Єдиний державний реєстр судових рішень
Доступ до Реєстру здійснюється в тестовому (обмеженому) режимі. Для запобігання загрозам життю і здоров'ю суддів та учасників судового процесу, а також у разі виявлення ознак кіберзагрози, доступ до Реєстру або окремих рішень у ньому може бути обмежено.
Змінені назви судів
Категорія справи №
Надіслано судом: 15.02.2023. Зареєстровано: 16.02.2023. Забезпечено надання загального доступу: 17.02.2023.
Дата набрання законної сили: 20.03.2023
Номер судового провадження: 2/760/5046/23
Провадження № 2/760/5046/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2023 року м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва в складі: головуючого судді - Зуєвич Л.Л., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (участі) учасників справи (в письмовому провадженні) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 /далі - ОСОБА_1 / (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) /далі - Виконавча служба/ (, адреса: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 110), про зняття арешту з майна,

В С Т А Н О В И В:

Рух справи

18.08.2022 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшла вказана позовна заява, датована 18.08.2022, за підписом представника позивача - адвоката Ангелін І.І. (діє на підставі ордера), в якій позивач просить суд зняти арешт нерухомого майна ОСОБА_2 , накладений постановою Державної виконавчої служби у Шевченківському районі міста Києва АА № 855895 від 16.05.2006, реєстраційний номер обтяження: 3253988, зареєстрований Першою київською державною нотаріальною конторою 25.05.2006 за № 3253988.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.08.2022 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л. Справу фактично передано судді по реєстру 30.08.2022.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 05.09.2022 вказану позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надійшло.

Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.

На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України /далі - ЦПК України/).

Обґрунтування позову

В позові, зокрема, вказується, що позивач, ОСОБА_1 є спадкоємцем квартири АДРЕСА_2 .

Зазначається, що власником вказаної квартири був її син ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Право власності на квартиру було набуте ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу на житло № 614 від 07.04.1994.

Зауважується, що наразі позивачка не може отримати свідоцтво про право на спадщину у зв`язку з накладенням арешту на все нерухоме майно ОСОБА_2 у 2006 році.

Так, вказується, що згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна об`єкта нерухомого майна за № 303297832 від 22.06.2022 на нерухоме майно ОСОБА_2 , що був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , накладено арешт на підставі постанови Державної виконавчої служби у Шевченківському районі міста Києва АА № 855895 від 16.05.2006.

Вказується, що нотаріусом було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22.06.2022, якою ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_2 , що належала ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з тим, що арешт на все нерухоме майно померлого не знятий.

Підсумовується, що подання позову про зняття арешту з нерухомого майна обумовлено тим, що такий арешт перешкоджає позивачу, як спадкоємцю (власнику) в процедурі оформлення спадкових прав.

При цьому вказується, що постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії (видачі свідоцтва) не оскаржувалась у зв`язку з наявністю арешту на нерухоме майно ОСОБА_2 , а отже і на квартиру, яка є спадковим майном.

Вказується, що наявність арешту на майно спадкодавця перешкоджає позивачу, як спадкоємцю за законом, оформити спадщину на майно, яке остання успадкувала в порядку ст. 1268 ЦК України після смерті свого сина та стало підставою відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину до його зняття.

Посилаючись на те, що арешт на майно ОСОБА_2 , який помер, було накладено на підставі постанови Державної виконавчої служби у Шевченківському районі міста Києва АА № 855895 від 16.05.2006 і арешт до цього часу залишився не знятим, кредитори спадкодавця до нотаріуса не звертались, наразі виконавчий лист не перебуває на примусовому виконанні, а також, враховуючи неможливість скасування арешту в позасудовому порядку, позивач просить захистити її права шляхом скасування такого арешту.

Щодо правової позиції відповідача

Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався. Копію ухвали про відкриття провадження та позовної заяви із доданими до неї матеріалами отримав 24.10.2022, про що свідчить наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Жодних заяв, клопотань, пояснень з приводу позовних вимог або заперечень на позовні вимоги в будь-якій іншій формі від відповідача на адресу суду не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити правову позицію відповідача щодо предмету спору.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 19.10.2020 серії НОМЕР_2 (а.с. 17).

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_1 , як мати померлого ОСОБА_2 , звернулась до П'ятої київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини (а.с. 46).

Вбачається, що 09.04.2021 П'ятою київської державної нотаріальною конторою заведена спадкова справа № 67480448 (номер у нотаріуса 215/2021) щодо померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 (а.с. 16, 52).

