КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУДУ
______________________________
Справа №752/9857/21
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/4310/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 29 грудня 2021 року (суддя Машкевич К.В.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

встановила:

у квітні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача матеріальної та моральної шкоди в розмірі 12 624грн 80коп., а саме: 6 016грн оголошеної вартості сплаченого відправлення, 1 453грн 80коп. штрафу, 158грн вартості доставки та 5000грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, витрати на правову допомогу у розмірі 50 000грн.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 25 червня 2020 року він відправив через ТОВ "Нова пошта" дитячий самокат (електричний) для доставки ОСОБА_2 у відділення № 5 м. Кіровоград, що підтверджується експрес-накладною №4257. Оголошена вартість вказаного відправлення складала 6 000грн. По факту одержання та огляду відправлення були зафіксовані пошкодження, а саме: дитячий самокат має потертості, подряпини, тріщини, дисплей пошкоджений, упаковка розірвана, спеціальне маркування «Обережно крихке» відсутнє, що підтверджується актом приймання-передачі від 5 серпня 2020 року, у зв`язку із чим дитячий самокат був повернутий у м. Радомишль Житомирської області та залишився у відповідача.

Позивач посилався на те, що 5 серпня 2020 року звернувся до відповідача із претензією та з вимогою сплатити завдані йому матеріальні збитки та штраф у відповідності до умов надання послуг та публічного договору, на що йому було відмовлено та не запропоновано іншу суму компенсації. Крім того, відповідач повинен відшкодувати йому вартість доставки, яка зазначена в експрес-накладній.

Позивач вважав, що факт псування відправлення з вини відповідача, останнім не оспорюється та визнається, тому його збитки складаються із оголошеної вартості втраченого відправлення - 6 000грн, вартість доставки - 158грн, штраф у розмірі 24,23%, що складає 1 453,80грн, а всього 12 624,80грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, позивач посилався на те, що неправомірні дії відповідача спричинили негативні емоції та переживання з приводу пошкодження майна та неможливості нормального користування

ним, порушення звичного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 29 грудня 2021 року позов задоволено частково, стягнуто з ТОВ «Нова Пошта» на користь ОСОБА_1 суму оголошеної вартості пошкодженого відправлення у розмірі 6 000грн, витрати на правничу допомогу в сумі 3 000грн, та стягнуто з ТОВ «Нова Пошта» в дохід держави судовий збір в сумі 431грн 55коп., в решті заявлених вимог відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ТОВ «Нова Пошта» просить рішення суду в частині задоволення позову скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову, здійснити розподіл судових витрат, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та наданим доказам, неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідач посилається на те, що судом помилково застосовано при вирішенні спору положення глави 64 ЦК України, оскільки між сторонами був укладений договір транспортного експедирування, умови якого передбачені у Публічному договорі про надання послуг з організації перевезення відправлень, та регулюються положеннями глави 65 ЦК України, які передбачають, що відшкодування підлягають завдані збитки, розмір яких доказується кредитором.

Відповідач вважає, що позивачем суду не було надано жодного документу на підтвердження вартості пошкодженого відправлення, причинно-наслідкового зв`язку описаних пошкоджень з діями ТОВ «Нова пошта», розміру понесених позивачем збитків та не доведено фактичну несправність речі, неможливість її подальшого використання. Згідно опису експрес-накладної вантажем були дитячі самокати, ковзани, ролики, санки, а не індивідуально визначена річ. Крім того, ОСОБА_1 не поніс будь-яких витрат на оплату послуг транспортного експедирування та не мав наміру отримати будь-які кошти від ОСОБА_2 , у тому числі вартості відправлення, зазначеної в товарно-транспортній накладній.

Також відповідач зазначає про безпідставне задоволення судом витрат позивача на правничу допомогу, так як позивачем не надано належних та допустимих доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Бойко В.В. просить залишити рішення суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, вважаючи, що судом першої інстанції правомірно встановлено, що позивачу з вини перевізника завдана майнова шкода, тому відшкодування такої шкоди покладається на відповідача, а вартість заподіяної шкоди відповідає оголошеній вартості товару, зазначеній в експрес-накладній.

Також представник ОСОБА_1 - адвокат Бойко В.В. подав до Київського апеляційного суду клопотання про стягнення витрат на правову допомогу, у якому просив стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати у розмірі 12 000грн на правову допомогу у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 25 червня 2020 року згідно експрес-накладної №6631 у відправника ОСОБА_1 у відділенні № 1 м. Радомишль прийнято відправлення - посилка, вагою 15,46 кг (об`ємна) - дитячі самокати, ковзани, ролики, санки для перевезення до відділення № 5 м. Олександрія Кіровоградської області одержувач ОСОБА_2 . Оголошена вартість товару 6 000грн.

