Справа №760/6113/21
Провадження №2/760/4740/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2023 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва

у складі головуючого - судді Аксьонової Н.М.

з участю секретаря судового засідання Тодосюк Г.В.,

представника позивача - адвоката Чучковської О.В.,

представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Олексієнка М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення вартості відновлювального ремонту транспортного засобу після ДТП, завданої джерелом підвищеної небезпеки та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернулась до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в якому просила стягнути солідарно з відповідачів вартість професійного відновлювального ремонту легкового автомобіля «Hyundai Elantra», реєстраційний номер НОМЕР_1 на спеціалізованому підприємстві автомобільного сервісу «Hyundai» у розмірі 101779,71 грн та моральної шкоди у розмірі 10000 грн, а також всі судові витрати, пов`язані з розглядом справи.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що ОСОБА_2 є власником транспортного засобу «Hyundai Elantra», номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 .

22 жовтня 2020 року близько 21 години 50 хвили в м. Київ по вул. Кавказька, 7 сталася ДТП за участю автомобіля автомобіля «Suzuki Grand Vitara», реєстраційний номер НОМЕР_3 , внаслідок якої було пошкоджено її автомобіль «Hyundai Elantra». Водій автомобіля «Suzuki Grand Vitara» залишив місце ДТП, що безпосередньо бачили свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва у справі №760/28146/20 від 14 січня 2021 року ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених статтями 122-4, 124 КУпАП, накладено на нього стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн.

Відповідно до відповіді Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві №31/26-86Аз від 10.02.2021 року встановлено, що автомобіль «Suzuki Grand Vitara», реєстраційний номер НОМЕР_3 у період з 04.02.2013 року по 08.02.2021 року був зареєстрований за ОСОБА_1

ОСОБА_1 на підставі усного договору передав вищезазначений автомобіль в оренду ОСОБА_3 .

Разом з тим, вказані договори оренди всупереч вимогам ст.799 ЦК України не були нотаріально посвідчені, відтак не створюють юридичних наслідків, тому ОСОБА_3 та ОСОБА_7 фактично володіли джерелом підвищеної небезпеки без відповідної правової підстави.

За чотири дні до ДТП, а саме 16.10.2020 року автомобіль «Suzuki Grand Vitara», д.р.н. НОМЕР_4 був у володінні ОСОБА_1 , яким він особисто керував та порушив ПДР, в результаті чого був притягнутий до адміністративної відповідальності. Таким чином, автомобіль станом на жовтень 2020 року продовжував перебувати у володінні ОСОБА_1 .

В даному випадку бездіяльність власника джерела підвищеної небезпеки ОСОБА_1 щодо передачі в користування автомобіля ОСОБА_3 всупереч порядку передбаченому чинним законодавством є недбалістю, а тому в даних правовідносинах підлягають застосуванню положення ч.4 ст.1187 ЦК України.

В свою чергу ОСОБА_3 володіючи автомобілем без належної правової підстави, не мав права передавати транспортний засіб в користування ОСОБА_8 . Крім цього, ОСОБА_3 не вжив відповідних дій щоб забезпечити належний перехід володіння джерелом підвищеної небезпеки до ОСОБА_4 , оскільки відповідно до ст.799 ЦК України договір найму (оренди) транспортного засобу за участю фізичної особи укладається у письмовій формі та підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню.

Положення ч.4 ст.1187 ЦК України застосовується не лише у випадку наявності неправомірного заволодіння майном іншою особою, а й випадку коли такому заволодінню сприяла недбалість її власника (володільця). Як встановлено, заволодінню ОСОБА_4 транспортним засобом без належних правових підстав сприяла недбалість як власника автомобіля - ОСОБА_1 , так і ОСОБА_3 .

За наведених обставин усі відповідачі спільно завдали шкоди, тобто завдали неподільної шкоди взаємопов?язаними, сукупними діями, тому несуть солідарну відповідальність перед потерпілою ОСОБА_2 .

Згідно Централізованої бази даних МТСБУ автомобіль «Suzuki Grand Vitara», реєстраційний номер НОМЕР_3 не був застрахований (ОСЦПВ) на дату ДТП.

