ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6573/23 Справа № 207/1120/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Бистрова Л. О. Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2023 року

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого судді: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.

за участю секретаря Драгомерецької А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Донець В.В. на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 квітня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Кам`янська міська рада Дніпропетровської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом та витребування майна з чужого незаконного володіння,

В С Т А Н О В И В:

12.10.2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування уточненої позовної заяви посилалася на те, що вона є донькою ОСОБА_9 та онукою ОСОБА_10 .

Право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 належало:

- ОСОБА_10 частина будинку, на підставі договору купівлі-продажу від 01.04.1955 року,

- ОСОБА_10 та ОСОБА_11 частина (на праві спільної сумісної власності) будинку, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.01.1979 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_11 . На час смерті вона була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . Після її смерті спадкоємцем за законом був її син ОСОБА_12 , який прийняв спадщину як спадкоємець першої черги за законом. За фактом прийняття спадщини, державним нотаріусом Третьої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори, Бурдік С.С., було видано відповідне свідоцтво про право на спадщину за законом від 01.11.2011р.. При цьому спадковим майном була зазначено право власності на частину квартири АДРЕСА_3 . Право власності, на частину у праві спільної сумісної власності двох осіб, житлового будинку АДРЕСА_1 не було оформлено.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_13 його спадкоємцями, на підставі заповіту від 11.03.2008року стали: ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_10 . На час смерті вона була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 . Разом з нею, на час смерті, проживали ОСОБА_9 (донька) та ОСОБА_14 (онука). Вони фактично і прийняли спадщину після померлої, хоча і не зверталися до нотаріуса за оформленням спадкових прав на нерухоме майно.

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_9 . На час смерті вона була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 . Разом з нею, на час смерті, проживала ОСОБА_14 , яка є донькою померлої.

ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_15 , На час смерті він постійно проживав за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно наявних у позивача відомостей спадщину після померлого ніхто не приймав.

19.02.2016 року ОСОБА_1 з метою оформлення своїх спадкових прав після померлої матері звернулася до приватного нотаріуса Дніпродзержинського міського нотаріального округу Жидкова В.Ю. із заявою про прийняття спадщини за законом, як спадкоємиця першої черги після померлої ОСОБА_9 .. Відповідно до роз`яснення нотаріуса вих.№69/02-14 від 22.03.2016 року було встановлено, що оформити спадкові права на право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 неможливо, так як право власності на нього зареєстровано за третьою особою ОСОБА_16 .. Нотаріусом було запропоновано звернутися до суду для вирішення питання по суті. Саме з цього часу позивачка дізналася про порушення своїх майнових прав.

21.04.2016 року ОСОБА_1 було подано заяву про перегляд заочного рішення Баглійського райсуду м. Дніпродзержинська від 28.08.2007 року , яким було визнано за ОСОБА_16 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

18 та 19 серпня 2016 року представником за довіреністю ОСОБА_16 та ОСОБА_6 було укладено договори купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 . Вважала, що договори купівлі-продажу від 18 та 19 серпня 2016 року є нікчемними за своєю правовою природою, оскільки заочне рішення суду, відповідно до якого ОСОБА_16 набула право власності на будинок, було скасовано.

В уточненій позовній заяві просила припинити у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності на спірний житловий будинок за ОСОБА_6 .. Визнати за нею право власності у порядку спадкування за законом на 3/4 частини спірного житлового будинку.

Визнати за ОСОБА_7 та ОСОБА_8 право власності у порядку спадкування за законом на 1/4 частини спірного житлового будинку. Витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_6 спірний житловий будинок.

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 квітня 2023 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Вважає, що висновок суду першої інстанції не відповідає нормам матеріального права. При вирішенні спору суд послався на норми цивільного кодексу УРСР і не звернув уваги на те, що ОСОБА_10 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , а отже 6-ти місячний строк для прийняття спадщини закінчився 01.05.2004 року,тобто в період дії нового ЦК України. На час смерті вона була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 . Разом з нею, на час смерті, проживали ОСОБА_9 (донька) та ОСОБА_14 (онука). Отже даний доказ підтверджує факт прийняття ОСОБА_9 спадщини після померлої матері- ОСОБА_10 .

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судове засідання з`явився представник ОСОБА_1 адвокат Донець В.В. В..Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення повісток, повідомленням на сайті судової влади, довідкою про повідомлення на електронну пошту, повернення повісток з поштовим написом «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до пунктів 3,4 частини 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

В частині 1 ст. 131 ЦПК України зазначено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

Враховуючи те, що судова повістка була направлена відповідачеві на адресу, зазначену в матеріалах справи та адресу місця знаходження, яка вказана в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , ОСОБА_5 та Батура не повідомляли про зміну свого місця знаходження, то вони відповідно до положень ст.128 ЦПК України вважаються належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи.

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не надала до суду жодних доказів вступу ОСОБА_9 в управління та володіння спадковим майном після померлої ОСОБА_10 , підстав вважати, що вона вступила у володіння та управління спадковим майном за ст. 549 ЦК УРСР немає, а тому немає підстав для визнання за ОСОБА_1 права власності на майно в порядку спадкування за законом. Тобто факт прийняття спадщини за правилами ст.549 ЦК УРСР не доведений, отже, спадщина фактично не прийнята.

