Справа № 606/1931/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2023 року м. Теребовля

Теребовлянський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої судді Мельник А.В.

за участю секретаря судового засідання Кавалко В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Теребовля цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 через представника адвоката Оринник Н.С. звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 , у якому просить стягнути з відповідача в її користь додаткові витрати в сумі 8525 грн за навчання доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у Тернопільському національному медичному університеті імені І.Я.Горбачевського за минулий час, а саме за період 2021-2022 навчальний рік.

В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що 31.08.2003 між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано у Відділі реєстрації актів громадянського стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області, актовий запис №1308. У шлюбі у подружжя народилося троє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . В провадженні суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Діти проживають з позивачем. Старша дочка, ОСОБА_7 проживає без реєстрації у м.Тернопіль, так як навчається у Тернопільському національному медичному університеті імені І.Я.Горбачевського на денній, контрактній формі навчання, спеціальність "Фізична терапія, ерготерапія". Термін навчання з вересня 2021 року по червень 2025 року. Згідно договору про навчання вартість навчання ОСОБА_8 за 2021-2022 навчальний рік становить 17050 грн. За 2021-2022 навчальний рік позивач оплатила: 06.01.2022 - 8525 грн, 11.07.2022 - 8525 грн. Зазначає, що на першому курсі дочка була неповнолітня та неодружена, батько не допомагав дочці з оплатою навчання, не брав участі в її утриманні, позивач самостійно оплатила навчання доньки. Вважає, що половина понесених витрат за 2021-2022 навчальний рік, а саме 8525 грн має бути стягнута з відповідача, як додаткові витрати на дитину.

Ухвалою суду від 09.10.2023 було відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.

23.10.2023 відповідач ОСОБА_2 подав до суду відзив на позов, в якому просив відмовити в позовних вимогах в повному обсязі. У відзиві зазначив, що доводи, які викладені у позовні є необґрунтованими, оскільки станом на 2021-2023 роки сторони перебували у шлюбі, вели спільне господарство, спільно утримували своїх дітей. ІНФОРМАЦІЯ_4 старшій дочці ОСОБА_8 виповнилось 18 років, 14.05.2022 вона одружилась, а тому стала проживати окремо зі своїм чоловіком, вона втратила правовий статус "дитини". Крім того, вважає, що навчання у вищих навчальних закладах для здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. В обгрунтування своїх доводів відповідач покликається на висновки Верховного Суду у постановах від 26.09.2018 у справі №569/6838/15-ц, від 26.08.2020 у справі №336/1488/19.

31.10.2023 на електронну адресу суду від представника позивача адвоката Оринник Н.С. надійшла відповідь на відзив, в якій вона просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Вважає, що заперечення, які викладені у відзиві є необґрунтованими, оскільки на момент вступу дочки до навчального закладу їй було 17 років, тобто, вона була ще неповнолітньою, з боку відповідача жодних заперечень щодо вибору навчального закладу не надходило. Щодо посилань відповідача про недоведеність особливих обставин, які зумовили необхідність платного навчання дитини, звертає увагу, що вказана відповідачем постанова Верховного Суду стосувалася витрат на навчання дитини у закордонному вузі.

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Оринник Н.С. в судове засідання не з`явились, однак від представника надійшла заява про розгляд справи у їхній відсутності, позовні вимоги підтримують повністю.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився повторно, причин неявки суду не повідомив, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

За вказаних обставин, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши та оцінивши докази по справі судом встановлено наступні обставини.

31.08.2003 ОСОБА_2 та ОСОБА_9 зареєстрували шлюб, після реєстрації шлюбу ОСОБА_9 змінила прізвище на ОСОБА_10 , актовий запис №1308, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 , виданого 31.08.2003 Відділом реєстрації актів громадянського стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України.

Сторони є батьками дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується, відповідно, копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України 15.03.2004, копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого Виконкомом Іванівської сільської ради Теребовлянського району, копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданого Іванівською сільською радою Теребовлянського району Тернопільської області 13.01.2014.

Згідно копії довідки, виданої виконкомом Іванівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області від 13.09.2023 №115 ОСОБА_1 зареєстрована АДРЕСА_1 , проживає без реєстрації в АДРЕСА_2 в будинку своєї матері ОСОБА_11 . Разом з нею проживають: ОСОБА_5 - син, ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 - син, 09.01.2014.

ОСОБА_12 та ОСОБА_8 14.05.2022 зареєстрували шлюб, після реєстрації шлюбу прізвище дружини ОСОБА_13 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 , виданого Теребовлянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), 14.05.2022, актовий запис № 80.

ОСОБА_14 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади №2023/004787084 від 27.06.2023.

