Справа № 191/3588/23
Провадження № 2-о/191/89/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2023 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Окладнікової О.І.,

за участю секретаря судового засідання Заламай О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Синельниківська міська рада, про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

15.08.2023 року до суду звернулася заявник із заявою, в якій просить встановити факт її постійного проживання разом зі спадкодавцем ОСОБА_2 на час відкриття спадщини, тобто ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В заяві ОСОБА_1 посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її мати ОСОБА_2 .

Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1 .

17.02.2007 року ОСОБА_2 на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: все майно, що буде належати їй на день її смерті, де б воно не знаходилось із чого б воно не складалось, а також все те, що вона за законом буде мати право, усі майнові права та обов`язки, які належать їй на час посвідчення заповіту, а також ті майнові права та обов`язки, які належатимуть їй на день смерті, вона заповіла ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто заявнику. Вказаний заповіт посвідчений приватним нотаріусом Лівінською Л.М. та зареєстрований в реєстрі за № 102.

Інші спадкоємці першої черги за законом, які б прийняли спадщину і спадкоємці, які б мали обов`язкову частку у спадщині, відсутні.

На момент смерті спадкодавця ОСОБА_2 вона постійно проживала разом із заявником, в житловому будинку ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 .

Заяву про відмову від спадщини ОСОБА_1 не подавала, таким чином у відповідності зі ст.1268 ЦК України вона вважається такою, що прийняла спадщину.

14.07.2023 року ОСОБА_1 звернулася до державного нотаріуса Першої Синельниківської державної нотаріальної контори з проханням про видачу свідоцтва про право на спадщину на майно, яке належала її матері ОСОБА_2 , але державним нотаріусом Першої синельниківської державної нотаріальної контори Монич Н.Д. у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом було відмовлено на підставі того, що заяву про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_2 у встановлений шестимісячний строк вона не надавала, а також не надала документи, що підтверджують фактичне прийняття спадщини.

ОСОБА_1 з 2020 року до смерті матері постійно мешкала разом з нею за адресою: АДРЕСА_2 (в житловому будинку заявника), здійснювала постійний догляд за матір`ю так як того потребував її фізичний стан, мати хворіла на онкозахворювання.

Факт постійного проживання ОСОБА_1 разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини підтверджується довідкою про проживання осіб за одною адресою з померлим від 26.07 2023 року, виданою головою квартального комітету № 25 ОСОБА_3 , лікарським свідоцтвом про смерть № 99, де адреса настання смерті ОСОБА_2 вказана: АДРЕСА_2 , також факт, що померла ОСОБА_2 з 2020 року по час смерті проживала разом з ОСОБА_1 за вищевказаною адресою можуть підтвердити свідки.

Ухвалою суду від 16.08.2023 року було відкрито провадження у справі, призначено до розгляду у судовому засіданні та витребувано з Першої Синельниківської державної нотаріальної контори копію спадкової справи, яка відкрилася після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

13.09.2023 року на виконання вимог ухвали суду про витребування доказів з Першої Синельниківської державної нотаріальної контори надійшла копія спадкової справи, яка відкрилася після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В сьогоднішнє судове засідання заявник та її представник не з`явилися, заявник надала суду заяву про розгляд справи без її участі, вимоги заяви підтримує та просить їх задовольнити.

Представник заявника в судовому засіданні вимоги заяви підтримав та просив їх задовольнити.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, надали суду заяву про розгляд справи без їх участі, рішення по справі просять прийняти відповідно до вимог законодавства.

Допитаний в судовому засіданні від 14.09.2023 року свідок ОСОБА_4 пояснила, що вона живе по сусідству з заявницею їхні земельні ділянки межують городами. ОСОБА_5 купила зі своїм чоловіком будинок приблизно 5 років тому. З ними жив їхній син та її мама. З самого початку мама жила з нею, допомагала з внуком. Свідок бачилася з нею часто, спілкувалися. Знала, що це матір ОСОБА_5 , бо з самого початку спитала в неї, хто ця жінка.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, допитавши свідка ОСОБА_4 , приходить до наступних висновків.