Доставку оплачує отримувач (с.с. 19).

Згідно акту приймання-передачі, складеного 5 серпня 2020 року ОСОБА_1 та представником перевізника ОСОБА_3 , замовнику (одержувачу) прибуло відправлення відповідно до експрес-накладної №4257, відмова від відправлення, упаковка заводська коробка - самокат пошкоджений дисплей, має потертості, подряпини, тріщини. Стан зовнішньої упаковки - була у використанні, розірвана, місце пошкодження відправлення та упаковки збігаються (с.с.10).

5 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «Нова Пошта» з претензію та вимогою відшкодувати вартість відправлення за експрес-накладною №4257 в розмірі 6 000грн у зв`язку із його пошкодженням і сплатити штраф відповідно до умов надання послуг та публічного договору, у зв`язку з пошкодженням відправлення (с.с.9).

21 серпня 2020 року ОСОБА_1 отримав від ТОВ «Нова пошта» відмову у задоволені претензії 4257 на пошкодження вантажу та повідомлення, що ТОВ «Нова пошта» прийнято рішення у зв`язку із лояльністю до клієнта анулювати вартість зберігання по ЕН6631 та ЕН4257 CRM 20200814/05969 (с.с.11).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем неналежно виконано взяті на себе зобов`язання з організації перевезення відправлення, що призвело до пошкодження відправлення позивача, а тому відповідач повинен відшкодувати позивачу фактичну вартість відправлення.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача оплати за доставку посилки, штрафу та моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що доказів оплати перевезення багажу та завдання моральної шкоди позивачем не надано, правові підстави для стягнення штрафу на користь позивача відсутні, так як претензія позивача у позасудовому порядку задоволена відповідачем не була.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог не оскаржується, тому не є предметом апеляційного перегляду відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України.

Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про наступне.

Правовідносини, що виникають з перевезення вантажу регулюються главою 64 ЦК України.

Статтею 908 ЦК України визначено, що перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно частин 1, 2, 3 статті 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Статтею 920 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язань, що

випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Згідно зі статтею 924 ЦК України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Зазначена норма передбачає принцип винності в разі відповідальності перевізника за втрату, нестачу, псування й ушкодження вантажу, який є загальним для всіх видів транспорту. Перевізник несе відповідальність за нестачу, втрату, псування й ушкодження вантажу лише у випадках, коли він винен у несхоронності вантажу. При цьому обов`язок доведення своєї невинуватості лежить на ньому.

Отже, відповідальність перевізника побудована за принципом вини і діє, як правило, презумпція вини зобов`язаної сторони.

Перевізник несе відповідальність, якщо не доведе, що втрата, псування й ушкодження вантажу відбулися внаслідок обставин, яким він не міг запобігти чи усунення яких від нього не залежало, зокрема внаслідок вини перевізника чи відправника вантажу; особливих природних властивостей перевезеного вантажу; недоліків тари й пакування, яких не можна було встановити шляхом зовнішнього огляду при прийманні вантажу до перевезення й інших обставин, передбачених законом.

Пошкодження вантажу - це зміна його фізичних властивостей (механічні поломки, дефекти, бій); нестача вантажу - доставка вантажу одержувачу в меншій кількості, ніж оголошено до перевезення.

Перевізник несе відповідальність щодо забезпечення схоронності вантажу чи багажу в період здійснення перевезення.

Крім того, він також зобов`язаний доставити вантаж чи багаж у пункт призначення і видати його уповноваженій особі.

Невиконання цього обов`язку тягне відповідальність перевізника, який звільняється від відповідальності тільки у випадках, коли незбереження вантажу стало наслідком обставин, що характеризуються одночасно двома ознаками: 1) усунення цих обставин не залежало від перевізника. Це формулювання слід тлумачити в такий спосіб, що перевізник звільняється від відповідальності за незбереження вантажу, якщо відповідно до законодавства та договору перевезення він не несе обов`язку усунення зазначених обставин; 2) перевізник не міг запобігти цим обставинам.

Таким чином, перевізник звільняється від відповідальності за незбереження вантажу у випадках, коли причиною його незбереження була непереборна сила. Втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу внаслідок випадку, що не підлягає під визначення непереборної сили, відповідно до частини першої статті 924 ЦК України не звільняють перевізника від відповідальності за незбереження вантажу.

Отже, законодавець покладає на перевізника обов`язок доводити наявність обставин, що звільняють його від відповідальності за незбереження вантажу.

Такий правовий висновок був зроблений Верховним Судом України у справі № 6-2086цс15 і від нього не відступив Верховний Суд.

