СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/4302/23

пр. № 2/759/2312/23

11 грудня 2023 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Твердохліб Ю.О.

за участю секретаря судових засідань Вінцковської О.І.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Глузд О.В.

третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства "Святошинське лісопаркове господарство", третя особа: ОСОБА_4 , Святошинська районна в м.Києві державна адміністрація, Київська міська державна адміністрація про визнання наймачем житлового приміщення,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до КП "Святошинське лісопаркове господарство", третя особа: ОСОБА_4 , Святошинська районна в м.Києві державна адміністрація, Київська міська державна адміністрація, у якому просив визнати його наймачем житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1 та зобов`язати відповідача видати йому належним чином оформлену заяву на приватизацію квартири АДРЕСА_1 за формою, встановленою додатком № 2 до положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, що затверджена наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 396 від 16.12.2009 року та стягнути судові витрати.

Свої вимоги ОСОБА_1 мотивує тим, що квартира 11 по АДРЕСА_2 була надана його бабі ОСОБА_5 у 1954 році, родина якої складалась з чоловіка ОСОБА_6 , трьох дітей: ОСОБА_7 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які проживали за вказаною адресою. З часом ОСОБА_7 та ОСОБА_8 виїхали з квартири на інше місце проживання. ОСОБА_7 продовжив проживати за вказаною адресою та у 1962 році у нього народився син ОСОБА_1 (позивач у справі). Він з 1962 року проживав в квартирі АДРЕСА_1 . У 1982 році проходив службу в армії, а після повернення у 1984 році зареєструвався за вказаною адресою і продовжив там проживати.

20.03.1989 року Святошинське лісопаркове господарство прийняло рішення, яким перевело особовий рахунок вказаної квартири на ОСОБА_7 у зв`язку зі смертю ОСОБА_5 . З 1989 року в квартирі проживали та були зареєстровані: ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_1 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ОСОБА_6 , ОСОБА_4 (проживала без реєстрації).

Особовий рахунок квартири АДРЕСА_1 розділено на дві квартири - квартира АДРЕСА_3 та квартира АДРЕСА_3 . Квартиру АДРЕСА_3 з окремим виходом з трьох кімнат закріплено за ОСОБА_7 , а квартиру АДРЕСА_3 з двох кімнат закріплено за ним.

01.03.2000 року між ним та Святошинським лісопарковим господарством було підписано договір про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території.

05.04.2000 року за розпорядженням Святошинського лісопаркового господарства ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 приватизували квартиру АДРЕСА_1 .

05.04.2000 року за розпорядженням Святошинського лісопаркового господарства він приватизував квартиру АДРЕСА_1 , проте рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 25.09.2006 року приватизація визнана недійсною у зв`язку з порушенням права ОСОБА_6 , який був зареєстрований в квартирі з 1955 року, проте тривалий час не проживав в ній, знаходився в м.Харкові і не бажав приймати участь у приватизації, оскільки не хотів приїзжати до м.Києва, однак через декілька років стався конфлікт та він подав позов до суду. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер.

На даний час квартира АДРЕСА_1 є комунальною власністю територіальної громади м.Києва, закріплена на праві господарського відання за КП "Святошинське лісопаркове господарство". Він досі зареєстрований і проживає у вищевказаній квартирі разом з дружиною ОСОБА_4 , інших зареєстрованих осіб в квартирі немає. З метою реалізації права на приватизацію вказаної квартири він звернувся до відповідача з проханням надати лист погодження про можливість приватизації квартири, однак йому було відмовлено оскільки він не надав підтверджуючих документів найму жилого приміщення, а також договір найму жилого приміщення. Однак у його відсутній ордер на квартир. Він є наймачем квартири АДРЕСА_1 , а відмова КП "Святошинське лісопаркове господарство" у погодженні його заяви на приватизацію вказаної квартири є незаконною, порушує його права, у зв`язку з чим він звернувся до суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.03.2023 року головуючим у справі визначено суддю Твердохліб Ю.О. (а.с. 52-53).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 16.03.2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження (а.с. 55).

01.05.2023 року до суду від представника позивача ОСОБА_2 надійшла відповідь на відзив, у якій просить позовні вимоги задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві (а.с. 80-83).

