Справа № 685/1023/22
Провадження № 4-с/685/1/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2023 року.

Теофіпольський районний суд Хмельницької області

в складі головуючого судді: Самойлович А. П.

за участі секретаря: Таранської Т.О.,

скаржниці ОСОБА_1 ,

її представника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Теофіполь скаргу ОСОБА_1 на постанови та дії старшого державного виконавця Теофіпольського відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Мельника Олександра Васильовича,

В С Т А Н О В И В :

04 жовтня 2022 року боржниця ОСОБА_1 звернулася до суду з скаргою, уточненою в ході судового розгляду, в якій зазначила, що 25 квітня 2018 року Теофіпольським районним судом Хмельницької області виданий судовий наказ про стягнення з неї на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19 квітня 2018 року.

У виконавчому провадженні з примусового виконання судового наказу було винесено постанови про накладення на заявницю штрафу в сумі 3049,10 грн., про позбавлення права керування транспортними засобами, обмеження у праві користування зброєю та праві полювання, стягнено виконавчий збір в сумі 10018,25 грн., визначено розмір додаткових витрат виконавчого провадження в сумі 207,00 грн. та визначено розмір мінімальних витрат в 205,00 грн., визначено розмір заборгованості по аліментах в сумі 100182,47 грн. та накладено штраф в розмірі 50 % від суми заборгованості, що становить 50091,24 грн., а також щодо неї 20 вересня 2022 року оформлено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 183-1 КУПАП.

Боржником заявлено вимоги визнати неправомірними дії державного виконавця щодо нарахування суми заборгованості в розмірі 100182,47 грн., та, відповідно, усіх винесених ним постанов.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що державним виконавцем було порушено вимоги ч. 4 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» щодо щомісячного обчислення заборгованості по аліментах та повідомляти про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику.

В ході судового розгляду заявниця свої вимоги підтримала та пояснила, що не знала про стягнення з неї аліментів та не отримувала від державного виконавця ніяких вимог, оскільки все направлялося за місцем проживання матері стягувача. За домовленістю з стягувачем йому з дитиною перейшла квартира замість сплати аліментів.

Представник заявниці адвокат Іванов А.Б. вимоги підтримав та пояснив, що боржниця не була обізнана з рішенням суду про стягнення аліментів, так як не проживала за місцем реєстрації свого проживання. Уже після припинення сімейних стосунків з ОСОБА_3 між ними була домовленість, що вона залишає квартиру в гуртожитку, де вони разом проживали, на нього та доньку, а він відмовляється від стягнення з неї аліментів, однак домовленостей не дотримався та в порядку наказного провадження стягнув аліменти, про що вона довідалася лише в 2022 році.

Також представник зазначив, що, крім необізнаності ОСОБА_1 про стягнення з неї аліментів, сам розмір заборгованості був визначений невірно, так як середній розмір заробітної плати був визначений по Хмельницькому району, який включає саме місто Хмельницький з його великими заробітними платами, а не по Теофіпольській територіальній громаді, де фактично проживає платниця аліментів, що і призвело до значної суми боргу.

Стягувач ОСОБА_3 просив відмовити в задоволенні скарги та зазначив, що за увесь період надійшли аліменти лише на суму близько 3000 грн., з ОСОБА_5 щодо аліментів особисто не домовлявся, так як не бачив у цьому сенсу, лише в останній рік Державна виконавча служба стала здійснювати певні дії по стягненню аліментів. Щодо житла в гуртожитку зазначив, що він здійснював приватизацію виділеної йому кімнати у гуртожитку і до ОСОБА_1 звертався лише для того, щоб вона знялася з реєстрації у цій кімнаті, ніяких домовленостей бути не могло, оскільки вона не мала там житла.

Державний виконавець Мельник О.В. просив відмовити в задоволенні скарги та пояснив, що тривалий час рішення суду про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 не виконувалося, боржниця не з`являлася, примусовий привід не виконувався через відсутність відомостей про місце проживання. Лише в 2022 році вона звернулася до нього з заявою про розрахунок заборгованості, принесла довідку з податкової про відсутність роботи, тому визначив суму боргу та наклав усі санкції, передбачені законом за несплату аліментів.

Заслухавши доводи учасників судового розгляду та дослідивши надані матеріали, суд дійшов переконання про наявність підстав для часткового задоволення скарги, виходячи з наступного.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов переконання про наявність підстав для часткового задоволення скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець стягує з боржника аліменти в розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Судовим наказом Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 25 квітня 2018 року № 685/492/18 стягнуто з ОСОБА_6 , яка проживає по АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19 квітня 2018 року до досягнення дитиною повноліття.

26 липня 2018 року постановою начальника Теофіпольського РВ ДВС Головного ТУ юстиції у Хмельницькій області Непотас І.В. було відкрито виконавче провадження № 56858828 з примусового виконання вищезазначеного судового наказу, копію якої було направлено боржниці та стягувачу.

18 травня 1976 року після укладення шлюбу прізвище боржниці було змінене з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 18 травня 2022 року серії НОМЕР_1 .

Відповідно до ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, державний виконавець виносить мотивовані постанови, зокрема, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, а також про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Постановами старшого державного виконавця Теофіпольського РВ ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області Мельника О.В. від 27 серпня 2019 року були винесені спірні постанови про встановлення тимчасового обмеження боржниці ОСОБА_6 у праві керування транспортними засобами, у праві полювання та у праві користування зброєю. Підставою для встановлення обмежень стала заборгованість по сплаті аліментів згідно розрахунку від 27 серпня 2019 року в сумі 15245,5 грн., що перевищує суму відповідних платежів за шість місяців.

Дослідивши розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 19 вересня 2022 року № 10786 судом встановлено, що заборгованість ОСОБА_1 дійсно перевищувала суму платежів за шість місяців, яка не погашена до даного часу, тому підстав для скасування цих постанов немає.

Частиною 4 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначений обов`язок державного виконавця обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця, а також обов`язок повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі, зокрема, подання заяви стягувачем або боржником. Частиною восьмою цієї ж статті передбачено, що спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Порядок визначення заборгованості за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу) встановлений статтею 195 Сімейного кодексу України.

Так, згідно частини першої статті 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано таких заробіток (дохід) у Україні чи за кордоном.

Боржницею не було надано державному виконавцю в ході виконання судового наказу відомостей про своє працевлаштування, тому державним виконавцем заборгованість за аліментами була правомірно визначена згідно з частиною другою цієї статті, якою передбачено, що заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості, визначається виходячи з середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Середньомісячна заробітна плата працівників у Теофіпольському районі поквартально за 2018, 2019 та 2020 роки оприлюднена на офіційному сайті Головного управління статистики, а після набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17 липня 2020 року № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» оприлюднена середньомісячна заробітна плата працівників у Хмельницькому районі. При цьому, формування та поширення показника середньомісячної заробітної плати в розрізі територіальних громад не розробляється. Зазначені обставини містяться на вищезазначеному сайті та підтверджуються довідкою Головного управління статистики у Хмельницькій області від 18 січня 2023 року № 10-14/48-23.

Розмір середньомісячної заробітної плати працівників спочатку Теофіпольського району, а в подальшому Хмельницького району, де проживає заявниця, врахований державним виконавцем у розрахунку заборгованості по аліментах, відповідає розміру середньомісячної заробітної плати працівників згідно статистичних даних, тому підстав для визнання дій державного виконавця по визначенню розміру заборгованості немає.

Частиною 12 цієї ж статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», передбачений обов`язок державного виконавця скласти протокол про адміністративне правопорушення та направити його до суду на розгляд, в разі наявності у діях боржника ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183-1 КУПАП, тим більше, що протокол про адміністративне правопорушення, згідно ст.ст. 254 КУПАП, містить лише ознаки правопорушення, фактична наявність або відсутність яких встановлюється в ході розгляду справи на підставі протоколу. За таких обставин підстав для визнання дій державного виконавця по оформленню протоколу про адміністративне правопорушення щодо заявниці за ст. 183-1 КУПАП немає.