Позивачем до справи долучено інформаційну довідку № 303297832 (а.с. 12-13) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, дата формування: 22.06.2022, за параметрами пошуку: права власності, інші речові права, іпотеки, обтяження; фізична особа ОСОБА_2 , в якій зазначено наступні відомості:

- з реєстру прав власності на нерухоме майно: квартира, АДРЕСА_4 (реєстраційний номер 10729481); відомості про власника: ОСОБА_3 ; дата внесення запису: 08.09.2005; підстава виникнення права власності: договір дарування, 2-3881, 12.08.2005;

- з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна: тип обтяження: «арешт нерухомого майна»; реєстраційний номер обтяження: 3253988; підстава обтяження: постанова, АА № 855895, 16.05.2006, Державна виконавча служба у Шевченківському районі міста Києва; об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме марно; власник: ОСОБА_2 , АДРЕСА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Також, позивачем до позову долучено копію постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22.06.2022 (за вих. № 1099/02-31 від 27.05.2021) /а.с. 19/ за змістом якої вказано наступне:

«Я, ОСОБА_4 , державний нотаріус П`ятої київської державної нотаріальної контори, вивчивши матеріали спадкової справи № 215/2021 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , яка була заведена 09 квітня 2021 року та на підставі заяви поданої ОСОБА_1 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , яка звернулася із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_2 , що належала ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , дійшла висновку, що видати свідоцтво про право на спадщину за законом на вищевказане майно неможливо з наступних підстав.

Відповідно до статей 66, 67 Закону України «Про нотаріат» на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців, нотаріусом за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину у строки, встановлені цивільним законодавством.

Відповідно до статті 1298 Цивільного кодексу України свідоцтво про право на спадщину видається після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Відповідно до п. 4.15 Глави 19 розділу II «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, нотаріус перевіряє відсутність арештів або заборон на нерухоме майно.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Державного реєстру іпотек. Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 22 червня 2022 року № 303297832 на вказану вище квартиру (все нерухоме майно ОСОБА_2 ) накладений арешт, який по теперішній час не знятий.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 49, 50 Закону України «Про нотаріат» постановляю: відмовити ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_2 , що належала ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з тим, що арешт на все нерухоме майно померлого не знятий.»

Аналогічна за змістом копія постанови міститься в матеріалах копії спадкової справи, наданої на вимогу суду (а.с. 66).

Крім того, в матеріалах копії спадкової справи, наданої на вимогу суду та долученої до матеріалів справи, міститься постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27.05.2021 (за вих. № 1478/02-31 від 27.05.2021) /а.с. 62/ за змістом якої викладено наступне:

«Я, ОСОБА_4 , державний нотаріус П`ятої київської державної нотаріальної контори, вивчивши матеріали спадкової справи № 215/2021 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , яка була заведена 09 квітня 2021 року та на підставі заяви поданої ОСОБА_1 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , яка звернулася із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_2 , що належала ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , дійшла висновку, що видати свідоцтво про право на спадщину за законом на вищевказане майно неможливо з наступних підстав.

Відповідно до статей 66,67 Закону України «Про нотаріат» на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців, нотаріусом за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину у строки, встановлені цивільним законодавством.

Відповідно до статті 1298 Цивільного кодексу України свідоцтво про право на спадщину видається після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Відповідно до п. 4.15 Глави 19 розділу II «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, нотаріус перевіряє відсутність арештів або заборон на нерухоме майно.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Державного реєстру іпотек. Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 27 травня 2021 року № 258620816 на вказану вище квартиру накладений арешт, який по теперішній час не знятий.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 49, 50 Закону України «Про нотаріат» постановляю: відмовити ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_2 , що належала ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з тим, що арешт на вказану квартиру не знятий.»

При цьому, в матеріалах долученої спадкової справи міститься інформаційна довідка № 258620816 (а.с. 60-61) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єкта нерухомого майна, дата формування: 27.05.2021, за параметрами пошуку: права власності, інші речові права, іпотеки, обтяження; адреса: АДРЕСА_5 , в якій зазначено наступні відомості:

- з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна: тип обтяження: «арешт (архівний запис)»; реєстраційний номер обтяження: 139965; об`єкт обтяження: квартира, состав: ціле, состояние: добудоване, статус: жиле, адреса: АДРЕСА_5 ; власник: ОСОБА_5 ; підстава обтяження: постанова, 789/26, 07.08.2003, Відділ державної виконавчої служби у Солом`янському районі.

В матеріалах справи міститься копія інформаційної довідки комунального підприємства Київської міської ради "Київське міське бюро технічної інвентаризації" від 15.04.2021 № 13243 за змістом якої згідно з даними реєстрових книг Бюро, кв. АДРЕСА_2 на праві власності зареєстрована за: ОСОБА_6 (рос. мова) на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого Українською біржею Нерухомості від 07.04.1994 № 614, та зареєстрованого в Бюро 14.04.1994 за реєстровим № 263 (а.с. 10, 56).

Звертаючись з позовом у давній справ позивач вказує, що наявність арешту на майно спадкодавця перешкоджає їй, як спадкоємцю за законом, оформити спадщину на майно.

