Справа № 183/5617/23
Провадження № 2-о/185/314/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2023 року м. Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Бондаренко В.М.,

за участю секретаря: Данильченко Ю.О.,

заявника: ОСОБА_1 ,

представника заінтересованої особи: Малєжик Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2023 року заявник ОСОБА_1 звернувся до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просить суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1983 року (станом на 24 серпня 1991 року згідно ст. 3 Закону України «Про громадянство України". Належність до громадянства України) по теперішній час.

В обґрунтування заявлених вимог заявник зазначив, що він - ОСОБА_1 , народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Єршов, Саратовської області, Російської Федерації, де в графі «Батько» вказаний ОСОБА_2 , за національністю росіянин, а в графі «Мати» - ОСОБА_3 , за національністю українка. Мати заявника - ОСОБА_3 у подальшому змінювала своє прізвище на « ОСОБА_4 », проте, свідоцтво про одруження або інші документи, відповідно до яких остання змінювала своє прізвище, не збереглися. З 1983 року його батьки переїхали в Україну та стали проживати за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 навчався у 1-5 класах середньої загальноосвітньої школи № 4 м. Новомосковська, Дніпропетровської області з 1990 по 1994 роки та проживав з матір`ю. 10 травня 2019 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померла у с. Новоолександрівське, Павлоградського району, Дніпропетровської області. Територію України з 1983 року він не покидав, на даний час знаходиться у цивільному шлюбі та має на утриманні трьох дітей. Заявник неодноразово звертався до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській з приводу отримання паспорту громадянина України, проте, йому було відмовлено у документуванні паспортом, що і стало підставою для звернення до суду.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 травня 2023 року цивільну справу № 183/5617/23 передано на розгляд Павлоградському міськрайонному суду Дніпропетровської області, так як заявник проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду від 14 липня 2023 року було відкрито провадження у цивільній справі.

Представником ГУ ДМС у Дніпропетровській області Андрусенко А.М. надані суду письмові пояснення, відповідно до яких остання просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заяви про встановлення факту постійного проживання на території України станом 24 серпня 1991 року у повному обсязі, посилаючись на те, що станом на 24.08.1991 року заявник був неповнолітньою особою, а тому вимоги заявника повинні стосуватися постійного проживання батьків (одного з них) цієї особи або іншого законного представника, з яким особа в неповнолітньому віці постійно проживала на території України, а також для підтвердження постійного проживання особи на території України необхідно надати певні документи, що підтверджують даний факт. Тоді, як документи, які б підтверджували факт постійного проживання ОСОБА_1 разом з батьками (одного з них) цієї особи або іншого законного представника, на території України станом на 24 серпня 1991 року, у заявника відсутні.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 підтримав заявлені вимоги та просив суд задовольнити заяву у повному обсязі. Крім того, просив долучити до матеріалів справи, в обґрунтування вимог, копії довідок голови квартального комітету № 23 Новомосковського міськвиконкому Косяк В.А. від 07.11.2023 року про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дійсно проживав з 1983 року по 1996 рік у АДРЕСА_1 , разом з батьками: ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , а також сестрами по матері: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , а також акт від 07.11.2023 року, складений головою квартального комітету № 23 Новомосковського міськвиконкому Косяк В.А., в присутності свідків, про те, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , дійсно проживав з 1983 року по 1996 рік у АДРЕСА_1 разом з мамою - ОСОБА_3 .

Представник заінтересованої особи ОСОБА_9 у судовому засіданні просила суд відмовити у задоволенні заяви про встановлення факту, яке має юридичне значення у повному обсязі на підставах та доводах, викладених у письмових поясненнях.

Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява не підлягає задоволенню за наступного.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 , народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Єршов, Саратовської області, Російської Федерації, де в графі «Батько» вказаний ОСОБА_2 , за національністю росіянин, а в графі «Мати» - ОСОБА_3 , за національністю українка, відповідно до свідоцтва про народження, складеного російською мовою, виданого повторно 26 червня 2010 року Адміністрацією Новосельської муніципальної освіти Єршовського району Саратовської області.

