_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2-з/947/438/23
УХВАЛА

06.06.2023 року Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Огренич І.В.

при секретарі - Грабовій Т.П.,

розглянувши у судовому засіданні заяву представника позивачки ОСОБА_1 - адвоката Халдая І.В. про забезпечення позову, подану по справі за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ), треті особи: ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 ), ОСОБА_5 ( АДРЕСА_3 ) про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ спільного сумісного майна подружжя,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою доОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ спільного сумісного майна подружжя.

Одночасно, представник позивачки - адвокат Халдай І.В. надав до суду заяву про забезпечення позову в якій просить накласти арешт на житлове приміщення (квартиру), загальною площею 83,1 квадратних метрів, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101 та заборонити Міністерству юстиції України та його територіальним органам, всім без виключення суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, в тому числі державним реєстраторам прав на нерухоме майно, нотаріусам здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, внесення змін до записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, скасування державної реєстрації прав, а також інших дій, що здійснюються в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та в інших реєстрах, щодо житлового приміщення (квартири), загальною площею 83,1 квадратних метрів, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101.

При цьому представник позивача посилається на те, що предметом спору у цій справі є поділ спільного майна подружжя, а саме житлового приміщення (квартири), загальною площею 83,1 квадратних метрів, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101.На цей час вищевказане спірне житлове приміщення (квартира) було незаконно відчужене відповідачем ОСОБА_2 своєму брату ОСОБА_3 , надалі ОСОБА_3 було незаконно відчужене спірне житлове приміщення на користь невідомим позивачці ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .У зв`язку з чим, на разі існує висока загроза, що спірне житлове приміщення (квартира) може буде в подальшому відчужене без належної на те згоди позивачки іншим невідомим особам, що може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, з огляду на що з метою здійснення ефективного захисту та правильного виконання рішення по даній справі виникла необхідність в забезпеченні позову, шляхом накладення арешту на вказане майно, а тому вони звертаються до суду з даною заявою.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам».

Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

З урахуванням вказаного вище роз`яснення Пленуму Верховного суду України, суд вважає, що накладення арешту на майно та заборона вчиняти певні дії у відношенні спірного нерухомого майна, не зашкодить істотним чином правам та охоронюваним законом інтересів відповідачів.

Відповідно ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

При таких обставинах, суд вважає вимоги представника позивача про вжиття заходів забезпечення позову співмірними із заявленими позовними вимогами, а тому приходить до висновку, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.149-153, 157 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заявупредставника позивачки ОСОБА_1 - адвоката Халдая І.В. про забезпечення позову - задовольнити.

Накласти арешт на житлове приміщення (квартиру), загальною площею 83,1 квадратних метрів, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, власниками якої є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , до набрання законної сили рішенням суду у даній справі.

Заборонити Міністерству юстиції України та його територіальним органам, всім без виключення суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, в тому числі державним реєстраторам прав на нерухоме майно, нотаріусам здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, внесення змін до записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, скасування державної реєстрації прав, а також інших дій, що здійснюються в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та в інших реєстрах, щодо житлового приміщення (квартири), загальною площею 83,1 квадратних метрів, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, власниками якої є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , до набрання законної сили рішенням суду у даній справі.

Копію ухвали направити до Управління державної реєстрації юридичного департаменту ОМР та сторонам для відома та виконання.

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя Огренич І. В.