Такий висновок не відповідає встановленим обставинам та нормам матеріального і процесуального права.

Відповідно до положень п.п 4,5 прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Встановлено, що ОСОБА_10 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , а отже 6-ти місячний строк для прийняття спадщини закінчився 01.05.2004 року, тобто в період дії нового ЦК України.

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово ( стаття 1258 ЦК України).

Згідно статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з частинами першою, третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Судом першої інстанції встановлено, що право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 належало: - ОСОБА_10 1/2 частину домоволодіння,що складалося з одного житлового будинку глиняного та двох сараїв, на підставі договору купівлі-продажу від 01.04.1955 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори Капелюшник М.Л.;

- ОСОБА_10 та ОСОБА_11 частина домоволодіння,що складалося з одного житлового будинку глиняного загальною площею 59,4 кв.м та надвірних будівель:погріб,сарай,2 вбиральні, будинку (на праві спільної сумісної власності), на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.01.1979 року, посвідчене державним нотаріусом Другої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори Шитко О.Г.. Право власності на вищевказаний будинок було зареєстровано належним чином в ОКП «Дніпродзержинське БТІ».

Згідно відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_11 належало на праві приватної спільної часткової власності 1/4 частина будинку АДРЕСА_1 , ОСОБА_10 належало на праві приватної спільної часткової власності 3/4 частина зазначеного будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_6 померла ОСОБА_10 . На час смерті вона була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 . Згідно довідки ТОВ «АБОНЕНТ ХХ1» ОСОБА_10 на день смерті була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 .З нею були зареєстровані її дочка ОСОБА_9 та онука ОСОБА_17 . Зазначена довідка нічим не спростована.

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_9 , що підтверджено актовим записом №929 від 10.12.2013 року. На час смерті вона була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 . Разом з нею, на час смерті, проживала ОСОБА_14 , яка є донькою померлої.

ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_15 , що підтверджено актовим записом №377 від 15.04.2015 року,який був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . За інформаційною довідкою зі Спадкоогореєстру №52568294 від 11.07.2018 року після смерті ОСОБА_15 спадкова справа до майна померлого не заводилася.

19.02.2016 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Дніпродзержинського міського нотаріального округу Жидкова В.Ю. із заявою про прийняття спадщини за законом, як спадкоємиця першої черги після померлої ОСОБА_9 ..

Відповідно до роз`яснення нотаріуса вих. №69/02-14 від 22.03.2016 року встановлено, що оформити спадкові права на право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 ОСОБА_1 неможливо, так як право власності на нього зареєстровано 27.03.2015 року за третьою особою ОСОБА_16 .. За даними спадкового реєстру спадкові справи після ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 не заводились.

За заявою ОСОБА_1 від 21.04.2016 року було скасовано заочне рішення Баглійського райсуду м. Дніпродзержинська від 28.08.2007 року, яким визнано за ОСОБА_16 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

За нотаріально посвідченими договорами купівлі-продажу частини житлового будинку від 18 серпня 2016 року та від 19 серпня 2016 року ОСОБА_16 продала по частині відповідно будинок А-1 загальною площею 59,4 кв.м, літня кухня літ.В-1, погріб зі входом літ. Є-1, №1-2 огорожі,1-тротуар, що знаходиться у АДРЕСА_1 ОСОБА_6 .

Із рішення державного реєстратора вбачається, що будинок АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_6 з 10.08.2016 року.

ІНФОРМАЦІЯ_7 померла ОСОБА_16 . Спадкоємцями є ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 .

За висновком експертного будівельно-технічного дослідження 3765/03-17 від 04.04.2017 року житловий будинок А-1(двохквартирний) загальною площею 59,4 кв.м, літня кухня літ.В-1,погріб зі входом літ. Є-1 за адресою: по АДРЕСА_1 повністю зруйновані і відсутні в наявності.

Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.03.2020 року у справі № 305/235/17.

Таким чином встановлено, що ОСОБА_10 належало на праві приватної спільної часткової власності 3/4 частини будинку АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_10 померла. Згідно довідки ТОВ «АБОНЕНТ ХХ1» ОСОБА_10 на день смерті була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 . З нею були зареєстровані її дочка ОСОБА_9 та онука ОСОБА_17 . Зазначена довідка нічим не спростована.

Після смерті ОСОБА_10 спадкова справа не відкривалася. Її донька- ОСОБА_9 проживала разом із спадкодавцем, а тому вважалася такою, що фактично прийняла спадщину після смерті матері, і зокрема на 3/4 частини будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_9 , що підтверджено актовим записом №929 від 10.12.2013 року. Згідно довідки ТОВ «АБОНЕНТ ХХ1» на час смерті вона була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 . Разом з нею, на час смерті проживала ОСОБА_14 , яка є донькою померлої.

Зазначена довідка ніким не оспорювалася та не спростовна.