Згідно рахунку-фактури №401 від 04.11.2020 року спеціалізованого підприємства автомобільного сервісу «Hyundai» (м. Київ, вул. Грінченка, 18A), вартість професійного відновлювального ремонту легкового автомобіля «Hyundai Elantra», р.н. НОМЕР_5 , становить 200471 грн.

Відповідно до висновку експертного дослідження №26/21 від 05 лютого 2021 року за результатами інженерно-технічного дослідження обставин ДТП та механізму утворення пошкоджень на автомобілях SUZUKI Grand Vitara, р.н. НОМЕР_6 та HYUNDAI Elantra p.н. НОМЕР_7 встановлено, пошкодження на автомобілі Хюндай державний номер НОМЕР_8 могли утворитись при зіткненні з ним автомобіля Сузукі державний номер НОМЕР_4 . Характер пошкоджень на автомобілі Хюндай відповідає обставинам ДТП, зазначеним у поясненнях власника автомобіля ОСОБА_2 та поясненнях свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 . Пояснення власника автомобіля Хюндай ОСОБА_2 та пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 щодо механізму ДТП, а саме зіткнення автомобіля Сузукі з нерухомим автомобілем Хюндай, яке було зафіксоване 22.10.2020 у м. Київ, по вул. Кавказька, 7, є спроможними з технічної точки зору.

26 лютого 2021 року МТСБУ здійснило регламентну виплату ОСОБА_2 в розмірі 98671,29 грн.

А тому з відповідачів необхідно солідарно стягнути на користь позивача вартість професійного відновлювального ремонту автомобіля «Hyundai Elantra», реєстраційний номер НОМЕР_1 на спеціалізованому підприємстві автомобільного сервісу «Hyundai» у розмірі 101779,71 грн (2000471 грн -986712,9 грн =101799,71 грн).

Через відмову відповідачів відшкодувати завдані збитки, позивач вимушена була самостійно шукати гроші для проведення відновлювального ремонту автомобіля, а також змінити на тривалий час свій звичайний спосіб життя. Вона переживає суттєві незручності у зв?язку з необхідністю користуватися громадським транспортом, а не своїм автомобілем, на різдвяні, новорічні та весняні свята відмовилася від відпочинку із родиною. Спроби відповідачів уникнути цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду є моральним знущанням. А тому вважає, що відповідачі завдали їй моральних страждань, які вона оцінює у 10000 грн.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 березня 2021 року справу розподілено судді Аксьоновій Н.М.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 11 травня 2021 року справу прийнято до провадження та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою від 02 червня 2021 року застосовано захід забезпечення позову у виді заборони відчуження нерухомого майна - земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер: :00:001:0221, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , та належить на праві власності ОСОБА_1 .

07 червня 2021 року представник позивача подала клопотання про приєднання до матеріалів справи доказів.

24 червня 2021 року представник відповідача ОСОБА_1 подав відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 в повному обсязі, а також стягнути з позивача на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 14000 гривень.

В обґрунтування заперечень проти позову вказав, що вимоги до відповідача ОСОБА_1 є необґрунтованими, адже відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується не власником транспортного засобу, а особою, яка на відповідній правовій підставі володіє ним. Згідно постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 14 січня 2021 року, яка є преюдиційною при вирішенні цієї справи, встановлено, що шкода автомобілю позивача була завдана саме відповідачем ОСОБА_9 . А тому саме він має нести відповідальність. Крім того, жодним нормативно-правовим актом не передбачена солідарна відповідальність власника транспортного засобу та водія, який керував автомобілем на законних підставах. Також зазначив, що наданий позивачем рахунок №401 від 04 листопада 2020 року, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 200471 грн, не є розрахунковим документом та не може підтверджувати понесені витрати на ремонт пошкодженого транспортного засобу. Вважає, що відсутні підстави й для стягнення з відповідача ОСОБА_1 моральної шкоди, оскільки відсутня його вина у вчиненні ДТП. Крім того, позивач не навів у позовній заяві жодних доказів заподіяння їй моральної шкоди. Витрати на правову допомогу є завищеними та такими, що не відповідають складності справи.

09 вересня 2022 року представник відповідача ОСОБА_1 подав до суду пояснення щодо неналежного відповідача у справі, в яких зазначив що позивач, подавши позов сама зазначила, що шкода завдана її автомобілю саме ОСОБА_9 , а тому не зрозуміло чому позивач заявила вимоги саме до ОСОБА_1 , який до ДТП не має жодного відношення.

Ухвалою від 30 листопада 2022 року у задоволенні клопотань представника позивача та представника відповідача про витребування доказів було відмовлено.

У судовому засідання 21 лютого 2023 року задоволено клопотання позивача про виклик та допит свідків.

03 травня 2023 року в судовому засіданні було допитано свідка ОСОБА_10 , який повідомив, що він є знайомим позивача ОСОБА_2 22 жовтня 2020 року після вчинення ДТП він прибув на місце події, разом з очевидцями вони знайшли автомобіль «Suzuki Grand Vitara», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , з участі якого сталося ДТП, у дворі будинку АДРЕСА_2 . Проте у ньому нікого не було. Пізніше цей автомобіль виїхав з подвір`я будинку, але наздогнати його не вдалося. Приблизно через 30 хвилин після події біля місця ДТП він бачив чоловіка кавказької зовнішності, який перебував у стані алкогольного сп`яніння та ретельно вдивлявся у пошкодження на автомобілі та прислуховувався до бесіди свідків. У подальшому в кабінеті інспектора поліції він впізнав цього чоловіка, яким виявився ОСОБА_1 . Також зазначив, що ОСОБА_1 неодноразово пропонував частково компенсувати вартість відновлювального ремонту, проте пропонував малу суму.

12 липня 2023 року представник відповідача ОСОБА_1 подав заяву про стягнення судових витрат, у якій просив вирішити питання про розподіл судових витрат, зокрема стягнути з позивача на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 28000 грн.

05 вересня 2023 року представник позивача подала заперечення щодо стягнення з позивача на користь відповідача ОСОБА_1 судових витрат.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила його задовольнити, просила стягнути солідарно з відповідачів вартість професійного відновлювального ремонту легкового автомобіля «Hyundai Elantra», реєстраційний номер НОМЕР_1 на спеціалізованому підприємстві автомобільного сервісу «Hyundai» у розмірі 85346,92 грн (з урахуванням вартості відновлювального ремонту автомобіля, визначеної висновком судової автотоварознавчої експертизи №556/20 від 19.03.2021 року, яка становить 184018,21 грн), моральну шкоду у розмірі 10000 грн, 1926 грн судового збору, а також всі судові витрати, пов`язані з розглядом справи, розмір яких та письмові докази про їх сплату буде надано протягом п`яти днів після ухвалення рішення.

Також зауважила, що свідки, які були присутні на місці події після ДТП, бачили саме ОСОБА_1 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння біля місця ДТП. Та саме ОСОБА_1 неодноразово пропонував частково компенсувати позивачу вартість відновлювального ремонту автомобіля.

Представник відповідача ОСОБА_1 просив відмовити в задоволенні позовних вимог, з підстав, зазначених у відзиві.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили.

З`ясувавши доводи та аргументи сторін, обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, заперечення відповідача, дослідивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку, що позов необхідно задовольнити частково з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником транспортного засобу «Hyundai Elantra», д.н.з. НОМЕР_8 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_9 .

22 жовтня 2020 року о 21 годині 50 хвили ОСОБА_7 , керуючи транспортним засобом «Suzuki Grand Vitara», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , на вул. Кавказька, 7 у м. Києві не дотримався безпечного бокового інтервалу до автомобіля «Hyundai», д.н.з. НОМЕР_8 , і здійснив з ним зіткнення, чим порушив п.п.2.3 б, 13.1 Правил дорожнього руху України. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, після чого залишив місце ДТП.

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва у справі №760/28146/20 від 14 січня 2021 року ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених статтями 122-4, 124 КУпАП, накладено на нього стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн.

ОСОБА_7 був присутній під час розгляду справи та повністю визнав свою вину у вчиненні адміністративних правопорушень.

Указана постанова не оскаржувалася та набрала законної сили.

Як вбачається з реєстраційної картки транспортного засобу та відповіді Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві №31/26-86Аз від 10.02.2021 року у період з 04.02.2013 року по 08.02.2021 року автомобіль «Suzuki Grand Vitara», реєстраційний номер НОМЕР_3 , був зареєстрований за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_10 .

Згідно Централізованої бази даних МТСБУ на момент ДТП автомобіль «Suzuki Grand Vitara», реєстраційний номер НОМЕР_3 не був застрахований (ОСЦПВ).

29 грудня 2020 року позивач здійснювала дефектування пошкоджень автомобіля «Hyundai Elantra» у спеціалізованому підприємстві автомобільного сервісу та технічного обслуговування транспортних засобів марки «Hyundai», яким є ФОП ОСОБА_11 , на підставі чого був виставлений рахунок-фактура №401, що підтверджується відповіддю від 01 лютого 2021 року на адвокатські запиті №2/166-2.

Згідно рахунку-фактури №401 від 04.11.2020 року спеціалізованого підприємства автомобільного сервісу «Hyundai» (м. Київ, вул. Грінченка, 18A), вартість професійного відновлювального ремонту легкового автомобіля «Hyundai Elantra», р.н. НОМЕР_5 , становить 200471 грн.

Відповідно до висновку експертного дослідження №26/21 від 05 лютого 2021 року за результатами інженерно-технічного дослідження обставин ДТП та механізму утворення пошкоджень на автомобілях SUZUKI Grand Vitara, р.н. НОМЕР_6 та HYUNDAI Elantra p.н. НОМЕР_7 встановлено, пошкодження на автомобілі Хюндай державний номер НОМЕР_8 могли утворитись при зіткненні з ним автомобіля Сузукі державний номер НОМЕР_4 . Характер пошкоджень на автомобілі Хюндай відповідає обставинам ДТП, зазначеним у поясненнях власника автомобіля ОСОБА_2 та поясненнях свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 . Пояснення власника автомобіля Хюндай ОСОБА_2 та пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 щодо механізму ДТП, а саме зіткнення автомобіля Сузукі з нерухомим автомобілем Хюндай, яке було зафіксоване 22.10.2020 у м. Київ, по вул. Кавказька, 7, є спроможними з технічної точки зору.

26 лютого 2021 року МТСБУ здійснило регламентну виплату ОСОБА_2 в розмірі 98671,29 грн.

Згідно висновку судової товарознавчої експертизи №556/20 від 19.03.2021 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Hyundai Elantra», реєстраційний номер НОМЕР_1 , пошкодженого внаслідок ДТП, що сталася 22 жовтня 2020 року, за умови його проведення на спеціалізованому підприємстві автомобільного сервісу «Hyundai» - ФОП ОСОБА_11 станом на дату складення висновку експерта становить 184018,21 грн.

Позивач, звернувшись до суду з указаним позовом, вважаючи, що усі відповідачі спільно завдали неподільної шкоди їх взаємопов?язаними, сукупними діями, на підставі ч.4 ст.1187 ЦК України просить солідарно стягнути з відповідачів вартість професійного відновлювального ремонту легкового автомобіля «Hyundai Elantra», реєстраційний номер НОМЕР_1 на спеціалізованому підприємстві автомобільного сервісу «Hyundai» у розмірі 85346,92 грн та моральну шкоду у розмірі 10000 грн,

Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд дійшов таких висновків.

Згідно з частиною першою статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Частиною другою статті 22 ЦК України визначено, що збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Згідно з ч.2 ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, необхідна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) шкоди та її розміру; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; 4) вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У пункті 1 частини першої статті 1188 ЦК України вказано, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно пункту 4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст.1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Згідно ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов`язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Отже, розглядаючи спір щодо відшкодування шкоди, який випливає зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі перевіряти обставини ДТП, обговорювати вину особи і робити висновки про відповідальність осіб, причетних до ДТП, а може лише вирішувати питання про розмір відшкодування.

Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі №234/16272/15-ц та Верховного Суду від 28 жовтня 2019 року у справі № 722/1384/15-ц, від 21 липня 2021 року у справі № 752/13375/19.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частини перша - третя статті 12 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Так, з постанови Солом`янського районного суду м. Києва у справі №760/28146/20 від 14 січня 2021 року, яка набрала законної сили, встановлено, що з вини ОСОБА_4 , який керував автомобілем «Suzuki Grand Vitara», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , 22 жовтня 2020 року було заподіяно майнову шкоду позивачу внаслідок пошкодження її автомобіля.

За приписами п.2.1, п.2.2 Правил дорожнього руху власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Відтак, враховуючи, що ОСОБА_8 був переданий реєстраційний документ на транспортний засіб, суд прийшов до висновку, що він керував автомобілем на належній правовій підставі. А тому відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України саме відповідач ОСОБА_7 , повинен відшкодовувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 жодним чином не спростовував факт передачі реєстраційного документа на транспортний засіб відповідачу ОСОБА_8 , а також не вказував, що він заволодів транспортним засобом неправомірно.

При цьому суд відхиляє твердження позивача про те, що ОСОБА_7 на момент вчинення ДТП не мав права керування транспортними засобами, оскільки воно не підтверджено належними доказами.

Адже з копій протоколів про адміністративне порушення від 15 грудня 2020 року та постанови Солом`янського районного суду м. Києва у справі №760/28146/20 від 14 січня 2021 року, відповідно до якої ОСОБА_4 було притягнуто до адміністративної відповідальності за статтями 122-4, 124 КУпАП, за порушення правил дорожнього руху, які він вчинив 22 жовтня 2020 року під час керування автомобілем «Suzuki Grand Vitara», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , та вчинення ДТП, не вбачається, що він не мав права на керування транспортним засобом або був позбавлений такого права.

А витяг з адмінпрактики, з якого вбачається, що ОСОБА_7 неодноразово притягувався до відповідальності за ст.126 КУпАП, сам по собі не є достатнім доказом для переконання, що на момент вчинення ДТП він був позбавлений права керування транспортним засобом відповідної категорії.

Також суд визнає недопустимими доказами копію посвідчення водія ОСОБА_4 та копію договору оренди транспортного засобу від 16 грудня 2019 року, які додані позивачем до позовної заяви, оскільки вони подані з порушенням порядку, встановленого ст.95 ЦПК України

Так, в порушення ч.5 ст.95, п.8 ч3 ст.175 ЦПК України позивачем не зазначено у позовній заяві про наявність у неї або в іншої особи оригіналів таких письмових доказів. Також не було заявлено клопотань про їх витребування.

Відтак, враховуючи, що оригіналів посвідчення водія та договору оренди транспортного засобу від 16 грудня 2019 року суду не подано, суд ставить під сумнів відповідність таких копій документів оригіналам та не бере їх до уваги.

Відповідно до ч.4 ст.1187 ЦК України якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Результат аналізу частини четвертої статті 1187 ЦК України дає можливість стверджувати, що умовою застосування частини четвертої статті 1187 ЦК України є заволодіння транспортним засобом внаслідок протиправних дій іншої особи (осіб), тобто поза волею його власника (володільця).

Проте, позивачем не доведено, що ОСОБА_7 неправомірно заволодів транспортним засобом і цьому сприяла недбалість відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Отже, судом не встановлено, що усі відповідачі спільно завдали неподільної шкоди позивачу, а тому не встановлено їх солідарного обов`язку відшкодовувати на користь позивача вартість професійного відновлювального ремонту легкового автомобіля «Hyundai Elantra».

При цьому посилання представника позивача на показання допитаного судом свідка ОСОБА_10 , який повідомив, що 22 жовтня 2020 року приблизно через 30 хвилин після події він бачив біля місця ДТП ОСОБА_12 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, та ретельно вдивлявся у пошкодження на автомобілі та прислуховувався до бесіди свідків, а також що він у подальшому пропонував позивачу частково компенсувати вартість відновлювального ремонту не мають правового значення для вирішення даного спору, оскільки не місять інформації щодо предмету доказування.

Відповідно до частини першої статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961 IV). Відтак основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності що передбачено статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Зазначена правова позиція закріплена і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц, провадження № 14-316цс18, з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, провадження № 14-95цс20.

Згідно з підпунтком "а" п.44.1 ст.44 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Відповідно до ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідно до п.35.1. ст.35 зазначеного Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Згідно зі статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Оскільки вартість майнового збитку, завданого позивачу пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача ОСОБА_4 , перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із нього як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу сумі 184018,21 грн) та отриманим страховим відшкодуванням (98671,29 грн).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 необхідно стягнути вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «HYNDAI ELANTRA», д.р.н. НОМЕР_8 на спеціалізованому підприємстві автомобільного сервісу «HYNDAI» у розмірі 85346,92 грн. У задоволені позовних вимог щодо стягнення вартості відновлювального ремонту автомобіля з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 - необхідно відмовити.

Що стосується позовної вимоги про солідарне стягнення з відповідачів на користь позивача моральної шкоди у сумі 10000 грн, то слід зазначити наступне.

Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Положеннями ч.2 ст.23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі - Постанова Пленуму), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п.5 Постанови Пленуму, під час вирішення спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чи підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п.9 вказаної Постанови Пленуму, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Позивач стверджує, що через відмову відповідачів відшкодувати позивачці завданих збитків, вона вимушена була самостійно шукати гроші для проведення відновлювального ремонту свого автомобіля, вже довгий час ОСОБА_2 перебуває у пригніченому стані, погано себе почуває, позивачка переживає суттєві незручності у зв`язку з необхідністю користуватися громадським транспортом, а не своїм автомобілем, була змушена на різдвяні, новорічні та весняні свята відмовитись від відпочинку із родиною. Моральну шкоду оцінює в 10000 грн.

У даній справі встановлено протиправність поведінки відповідача, що спричинило пошкодження майна позивача, що відповідно до положень ст.23 ЦК України, є підставою для відшкодування моральної шкоди.

Суд вважає, що внаслідок протиправної поведінки ОСОБА_4 позивачу було спричинено душевні страждання, негативні емоції та переживання з приводу пошкодження її автомобіля.

Враховуючи характер та обсяг страждань, яких зазнала позивач, характер та тривалість немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану пошкодженого автомобіля, необхідно стягнути з ОСОБА_4 на користь позивача моральну шкоду у розмірі 5000 грн.

У задоволенні вимоги про стягнення моральної шкоди солідарно з усіх відповідачів необхідно відмовити, оскільки такого обов`язку законом не визначено та не встановлено протиправної поведінки відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 1303,67 грн в рахунок відшкодування понесених судових витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Також суд роз`яснює, що переплачена сума судового збору у сумі 808,01 грн, яка була сплачена позивачем за подання позовної заяви, може бути повернута позивачу на підстав п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.10, 12, 13, 76, 82, 89, 95, 141, 142, 175, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення вартості відновлювального ремонту транспортного засобу після ДТП, завданої джерелом підвищеної небезпеки та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «HYNDAI ELANTRA», д.р.н. НОМЕР_8 на спеціалізованому підприємстві автомобільного сервісу «HYNDAI» у розмірі 85346 (вісімдесят п`ять тисяч триста сорок шість) гривень 92 копійки.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 5000 (п`ять тисяч) гривень в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

У задоволенні позову в іншій частині - відмовити.

Стягнути з з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 1303 (одну тисячу триста три) гривні 67 копійок в рахунок відшкодування понесених позивачем судових витрат зі сплати судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі :

позивач - ОСОБА_2 ,адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_11 ;

відповідач - ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_10 ;

відповідач - ОСОБА_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_5 , РНОКПП не відомий;

відповідач - ОСОБА_7 , адреса проживання: АДРЕСА_6 , РНОКПП не відомий, паспорт громадянина Азербайджану для виїзду за кордон серії НОМЕР_12 .

Суддя Солом`янського районного

суду міста Києва Н.М. Аксьонова