Справа № 373/2165/23
Провадження № 2-н/373/297/23
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

14 листопада 2023 року м. Переяслав

Суддя Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області Лебідь В.В., розглянув матеріали заяви Комунального підприємства Київської обласної ради «Переяслав-Хмельницьктепломережа» до ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання,

ВСТАНОВИВ:

Заявник в особі генерального директора КП КОР Переяслав-Хмельницьктепломережа» Поліщук Н. звернулася до суду із заявою, в якій просить видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь КП КОР Переяслав-Хмельницьктепломережа» борг за послуги теплопостачання станом на вересень 2023 року в розмірі 20 276 грн 06 коп., судові витрати в розмірі 268 грн 40 коп.

Дослідивши матеріали заяви та доданих до неї документів, суддя дійшов висновку, що в задоволенні заяви про видачу судового наказу слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Наказне провадження - це самостійний і спрощений вид судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою про видачу судового наказу особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додаються інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

У заяві про видачу судового наказу заявник зазначає, що надає послуги ОСОБА_1 по особовому рахунку № НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , яка є власником квартири.

При цьому, заявником не додано доказів, які свідчать про те, що саме ОСОБА_1 є власником даної квартири, у зв`язку з чим зобов`язана утримувати це майно.

Суд звертає увагу, що відкриття особового рахунку на ім`я ОСОБА_1 жодним чином не свідчить, що саме вона є власником квартири. Оскільки Закон України «Про житлово-комунальні послуги» не позбавляє права відкрити особовий рахунок на будь-яку повнолітню особу, яка не є власником нерухомого майна, але там зареєстрована чи постійно проживання.

Суд наголошує, що особовий рахунок це номер за допомогою якого здійснюється пошук інформації в бухгалтерських записах, документах та базах даних програмного забезпечення та який вказує на те, хто саме з абонентів здійснив оплату під час обміну даними з банківськими установами.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, електронних комунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Між тим п. 5 ч. 1 ст. 165 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

З поданого розрахунку боргу за послуги теплопостачання вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 , відткрито особовий рахунок № НОМЕР_2 , по АДРЕСА_1 , й станом на вересень 2023 року наявна заборгованість у розмірі 20 276,06 грн, яка виникла до квітня 2021 року. Разом з цим, із розрахунку слідує, що за період з квітня 2021 року по вересень 2023 року ОСОБА_1 , сплачено кошти на суму 28 154, 70 грн.

До суду заявник звернувся із заявою 20 жовтня 2023 року.

Зі змісту заяви про видачу судового наказу та доданих до неї документів не вбачається, що між сторонами врегульована заборгованість, яка виникла до квітня 2021 року шляхом стягнення боргу за рішенням суду чи укладенням мирової угоди, або в іншому порядку.

Згідно інформації, що міститься в автоматизованій системі діловодства суду, відсутні судові рішення про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги теплопостачання.

Загальна позовна давність відповідно до ст. 257 ЦК України встановлюється тривалістю три роки.

Згідно із ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Так, за зобов`язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252, 255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Цивільний кодекс України хоча і містить положення щодо переривання перебігу позовної давності, але з`ясування таких обставин повинно відбуватися з дотриманням принципу змагальності сторін у процесі судового розгляду справи, що виходить за межі інституту наказаного провадження.

Незазначення в заяві про видачу судового наказу конкретного періоду, за який нараховано заборгованість за послуги, позбавляє суд об`єктивної можливості дійти безспірного висновку щодо дотримання позовної давності, оскільки в прохальній частині поданої заяви заявник просить стягнути заборгованість в розмірі 20 276 грн 06 коп. станом на вересень 2023 року.

За таких умов, вирішення заяви про стягнення боргу у наказному провадженні, обмежить права боржника, зокрема можливості звернення із заявою про застосування позовної давності.

Суд зауважує, що не може самостійно виокремити вимогу заявника в межах позовної давності, тому доходить до висновку про відмову у видачі судового наказу

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 167 ЦПК України за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

В даному випадку із заяви і доданих до неї документів вбачається спір про право у зв`язку з пропуском загальної позовної давності, вимоги заявника не можуть безспірними у цьому випадку, а тому за правилами п. 5 ч. 1 ст. 165 ЦПК України встановлено підставу для відмови у видачі судового наказу.

Частиною 2 ст. 164 ЦПК України визначено, що у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне відмовити заявнику у видачі судового наказу, оскільки заявлений спір слід вирішувати в порядку позовного провадження.

Керуючись статтею 165 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у видачі судового наказу за заявою Комунального підприємства Київської обласної ради «Переяслав-Хмельницьктепломережа» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання.

Роз`яснити заявнику, що внесена сума судового збору поверненню не підлягає. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

СУДДЯ: В.В. ЛЕБІДЬ