Постановою старшого державного виконавця Теофіпольського РВ ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області Мельника О.В. від 27 серпня 2019 року на боржницю ОСОБА_6 накладено штраф в розмірі 20 % від суми заборгованості зі сплати аліментів в сумі 3049,10 грн., який підлягає сплаті на користь стягувача.

Окремими постановами старшого державного виконавця Теофіпольського ВДВС у Хмельницькому районі Хмельницької області ЦЗМУ Мінюсту (м. Хмельницький) Мельника О.В. від 19 вересня 2022 року було визначено розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 205,00 грн., визначено розмір додаткових витрат виконавчого провадження в сумі 207,00 грн., стягнено виконавчий збір в розмірі 10 % від суми заборгованості, що становить 10018,25 грн. та накладено штраф у розмірі 50 % суми заборгованості зі сплати аліментів, що становить 50091,24 грн., який підлягає сплаті на користь стягувача.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Згідно з частиною 1 статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом пункту 5 частини 1 статті 3 цього закону постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є окремими виконавчими документами.

Тобто примусовому виконанню підлягають не лише виконавчі документи, видані судами в передбачених законом випадках на виконання судових рішень, але й постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу.

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно із частиною 1 статті 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК України з особливостями, встановленими статтею 450 цього Кодексу, за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

Отже, як право на звернення зі скаргою, так і порядок її розгляду та постановлення ухвали пов`язані з наявністю судового рішення, ухваленого за правилами ЦПК України, та його примусовим виконанням.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Частиною 1 статті 287 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, визначеного наведеними нормами процесуального законодавства, відповідні спеціальні норми встановлені й Законом України «Про виконавче провадження», згідно із частиною 1 статті 74 якого рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Водночас частиною 2 статті 74 зазначеного Закону передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

З урахуванням наведеного юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

ОСОБА_1 оскаржує постанови державного виконавця про визначення в грошовій формі витрат виконавчого провадження, стягнення виконавчого збору та накладення штрафів, які винесені при примусовому виконанні постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, тому справа в цій частині підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Керуючись ст.ст. 71, 74 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 19, 287 КАС України, ст.ст. 255, 447, 450, 451 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Скаргу боржника ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № 56858828 задовольнити частково.

Відмовити боржнику ОСОБА_1 в задоволенні скарги в частині визнання неправомірними постанов старшого державного виконавця Теофіпольського відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Мельника Олександра Васильовича:

- від 27 серпня 2019 року про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами;

- від 27 серпня 2019 року про встановлення тимчасового обмеження у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії;

- від 27 серпня 2019 року про встановлення тимчасового обмеження у праві полювання.

Відмовити боржнику ОСОБА_1 в задоволенні скарги в частині визнання неправомірними дії старшого державного виконавця Теофіпольського відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Мельника Олександра Васильовича:

- щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів в сумі 100182,47 грн.;

- щодо складення протоколу про адміністративне правопорушення від 20 вересня 2022 року № 4.

Закрити провадження за скаргою ОСОБА_1 в частині визнання неправомірними постанов старшого державного виконавця Теофіпольського відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Мельника Олександра Васильовича:

- від 27 серпня 2019 року про накладення штрафу в сумі 3049,10 грн.;

- від 19 вересня 2022 року про стягнення виконавчого збору в розмірі 10018,25 грн.;

- від 19 вересня 2022 року про визначення розміру мінімальних витрат в розмірі 205,00 грн.;

- від 19 вересня 2022 року про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження в розмірі 207,00 грн.;

- від 19 вересня 2022 року про накладення штрафу в розмірі 50 % від суми заборгованості, що становить 50091,24 грн.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Хмельницького апеляційного суду через Теофіпольський районний суд Хмельницької області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Самойлович А.П.