Отже, доводи апеляційної скарги, що правовідносини, які виникли між сторонами,

не регулюються тільки нормами глави 64 ЦК України, є безпідставними.

Відповідно до ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Частиною 1 статті 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно публічного договору про надання послуг з організації перевезення відправлень, розміщеному на веб-сайті Нової пошти, договір укладається шляхом приєднання Замовника до запропонованого Експедитором Договору загалом та прийняття всіх істотних умов Договору без підписання письмового примірника і має юридичну силу відповідно до положень ст. 633, 634 Цивільного кодексу України. Замовник не може запропонувати свої умови Договору (пункт 2.5.)

Пунктом 2.6. визначено, що безумовне та повне прийняття умов Договору Замовником полягає в здійсненні Замовником дій, спрямованих на отримання послуг, а саме передачі Замовником Експедитору відправлення для надання послуг, передбачених Договором, незалежно від наявності/відсутності в експрес-накладній підпису Відправника.

Пунктом 3.4. договору визначено, що шляхом передачі Замовником відправлення Експедитору для надання послуг, передбачених Договором, Замовник підтверджує, що він ознайомлений та погоджується з положеннями Договору, Умовами надання послуг, чинними на момент передачі відправлення для організації його перевезення, та зобов`язується їх виконувати незалежно від наявності/відсутності в експрес-накладній підпису Відправника.

З наданих суду документів вбачається, що сторони уклали договір перевезення, за якими відповідач зобов`язався доставити до м. Олександрія дитячі самокати, ковзани, ролики, санкиоголошеною цінністю 6 000грн, що підтверджується експрес-накладною№ 6631 від 25 серпня 2020 року.

Відповідно до пункту 7.2.7 Публічного договору експедитор не несе відповідальності за цілісність, збереженість (схоронність) відправлення або його нестачу у випадках, якщо відправлення передається одержувачу або відправнику у цілій/ неушкодженій упаковці, а також, якщо виявлені пошкодження упаковки не збігаються з пошкодженнями відправлення.

Згідно п. 7.2.9. Публічного договору відповідальність експедитора за збереження відправлення припиняється з моменту його видачі одержувачу та після підписання останнім експрес-накладної. Акт приймання-передачі (у якому фіксуються пошкодження відправлення, нестача тощо), складений після передачі відправлення одержувачу, вважається недійсним.

Пунктом 7.2.2. Публічного договору визначено, що у разі повної втрати або пошкодження відправлення з вини експедитора, останній повертає замовнику суму, що дорівнює оголошеній вартості відправлення (але не більше, ніж фактичну вартість відправлення), та провізну плату, сплачену замовником згідно з відповідною експрес-накладною. У разі повної компенсації оголошеної вартості відправлення за пошкоджене відправлення замовник повертає експедитору відправлення, за яке було отримано

компенсацію.

Пунктом 7.2.3. Публічного договору визначено, що у разі часткової втрати або пошкодження відправлення з вини експедитора, останній відшкодовує замовнику відповідну частину оголошеної вартості відправлення.

З наявних у матеріалах справи документів вбачається, що вантаж, прийнятий відповідачем для перевезення 25 червня 2020 року за експрес-накладною №6631, оголошеною цінністю 6 000грн, був пошкоджений, що не заперечував відповідач.

Позивачем до суду було надано акт приймання-передачі від 5 серпня 2020 року, на підставі якого складена претензія від 5 серпня 2020 року, у якому зафіксовані пошкодження вантажу, стан зовнішньої упаковки, яка була розірвана, і місце пошкодження відправлення та упаковки збігаються.

Відповідачем не було надано доказів у підтвердження відсутності його вини у пошкодженні відправлення, а відтак суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку, що відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу завдані пошкодженням відправлення збитки у розмірі оголошеної вартості відправлення.

Доводи апеляційної скарги, що надані позивачем документи, зокрема експрес-накладна, не є належним доказом у підтвердження вартості відправлення, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки саме умовами Публічного договору, які визначені ТОВ «Нова пошта», встановлено, що експедитор повертає замовнику суму, що дорівнює оголошеній вартості відправлення (пункт 7.2.2.).

Твердження у апеляційній скарзі, що єдиним належним, допустимим доказом вартості вантажу у разі недосягнення згоди сторонами, є акт експертизи, який позивачем наданий не був, є необґрунтованими, оскільки пунктом 13.6. Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в України, які затверджені наказом Міністерства транспорту України № 636 від 14 жовтня 1997 року та на який посилається відповідач у апеляційній скарзі, зазначено, що експертиза проводиться на вимогу перевізника.

