У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.11.2023 Справа №607/22285/23

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Братасюк В.М., ознайомившись із позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заробітної плати, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 подав до суду через підсистему «Електронний суд» з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заробітної плати.

При цьому, судом встановлено, що ОСОБА_1 з подібними позовами до того ж відповідача, так і заявами по видачу судового наказу щодо стягнення із ОСОБА_2 заробітної плати вже звертався до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області, зокрема у справах №607/21444/23, №607/21465/23 відмовлено у видачі наказу про стягнення із ОСОБА_2 заробітної плати, у справі №607/21284/23 повернуто заяву про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_2 заробітної плати, у справі №607/21003/23 позовну заяву було залишено без руху з зв`язку із недоліками, які в подальшому усунуті не були, як наслідок позов повернуто позивачу.

Суд зауважує, що позивач подає документи, які іменує Акт про не стачу або ж довідки (витяг) АТ КБ «ПРИВАТ БАНК» по руху коштів у ОСОБА_2 по зобов`язаннях ОСОБА_3 , в достовірності яких у суду виникають об`єктивні сумніви, так як вони не містить реквізитів, які передбачені Положенням про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженим постановою Правління Національного банку України № 75 від 04 липня 2018 року; копію Наказу №140-К від 21.12.20218року про звільнення з роботи та виплату вихідної допомоги та компенсації за невикористану щорічну відпустку та витяг рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області № 607/2273/19 від 28.10.2019 року, яке, як встановлено судом шляхом перевірки в Єдиному державному реєстрі судових рішень, відрізняється по змісту рішення суду № 607/2273/19 від 28.10.2019 року. Окрім цього, із змісту рішення суду №607/2273/19 від 28 жовтня 2019 року, яке наявне у Реєстрі, не вбачається виникнення у ОСОБА_1 права на отримання нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати.

У своїх заявах позивач просить стягнути 0,03, або ж 0,31 розміру мінімальної заробітної плати (еквівалент суми зазначає 201,01грн., 201,02грн., 201,03грн…..) без зазначення періоду нарахування заробітної плати та будь яких доказів її нарахування та зобов`язання її виплатити.

Кожна людина має право на судовий захист.

Однак, право на судовий захист не є абсолютним. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що «право на суд» та «право на доступ до суду» може бути обмежене. Обмеження можуть бути введені, оскільки це право «за своєю природою потребує з боку держави регулювання, яке може варіюватися у часі та просторі в залежності від потреб та ресурсів суспільства та громадян» (Golder проти Сполученого Королівства). При накладені обмежень державі дозволяються певні межі розсуду, але будь-яке обмеження не може бути таким, щоб воно зменшувало саму сутність цього права людини. Однією з підстав для обмеження права на звернення до суду за захистом є використання цього права в цілях, які явно суперечать цілям звернення до судового органу, тобто не для захисту та відновлення прав та свобод, а для негативного впливу на іншу сторону судового процесу, для перешкоджання належній роботі суду з правильного та своєчасного розгляду і вирішення справ, необґрунтованого перевантаження роботи суду. Така поведінка має ознаки зловживання.

Зловживання правом на звернення до суду становить собою такий вид зловживань процесуальним правом, за якого вся процедура розгляду спору є невиправданою та неефективною. Вичерпного переліку випадків, які вважають зловживанням правом на судовий захист, не встановлено ані процесуальними кодексами, ані Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Судова практика, серед іншого, визначає такі випадки як зловживання правом на звернення до суду: заява до суду є вочевидь сутяжницька, має місце чергове звернення з завідомо безпідставною, явно необґрунтованою заявою, звернення з аналогічними, тотожними заявами, які вже подавалися раніше і були визнані неприйнятними (M. проти Сполученого Королівства); подання декількох позовів до одного й того самого відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав (постанова Верховного Суду у справі № 367/5934/17-ц від 02 вересня 2019 р.), подання заяви, що явно позбавлена реальної мети або яка взагалі не стосується законних об`єктивних інтересів заявника (Bock проти Німеччини), подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер (постанова Верховного Суду у справі № 757/64933/17-ц від 11 вересня 2019 р.).

Правова система має бути спроможною захистити себе від сутяжників, і саме національні органи мають запровадити ефективний судовий механізм захисту щодо позовів таких осіб, без обов`язкового використання заходів, що впливають на обсяг їх дієздатності (рішення ЄСПЛ у справі SalontajiDrobnjak проти Сербії від 13 жовтня 2009 року).

Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно із частиною другої статті44 ЦПК України, залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями, подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер. Вказаний перелік не є вичерпним.

Враховуючи вищевикладене, а саме подання ОСОБА_1 великої кількості заяв до однієї і тієї ж юридичної особи ОСОБА_2 зі спором, який має очевидно штучний характер, з тих самих підстав, вказані дії судом визнаються зловживанням процесуальними правами.

Згідно з частини третьої статті 44 ЦПК України, якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

За таких обставин, позовну заяву ОСОБА_1 необхідно повернути позивачу на підставі частини третьої статті 44 ЦПК України.

Окрім цього, з метою припинення зловживання ОСОБА_1 процесуальними правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства, суд вважає за необхідне застосувати до останнього захід процесуального примусу в виді попередження.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 44, 148, 185, 353-355 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заробітної плати - повернути позивачу.

З метою припинення зловживання процесуальними правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства, застосувати до ОСОБА_1 захід процесуального примусу в виді попередження.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у 15-денний строк з дня проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

СуддяВ. М. Братасюк