Станом на 24 серпня 1991 року - проголошення Незалежності України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був малолітньою особою.

Як вбачається з довідки гімназії № 4 виконавчого комітету Новомосковської міської ради управління освіти № 26 від 05.05.2023 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дійсно навчався у 1-5 класах середньої загальноосвітньої школи № 4 м. Новомосковська, Дніпропетровської області з 1990 по 1994 роки.

Підставою для звернення до суду заявника стала відмова Новомосковського відділу ГУ ДМС у Дніпропетровській області, відповідно до листа № 1235-859.1235-23 від 05.04.2023 року, у документуванні паспортом громадянина України ОСОБА_1 , з рекомендацією звернутися до суду для отримання судового рішення про встановлення юридичного факту проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, та продовження процедури встановлення належності до громадянства України, відповідно до ст. 3 Закону України « Про громадянство України».

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема, постійного проживання на території України.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, з 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону України «Про громадянство України»).

Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України.

Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України від 08 жовтня 1991 року № 1636-ХІІ «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року).

Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України «Про громадянство України» і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Для встановлення факту набуття громадянства України предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року; постійного проживання особи на території України чи Української РСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо.

Отже, враховуючи те, що станом на 24.08.1991 року, заявник був малолітньою особою, розгляду у судовому порядку підлягають факти постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року.

Як вбачається із заяви, ОСОБА_1 просить суд визнати юридичний факт постійного проживання на території України з 1983 року (станом на 24 серпня 1991 року згідно ст. 3 Закону України «Про громадянство України". Належність до громадянства України) по теперішній час. Тоді, як встановлення такого юридичного факту не призведе до продовження процедури для встановлення належності до громадянства України ОСОБА_1 відповідно до ст. 3 Закону України « Про громадянство України».

Крім того, суд при вирішенні питання постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року повинен встановити наявність батьків дитини або іншого законного представника дитини.

Як вбачається із заяви ОСОБА_1 , прізвище матері заявника - ОСОБА_3 було змінено на « ОСОБА_4 ».

Відповідно до матеріалів справи ОСОБА_5 народилась ІНФОРМАЦІЯ_7 у смт. Гребінки, Васильківського району, Київської області, відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 25.03.2005 року виконкомом Гребінківської селищної ради Васильківського району Київської області.

10 травня 2019 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померла в с. Новоолександрівське, Павлоградського району, Дніпропетровської області, відповідно до свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_2 , виданого 15 травня 2019 року Виконавчим комітетом Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області.

Проте, заявником, на підтвердження зміни прізвища своєї матері, не надані суду певні та беззаперечні докази.

Доводи заявника про те, що свідоцтва про одруження його матері та інші документи, на підставі яких було змінено її прізвище, не збереглися та він позбавлений можливості, у передбаченому законом порядку отримати їх, не можуть прийняті судом з тих підставах, що у разі порушення прав та інтересів особи, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доводи заявника про те, що він, будучі неповнолітньою особою, з 1983 року по 1996 рік проживав разом з матір`ю - ОСОБА_3 , за адресою: АДРЕСА_1 (відповідно до наданих суду довідок та акту) не можуть підтверджувати родинні відносини заявника ОСОБА_1 з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Заявником не було заявлено вимог щодо встановлення факту родинних відносин з померлою ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_5 .

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із частинами 1, 2 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може гуртуватися на припущеннях.

З огляду на викладене, вважаю, що у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про встановлення факту, що має юридичне значення, слід відмовити за недоведеністю.

На підставі вищезазначеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 293-294, 315-319, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про встановлення факту, що має юридичне значення відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення, а учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду з дня вручення йому повного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заявник ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Заінтересована особа Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, місцезнаходження: м. Дніпро, вул. В. Липинського, буд. 7, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 37806243.

Повний текст рішення складено 17 листопада 2023 року.

Суддя В.М. Бондаренко