Відповідачем суду не надано доказів проведення такої експертизи, враховуючи, що саме відповідач заперечує вартість відправлення, яке перебуває у нього.

Посилання у апеляційній скарзі, що чинним законодавством обов`язок доведення факту наявності порушення відповідачем зобов`язання, покладається на позивача, є безпідставними, оскільки як вищезазначені норми матеріального права, так і норми статті 614 ЦК України, на яку посилається відповідач, визначають, що відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Враховуючи, що позивачем надані докази пошкодження відправлення, яке було прийнято відповідачем до перевезення, саме відповідач зобов`язаний був довести, що пошкодження відправлення відбулося не з його вини, позивачем надані докази у підтвердження його вимог про відшкодування завданої шкоди, які відповідачем належним чином не спростовані, суд першої інстанції правомірно стягнув з відповідача 6 000грн у відшкодування вартості перевезення.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги про безпідставне задоволення судом вимог позивача про відшкодування витрат на правову допомогу, колегія суддів зазначає про

наступне.

У позовній заяві ОСОБА_1 зазначив, що розмір його витрат на правову допомогу складає 50 000грн.

Частково задовольняючи вимоги про відшкодування понесених позивачем судових витрат, суд першої інстанції виходив з того, що розрахунок цих витрат не є співмірним зі складністю виконаних завдань адвокатом, не наданням обґрунтованості обсягу робіт та часу, витраченого на виконання дій, пов`язаних з розглядом справи.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

За вимогами статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Як установлено в частині другій статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід / Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04, пункт 268) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У підтвердження витрат на правову допомогу представником позивача до суду першої інстанції надано:

- копію договору про надання правової допомоги від 10 квітня 2021 року, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Бойко В.В., згідно якого гонорар становить 50 000грн у кожній окремій судовій інстанції;

- кошторис витрат, у відповідності до якого, адвокатом нараховано правничу допомогу у розмірі 50 000грн за послуги: консультування клієнта до початку складання (написання) позовної заяви - 5 000грн, збір та опрацювання матеріалів (доказів) по цивільній справі, аналіз судової практики - 10 000грн, написання (складання) позовної заяви - 15 000грн, консультування клієнта у процесі ведення справи - 5 000грн, складання відповіді на відзив - 5 000грн, написання заяв, клопотань, інших документів в т.ч. на отримання рішення суду, виконавчого листа - 5 000грн, моніторинг ходу справи у суді та надання інформації про хід справи клієнту - 5 000грн (с.с.37).

Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідності до статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Відповідно до статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших

державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Разом з цим, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Суд першої інстанції правильно врахував, що дана справа є малозначною, розглядалася судом без виклику сторін, не всі процесуальні дії, перелічені у кошторисі витрат, були здійсненні адвокатом, крім того, позовні вимоги були задоволенні частково, а відтак дійшов вірного висновку про зменшення розміру судових витрат.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи, оцінив надані сторонами докази, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення суду, тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

До відзиву на апеляційну скаргу представник позивача додав клопотання про стягнення витрат на правову допомогу у суді апеляційної інстанції, у якому просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу під час апеляційного розгляду у розмірі 12 000грн.

Відповідач заперечення стосовно заявлених вимог не висловив.

Відповідно до частини 2 статті 141 України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача (пункт 1).

Враховуючи, що апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає, позивач має право на відшкодування понесених ним витрат на правову допомогу.

У підтвердження витрат на правову допомогу у апеляційному суді представником позивача надано кошторис витрат, згідно якого, адвокатом надані послуги: консультування клієнта на етапі апеляційного розгляду - 1 000грн, збір та опрацювання матеріалів (доказів) по цивільній справі, аналіз судової практики - 1 000грн, написання (складання) відзиву на апеляційну скаргу - 5 000грн, написання (складення) додаткових пояснень - 5 000грн (с.с.119).

Колегія суддів вважає, що зазначений представником позивача розмір витрат на правову допомогу є завищеним, враховуючи що судова практика у даній категорії справ є сталою, а відтак не вимагає значного часу для її вивчення, додаткові пояснення та відзив на апеляційну скаргу майже повністю дублюють викладення позовних вимог, обґрунтування надання додаткових пояснень представником позивача не наведені, а відтак заявлені вимоги не є співмірними зі складністю справи, не є розумними та справедливими, тому позивачу за рахунок відповідача підлягає відшкодуванню 3 000грн витрат на правничу допомогу.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» залишити без задоволення, рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 29 грудня 2021 року - без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта», ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 31316718, яке знаходиться за адресою: м. Київ, Столичне шосе, буд. 103, корп. 1, поверх 9, на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3 000грн.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.І. Ящук