Як вбачається з копії довідки, виданої Тернопільським національним медичним університетом імені І.Я.Горбачевського 27.06.2023, ОСОБА_14 дійсно є студенткою другого курсу медичного факультету спеціальності "Фізична терапія, ерготерапія" Тернопільського національного медичного університету імені І.Я.Горбачевського Міністерства охорони здоров`я України. Навчання здійснюється на контрактній основі. Форма навчання денна. Закінчує навчання в червні 2025 року.

Згідно договору про навчання у Тернопільському національному медичному університеті імені І.Я.Горбачевського Міністерства охорони здоров`я України №33 від 14.08.2021, укладеного між ОСОБА_8 (вступником), її законним представником ОСОБА_1 та Тернопільським національним медичним університетом імені І.Я.Горбачевського, договору про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців №33 від 19.08.2021, укладеного між ОСОБА_1 для здобуття освіти ОСОБА_8 та Тернопільським національним медичним університетом імені І.Я.Горбачевського вартість навчання ОСОБА_8 у Тернопільському національному медичному університеті імені І.Я.Горбачевського Міністерства охорони здоров`я України за 2021-2022 навчальний рік становить 17050 грн.

До матеріалів справи позивачем долучено копії квитанцій АТ КБ "ПриваБанк", згідно яких ОСОБА_1 сплачено за навчання ОСОБА_8 у Тернопільському національному медичному університеті імені І.Я.Горбачевського, а саме 06.01.2022 8525 грн, 11.07.2022 8525 грн.

До спірних правовідносин суд застосовує наступні правові норми.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.

Одним із різновидів аліментних зобов`язань між батьками і дітьми є зобов`язання батьків брати участь у додаткових витратах на дитину (частина перша статті 185 СК України): той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Відповідно до частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Аналіз указаних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу, тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).

Наявність фактично понесених або передбачуваних додаткових витрат має довести особа, яка заявляє позовні вимоги про їх стягнення.

Отже, додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних саме особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Статтею 53 Конституції України визначено, що кожен має право на освіту. Повна загальна середня освіта є обов`язковою. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам. Громадяни мають право безоплатно здобути вищу освіту в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі.

У статті 26 Загальної декларації прав людини, яка прийнята ООН 10 грудня 1948 року, також передбачено, що кожна людина має право на освіту. Освіта повинна бути безплатною, хоча б початкова і загальна. Початкова освіта повинна бути обов`язковою. Технічна і професійна освіта повинна бути загальнодоступною, а вища освіта повинна бути однаково доступною для всіх на основі здібностей кожного. Батьки мають право пріоритету у виборі виду освіти для своїх малолітніх дітей.

За змістом пред`явлених позовних вимог, позивач просила суд стягнути з відповідача вказану суму понесених нею витрат на навчання спільної неповнолітньої дитини, які вона вважає додатковими в розумінні вимог статті 185 СК України, що зумовлені навчанням дочки на першому курсі у вищому навчальному закладі.

В силу положень частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.09.2018 у подібній справі № 569/6838/15-ц (провадження № 61-22092св18) про стягнення додаткових витрат на навчання неповнолітньої дитини, зазначено, що навчання у вищих навчальних закладах для здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Доводи касаційної скарги про те, що навчання дитини за майбутньою професією та розвиток здібностей дитини в цьому напрямку і є особливими обставинами, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків, не заслуговують на увагу.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.10.2019 у схожій справі № 219/1766/18 (провадження № 61-12362св19) про стягнення додаткових витрат на навчання неповнолітньої дитини, вказано, що навчання у вищих навчальних закладах для здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Доводи касаційної скарги про те, що навчання дитини у державному вищому закладі та розвиток здібностей дитини в цьому напрямку і є особливими обставинами, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків, не заслуговують на увагу.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 01.04.2020 у справі № 521/16268/18 (провадження № 61-20458св19), в тому числі про стягнення фактично понесених витрат на навчання дітей визначено, що суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, в означених частинах дійшли обґрунтованого висновку про те, що навчання у вищих навчальних закладах для здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.08.2020 у справі № 336/1488/19 (провадження № 61-19103св19) про стягнення додаткових витрат на дитину, яка навчається, зауважено, що навчання особи з метою здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Отже такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні статті 185 СК України.

Таким чином суд приходить до висновку, що у даній справі саме по собі навчання дитини у вищому навчальному закладі та розвиток здібностей в цьому напрямку не є особливими обставинами, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батька дитини на користь матері, що відповідає практиці Верховного Суду, яка є сталою у застосуванні положень статті 185 СК України. Існування особливих обставин, які зумовлюють відповідні додаткові витрати позивачем не наведено та не доведено жодними доказами у справі.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до частини шостої ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, згідно з частиною першою ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись статями 4, 12, 81, 141, 247, 265, 430 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ :

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене, шляхом подання апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення суду складено 17 листопада 2023 року.

Суддя А.В.Мельник