Представник відповідача Глузд О.В. надала суду пояснення, у яких зазначає, що позивачем не надано доказів укладення ним або його батьком типового договору найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду або ордеру на вселення у спірне приміщення. Рішення про розподіл особового рахунку не є належним доказом того, що позивач є належним наймачем спірної квартири та був вселений в спірну квартиру на законних підставах. Ваажає, що позивач, розподіливши в 1998 році особовий рахунок, кв. АДРЕСА_1 та виділивши собі окремі ізольовані квартири повинен був укласти окремий договір найму (а.с. 85-86, 92-94).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 20.06.2023 року витребувано докази у справі та викликано в судове засідання свідків (а.с. 107-108).

21.08.2023 року до суду від представника позивача ОСОБА_2 надійшла відповідь на пояснення, у якій просить позов задовольнити, оскільки вважає, що ними подано належні та допустимі докази набуття права користування квартирою і підтверджено факт, що ОСОБА_1 є наймачем та як наймач має право на приватизацію спірної квартири. Відповідач не приймає жодного рішення щодо приватизації квартири, оскільки це не входить до його компетенції, прийняття такого рішення покладено на Святошинську районну в м.Києві державну адміністрацію, жодним нормативно-правовим актом не передбачено право відповідача перевіряти перелік та аконність документів на приватизацію (а.с. 125-129).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 25.09.2023 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду (а.с. 135).

В судовому засіданні позивач та його представник просили позов задовольнити у повному обсязі на підставі наданих ними доказів.

Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, вказує, що позивач є неналежним наймачем, щодо другої позовної вимоги, то відповідач не є органом, який оформлює заяви на приватизацію.

Третя особа ОСОБА_4 в судовому засіданні просила суд задовольнити позов в повному обсязі.

Треті особи Святошинська районна в м.Києві державна адміністрація, Київська міська державна адміністрація у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду невідомі.

Відповідно до п.1.ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, свідків, прийшов до наступних висновків.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що рішенням ДКП "Святошинське лісопаркове господарство" Київської міської державної адміністрації від 03.12.1998 року № 2 розподілено особовий рахунок квартири АДРЕСА_1 , а саме: квартиру АДРЕСА_3 з окремим виходом з тьох кімнат закріплено за ОСОБА_7 на сім`я з трьох осіб, квартиру АДРЕСА_3 з двох кімнат закріплено за ОСОБА_1 на сім`ю з двох осіб (а.с. 27).

Рішенням ДКП "Святошинське лісопаркове господарство" від 20.03.1989 року № 13 переведено особовий рахунок квартири АДРЕСА_1 , в зв`язку зі смертю ОСОБА_5 на його сина ОСОБА_7 (а.с. 28).

01.03.2000 року між ОСОБА_1 та Святошинським лісопарковим господарством було підписано договір про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території (а.с. 29-30).

05.04.2000 року за розпорядженням Святошинського лісопаркового господарства ОСОБА_7 приватизував квартиру АДРЕСА_1 та йому видано свідоцтво про право власності на квартиру (а.с. 32, 33).

Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 25.09.2006 року розпорядження органу приватизації ДКП Святошинське лісопаркове господарство № 7 від 05.04.2000 року про передачу квартири АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_1 та свідоцтво про право власності на житло від 05.04.2000 року визнано недійсним (а.с.35-36).

Ухвалюючи вказане вище рішення, яке набрало законної сили, суд встановив, що розпорядженням органу приватизації ДКП Святошинське лісопаркове господарство № 7 від 05.04.2000 року було задоволено прохання ОСОБА_1 і передано йому у приватну власність квартиру АДРЕСА_1 , про що 05.04.2000 року видано свідоцтво про право власності на житло.

Згідно відповіді Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації у період з 31.10.2010 року до теперішнього часу рішення про включення до числа службових житлових приміщень квартири АДРЕСА_1 та приватизацію не приймалось (а.с. 37).

Згідно відповіді Департаменту комунальної власності м.Києва за наданими КП Святошинське лісопаркове господарство станом на 01.11.2019 року матеріалами інвентаризації, квартира АДРЕСА_1 обліковується на балансі підприємства з інвентарним номером 4 (а.с. 44).

16.02.1985 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 16.02.1985 року серія НОМЕР_1 (а.с. 46).

Згідно довідок відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Святошинської РДА про реєстрацію місця проживання особи № 14913114 від 19.05.2021 року та №14913106 від 19.05.2021 року у квартирі за адресою АДРЕСА_4 зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (а.с. 47, 48).