Після смерті ОСОБА_9 спадкова справа не відкривалася. Її донька- ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги, проживала разом із спадкодавцем, а тому вважалася такою, що фактично прийняла спадщину після смерті матері, і зокрема на 3/4 частини будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

При зверненні ОСОБА_1 до нотаріальної контори для оформлення спадщини після смерті матері ОСОБА_9 нотаріус 22.03.2016 року повідомив, що оформити спадкові права на право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 ОСОБА_1 неможливо, так як право власності на нього зареєстровано 27.03.2015 року за третьою особою ОСОБА_16 ..

Статтею 349 ЦК України (в редакції,чинній на момент виниклих правовідносин) визначено, що право власності на майно припиняється в разі його знищення. При цьому, у разі знищення майна, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на це майно припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру.

Право власності спадкодавця виникло на законних підставах і є дійсним, не було припинено за життя, спірний будинок значиться в Реєстрі нерухомого майна, позивач постійно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а тому вона має право на спадкове майно після смерті матері.

Таким чином позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає можливим визнати за ОСОБА_1 право власності на 3/4 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , в порядку спадкування після смерті її матері - ОСОБА_9 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 .

На зазначені обставини суд першої інстанції не звернув уваги та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволені позовних вимог в цій частині за недоведеністю.

Відповідно до частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Власник має право витребувати майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України), незалежно від того, чи заволоділа ця особа незаконно спірним майном сама, чи придбала його у особи, яка не мала права відчужувати це майно.

Таким чином, предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.

Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. Власник, з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України,може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Такий правовий висновок міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16-ц, та від 19 листопада 2019 року у справі № 911/3680/17.

Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Положення статті 388 ЦК України застосовується як правова підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 22 червня 2022 року у справі № 752/3089/19.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно зі ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужено особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває права власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

Частиною 3 ст. 388 ЦК України визначено, якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Добросовісне придбання в розумінні ст. 388 ЦК України можливе тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно. Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з чужого незаконного володіння (віндикація).

Судом встановлено, що за заявою ОСОБА_1 від 21.04.2016 року було скасовано заочне рішення Баглійського райсуду м. Дніпродзержинська від 28.08.2007 року, яким визнано за ОСОБА_16 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

За нотаріально посвідченими договорами купівлі-продажу частини житлового будинку від 18 серпня 2016 року та від 19 серпня 2016 року ОСОБА_16 продала по частині відповідно будинок А-1 загальною площею 59,4 кв.м, літня кухня літ.В-1, погріб зі входом літ. Є-1, №1-2 огорожі,1-тротуар, що знаходиться у АДРЕСА_1 ОСОБА_6 .

Із рішення державного реєстратора вбачається, що будинок АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_6 з 10.08.2016 року.

Встановлено, що спірний будинок ОСОБА_6 був придбаний у ОСОБА_16 за договором купівлі-продажу, тобто в особи, яка не мала права його відчужувати.

Оскільки встановлено, що майно вибулоз володіння власника ОСОБА_1 поза її волею, майно було набуте у ОСОБА_16 , тобто в особи, яка не мала права його відчужувати, спірне майно вибуло від власника поза його волею, було відчужене третій особі, між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин, а томувласник ОСОБА_1 має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках, тобто може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача, то такі вимоги підлягають задоволенню. Такий висновок узгоджується з положеннями статей 387 і 388 ЦК України та правовими позиціями,викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16-ц, та від 19 листопада 2019 року у справі № 911/3680/17.

Рішення про визнання права власності за ОСОБА_1 є підставою для припинення у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності на спірний житловий будинок за ОСОБА_6 , а тому окремого вирішення не потребує, це є зайвим та не є належним способом захисту порушеного права. Тому в задоволенні зазначених позовних вимог слід відмовити.

Згідно частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з позовними заявами до суду не зверталися, а тому такі вимоги не можуть бути предметом судового розгляду в цій справі.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки апеляційним судом встановлено неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального та процесуального права, та невідповідність висновків суду обставинами справи, то є підстави для часткового задоволення апеляційної скарги і скасування судового рішення з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції, то є підстави для зміни розподілу судових витрат.

При звернення з уточненими позовними вимогами позивачем в суді першої інстанції сплачено судовий збір в сумі 1984,80 грн та при зверненні з апеляційною скаргою сплачено судовий збір в сумі 3036,74 грн, а всього 5021,54 грн, який слід стягнути з відповідача ОСОБА_6 ..

Керуючись ст. ст.368, 376, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Донець В.В. задовольнити частково.

Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 квітня 2023 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Кам`янська міська рада Дніпропетровської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом та витребування майна з чужого незаконного володіння задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності в порядку спадкування за законом після смерті її матері ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 на 3/4 частини житлового будинку А-1 загальною площею 59,4 кв.м, житловою площею 30.3кв.м, літньої кухні В-1,погріба зі входом Є-1,№1-2 огорожі, тротуар-І, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Витребувати у ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1

будинок АДРЕСА_1 .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 5021,54 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 вересня 2023 року.

Судді: