кошти в сумі 3900 дол. США. Залишок коштів у сумі 6950 дол. США не повернув, в зв`язку з чим позивач просила стягнути з відповідача суму боргу 252007 гривень.

Одночасно позивачкою подано заяву про забезпечення позову по вказаній справі шляхом накладення арешту на належне відповідачу нерухоме майно та заборони його відчуження. Заява обґрунтована тим, що існує ризик відчуження належного відповідачу житлового будинку, земельної ділянки, наданої для його обслуговування, що в подальшому може призвести до невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Розглянувши дану заяву про забезпечення позову, суд прийшов до наступного.

Так, відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову передбачені ст.150 ЦПК України.

Зазначені заходи є тимчасовим обмеженням та їх значення полягає в тому, що ними захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Тобто, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» № 9 від 22 лютого 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені в зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Таким чином, при розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності його вимогам, на забезпечення яких він вживається; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Отже, враховуючи підстави та зміст позову, відповідність виду забезпечення позову заявленим позовним вимогам, суд вважає, що позивачкою не доведено необхідність забезпечення позову саме у такий спосіб, як зазначено у заяві (арешт належних відповідачу житлового будинку, загальною площею 53,4 кв.м., а також земельних ділянок площею 0,0467 га та площею 0,1 га. наданих для його обслуговування).

Крім того, посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

За таких обставин, заява представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Вуїв О.В. про забезпечення позову до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за договором позики задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст.149-150,153,260,261 ЦПК України, суд

постановив

у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_2 адвоката Вуїв Оксани Вікторівни про забезпечення позову до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя М.М. Ротар