Листом КП "Святошинське лісопаркове господарство", вих № 077/239-829 від 08.09.2021 року, повідомлено ОСОБА_1 про відсутність документів про факт передачі у користування ОСОБА_1 житлового приміщення - квартири у АДРЕСА_4 (а.с. 50).

Листом КП "Святошинське лісопаркове господарство" повідомлено ОСОБА_1 , що до повноважень КП "Святошинське лісопаркове господарство" видача ордерів не віднесена, однак він зареєстрований у вищевказаній квартирі ( АДРЕСА_4 ) і є її наймачем (а.с. 51).

Листом КП "Святошинське лісопаркове господарство" вих. № 077/239-1079 від 02.12.2022 року повідомлено ОСОБА_1 про відмову у підписанні заяви щодо приватизації квартири АДРЕСА_1 (а.с. 98).

Згідно витягу з реєстру територіальної громади м.Києва у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_4 станом на 23.06.2023 року зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 116).

Факт проживання ОСОБА_1 у квартирі за адресою: АДРЕСА_4 підтверджено показами свідків.

Так, свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні показав, що позивач з його народження (1956 року) постійно проживає в квартирі, інших осіб крім нього та його дружини у квартирі не проживає, чи отримував позивач ордер не знає.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні показав, що він знайомий з позивачем з дитинства, він весь час проживав в квартирі АДРЕСА_5 проживав його батько.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні показав, що позивача знає з дитинства, він народився у спірній квартирі там і проживає, квартиру отримала його бабуся. Всі квартири приватизувались в один період. Він ніколи не цікавився розподілом квартири в сім`ї ОСОБА_15 .

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їхні посадові й службові особи повинні діяти порядком та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на повагу до житла.

У пункті 36 рішення від 18 листопада 2004 року у справі «Прокопович проти Росії» Європейський суд з прав людини визначив, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення ЄСПЛ у справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, пункт 63).

Таким чином, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції.

Поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

У статті 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року №2482-XII державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

Згідно з ч.ч. 4, 5 ст. 9 ЖК УРСР, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Відповідно до ст. 61 ЖК УРСР, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордеру на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Частинами 1-2 ст. 106 ЖК УРСР, передбачено, що повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім`ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку щодо наявності правових підстав для визнання позивача наймачем квартири АДРЕСА_1 , який має право на укладення договору найму зазначеного житлового приміщення, оскільки судом встановлено, що позивач зареєстрований за адресою спірного житлового приміщення з 15.06.1984 року, постійно проживає в квартирі разом з дружиною ОСОБА_4 , позивач є онуком відповідального квартиронаймача квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_16 , після смерті якої особовий рахунок на вказану квартиру був переведений на ОСОБА_7 ( 20.03.1989 р. ) та у подальшому (03.12.1998 р.) розділений між ОСОБА_7 та ОСОБА_1 , внаслідок чого рішеням відповідача від 03.12.1998 р. №2 за позивачем закріплено квартиру з двох кімнат АДРЕСА_1 .

Будинок житловий АДРЕСА_2 (кв. АДРЕСА_6 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_3 ) належить до об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Києва і наказом Головного управління комунальної власності м. Києва від 28.03.2002 № 27 закріплений на праві господарського відання за КП Святошинській в м. Києві (а.с.97).

Також суд приймає до уваги, що згідно відповіді Департаменту комунальної власності м.Києва за наданими КП "Святошинське лісопаркове господарство" станом на 01.11.2019 року матеріалами інвентаризації, квартира АДРЕСА_1 обліковується на балансі відповідача.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи наведене, беручи до уваги такі чинники як справедливість і розумність в рамках застосування принципу верховенства права, дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази кожен окремо та у їх сукупності, на підставі вказаних норм закону, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до КП "Святошинське лісопаркове господарство" в частині визнання його наймачем житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача видати позивачу належним чином оформлену заяву на приватизацію квартири АДРЕСА_1 за формою, встановленою додатком № 2 до положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, що затверджена наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 396 від 16.12.2009 року слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

Орган приватизації - Святошинська районна в місті Києві державна адміністрація, у своїй діяльності керується Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» (надалі - Закон) та Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженим наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 396 від 16 грудня 2009 року, зареєстрованим Міністерством юстиції України 29 січня 2010 року за № 109/17404 (надалі - Положення).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян. Вказаним законом встановлені умови та порядок набуття громадянами права власності на квартири, які перебувають у державному (комунальному) житловому фонді.