28.10.2022 до суду надійшов лист Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві в якому вказано, що надати належним чином завірену копію постанови АА № 855895 від 16.05.2006 про арешт нерухомого майна ОСОБА_2 не виявляється можливим, оскільки відповідно до п. 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 № 2274/5, строк зберігання завершених виконавчих проваджень становить три роки. Також, зазначено, що перевіркою відомостей Автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що станом на 21.10.2022 у Відділі відсутні виконавчі провадження по яких накладався арешт на майно у 2006 році (а.с. 39).

Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права

Згідно з ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

Підпунктами 4.15. та 4.18. п. 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністра юстиції України за №296/5 від 22.02.2012, передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо на спадкове майно накладено арешт судовим чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту.

Враховуючи, що державним нотаріусом відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з підстав наявності заборони відчуження на спадкове майно, позивач набув право звернення до суду з позовом, як спадкоємець померлого власника арештованого майна.

З аналізу норм Закону України "Про виконавче провадження" щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту вбачається, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" підлягає примусовому виконанню.

Статтею 50 Закону України «Про виконавче провадження» статті 50 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 (в редакції чинній на момент завершення виконавчого провадження) передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Вимога про зняття арешту заявлена під час дії Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII.

Частиною 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 (в редакції чинній на момент звернення позивача до суду) передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що державний виконавець мав при закінченні виконавчого провадження щодо боржника зняти накладений ним арешт на нерухоме майно.

Як вбачається з досліджених судом доказів скасування арешту в досудовому порядку державним виконавцем при закінченні виконавчого провадження не було здійснено.

Суд бере до уваги, що за змістом ч. 1 р. Х Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби, підлягають передачі до архіву органу державної виконавчої служби лише завершені виконавчі провадження та виконавчі провадження, за якими виконавчий документ повернуто без прийняття до виконання.

Відповідно до статті 56 ЗУ "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII, арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Згідно з ст. 59 зазначеного Закону особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Отже, позов про зняття арешту з майна боржника може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладено у постанові Верховного Суду від 24.02.2021 у справі № 757/23139/18 (провадження № 61-14832св19).

Вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права та є різновидом негаторного позову (пункт 55 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 у справі № 372/2904/17-ц, провадження № 14-496цс18).

Судом встановлено, що позивач є спадкоємцем нерухомого майна, на яке накладено арешт.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожний громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

За змістом ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права власності. Зокрема, встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідач, не надавши відзиву до суду, наведені позивачем обставини не спростував.

Враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності не може, суд приходить висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність захисту його права шляхом зняття такого арешту, оскільки позовні вимоги відповідають закону та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду.

При цьому суд враховує, що скасувати арешт в іншому порядку неможливо, оскільки виконавче провадження, під час якого накладено арешт, знищено за закінченням строків зберігання. Отже державний виконавець позбавлений можливості вирішити питання про звільнення майна з-під арешту у позасудовому порядку.

Отже, наявність накладеного обтяження порушує права позивача на вступ у спадщину, що дає підстави для задоволення позову, оскільки іншим шляхом відновити порушені права позивача неможливо.

Таким чином, вимоги позивача обґрунтованими, у зв`язку з чим права позивача підлягають захисту шляхом зняття накладеного арешту в порядку ч. 5 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження".

При цьому, суд звертає увагу, що предметом даного судового розгляду було питання зняття арешту, накладеного саме постановою Державної виконавчої служби у Шевченківському районі міста Києва АА № 855895 від 16.05.2006.

Питання арешту накладеного постановою № 789/26 від 07.08.2003 Відділу державної виконавчої служби у Солом`янському районі в межах даної справи позивачем не ставилось та з огляду на принцип диспозитивності предметом розгляду по суті у межах даної справи не було.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 2-13, 76-83, 89, 141, 259, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про зняття арешту з майн,- задовольнити.

Зняти арешт нерухомого майна ОСОБА_2 , накладений постановою Державної виконавчої служби у Шевченківському районі міста Києва АА № 855895 від 16.05.2006, реєстраційний номер обтяження: 3253988, зареєстрований Першою київською державною нотаріальною конторою 25.05.2006 за № 3253988.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 354 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (п. 1 ч. 2 ст. 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч. 1 ст. 273 ЦПК України).

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 2 ст. 273 ЦПК України).

Суддя Л. Л. Зуєвич

Логін:

Для помилки:

Пароль:

Для помилки:

З метою упередження перешкоджанню стабільній роботі Реєстру шляхом здійснення автоматичних або автоматизованих запитів на пошук та копіювання ("викачування") бази даних, запроваджено інтерактивний елемент захисту системи

Введіть cуму цифр, зображених на малюнку:

Перевірити
Закрити

Ваше ім'я:

Для помилки:

Ваш e-mail:

Для помилки:

Повідомлення:

Для помилки:

Введіть в поле результат арифметичного виразу:

Для помилки:

Зачекайте, будь ласка...