Згідно ст. 2 Закону до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 8 Закону та п. 4 Положення приватизація державного житлового фонду здійснюється, зокрема, органами місцевого самоврядування. Передача квартир здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири. Передача квартир у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

За приписами пункту 17 Положення громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію.

Перелік документів, надання яких є обов`язковим для здійснення приватизації, визначає пункт 18 Порядку.

До таких документів зокрема належать: заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; копії документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї (для осіб, які не досягли 14 років, копії свідоцтв про народження), які проживають разом з ним; копії довідок про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податку громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, які проживають разом з ним (крім випадків, коли через свої релігійні переконання особи відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); копії документів, виданих органами державної реєстрації актів цивільного стану або судом, що підтверджують родинні відносини між членами сім`ї (свідоцтва про народження, свідоцтва про шлюб, свідоцтва про розірвання шлюбу, рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, тощо); довідки про реєстрацію місця проживання громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, зареєстрованих у квартирі (будинку), жилому приміщенні в гуртожитку, кімнаті у комунальній квартирі; технічний паспорт на квартиру (кімнату, жилий блок, секцію) у житловому будинку (гуртожитку), а на одноквартирний будинок - технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок; копія ордера на жиле приміщення або ордера на жилу площу в гуртожитку; документ, що підтверджує невикористання ним та членами його сім`ї житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації відповідно до законодавства (за наявності); заява-згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі.

Інші документи, які наведені в переліку, передбачені до подання для мешканців гуртожитків.

У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що якщо квартира (будинок) не була передана у власність наймачеві, його спадкоємці вправі вимагати визнання за ними права власності на неї лише в тому разі, коли наймач звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації, однак вона не була розглянута в установлений строк або в її задоволенні було незаконно відмовлено при наявності підстав і відсутності заборон для передачі квартири у власність наймачеві.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України у справі № 6-121цс13 від 11 грудня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України обов`язкова для суду, право на приватизацію квартири, яка належить до державного житлового фонду, мають особи, які постійно проживають у цій квартирі. Для отримання права власності на житло особа повинна звернутись до відповідного органу приватизації з належно оформленною заявою, яка підлягає розгляду вказаним органом у строк, передбачений чинним законодавством. У тому разі, коли громадянин, який висловив волю на приватизацію займаної ним квартири, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, але після збігу встановленого частиною третьою статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» строку, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати визнання за ними права власності на таку квартиру.

Аналогічна позиція відображена в п. 6.2. Узагальнення судової практики розгляду справ про приватизацію державного житлового фонду та гуртожитків Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 січня 2017 року № 9-48/0/4-17.

Таким чином, для приватизації квартири необхідне дотримання двох умов: постійне проживання у приміщенні, яке підлягає приватизації, та особисте звернення до органів приватизації.

Проте, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази звернення ОСОБА_1 з належно оформленою заявою про приватизацію спірної квартири до органу приватизації - Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За таких обставин, зважаючи на те, що Комунальне підприємство "Святошинське лісопаркове господарство" не є органом приватизації та до його компетенції не належить перевірка документів на приватизацію та прийняття будь яких рішень щодо приватизації квартири,вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача видати позивачу належним чином оформлену заяву на приватизацію квартири АДРЕСА_1 задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 6-13, 19, 82, 89, 133, 137, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 279, 352, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства "Святошинське лісопаркове господарство", третя особа: ОСОБА_4 , Святошинська районна в м.Києві державна адміністрація, Київська міська державна адміністрація про визнання наймачем житлового приміщення задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_1 наймачем житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1 .

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м.Києва, громадянин України, РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_4 .

Відповідач: Комунальне підприємство "Святошинське лісопаркове господарство", , адреса: 03115, м.Київ, вул. Святошинська, 24.

Треті особи: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянка України, РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_4 .

Святошинська районна в м.Києві державна адміністрація, , адреса: 03115, м.Київ, просп. Перемоги, 97.

Київська міська державна адміністрація, , адреса: 01044, м.Київ, вул.Хрещатик, 36.

Суддя Ю.О. Твердохліб