Згідно з ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод чи інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

У відповідності до вимог ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Для заявника встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини має юридичне значення, оскільки дозволить реалізувати її право на прийняття спадщини у встановленому законом порядку.

Згідно ч.1ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до положень ст. ст. 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_5 народилася заявник ОСОБА_6 , батьками якої записані ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , видане 21.05.1991 року міським відділом РАЦС м. Марганець(а.с7).

20.12.1979 року між ОСОБА_7 і ОСОБА_8 був укладений шлюб і прізвище дружини після укладення шлюбу було змінено на ОСОБА_9 , згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 , виданого 20.12.1979 року відділом РАЦС м. Синельникове Дніпропетровської області.

09.07.1994 року ОСОБА_10 уклала шлюб з ОСОБА_1 , після державної реєстрації шлюбу прізвище дружини ОСОБА_11 , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 , видане 09.07.1994 року Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Синельниківської міської Ради народних депутатів Дніпропетровської області (а.с.8)

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 31.10.2022 року, виданого Синельниківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (а.с.3).

Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору купівлі продажу квартири від 14.07.1995 року, зареєстрованому в Синельниківському БТІ на праві особистої власності за ОСОБА_2 за реєстром №1006 від 20.07.1995 року (а.с.4-5).

17.02.2007 року ОСОБА_2 на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: все майно, що буде належати їй на день її смерті, де б воно не знаходилось із чого б воно не складалось, а також все те, що вона за законом буде мати право, усі майнові права та обов`язки, які належать їй на час посвідчення заповіту, а також ті майнові права та обов`язки, які належатимуть їй на день смерті, вона заповіла ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто заявнику. Вказаний заповіт посвідчений приватним нотаріусом Лівінською Л.М. та зареєстрований в реєстрі за № 102 (а.с.6).

Заявник ОСОБА_1 з метою отримання права на належне їй спадкове майно, звернулася до Першої синельниківської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак постановою державного нотаріуса від 14.07.2023 року їй було відмовлені у видачі даного свідоцтва, оскільки з представлених документів вбачається, що ОСОБА_1 у встановлений шестимісячний строк заяви про прийняття спадщини не подавала, а також не надала документи, що підтверджують фактичне прийняття спадщини (а.с. 12).

Відповідно до довідки про проживання осіб за однією адресою з померлим від 26.07.2023 року, виданої головою квартального комітету №25 ОСОБА_3 , ОСОБА_1 зареєстрована в АДРЕСА_2 . Вона дійсно проживала з померлою мамою ОСОБА_2 за даною адресою без реєстрації з 2020 року на момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.13).

Відповідно до ч.ч.1 ,6 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.

В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013).

Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику у справах про спадкування №7 від 30.05.2008, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю.

У п. 23 вищевказаної Постанови вказано, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

У ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що місце перебування особи - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Таким чином, місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться.

За змістом пунктів 3.21, 3.22 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року№296/5, в редакції, яка діяла на момент відкриття спадщини, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем.

Згідно ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

З аналізу наведених норм можна дійти висновку, що законодавець не пов`язує місце відкриття спадщини з місцем реєстрації спадкодавця, а відповідно до ст. 1221 ЦК України, ототожнює його з останнім місцем проживання останнього, яке може знаходитися поза межами його реєстраційного обліку.

При цьому, відсутність реєстрації спадкодавця за останнім його місцем проживання, зокрема за місцем проживання спадкоємця, не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини ч.3 ст. 1268 ЦК України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.02.2018 у справі № 633/344/16-ц.

Таким чином, факт постійного проживання ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини, як того вимагає положення ч. 3 ст.1268 ЦК України, знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду, а тому ОСОБА_1 вважається такою, що прийняла спадщину, що фактично усуває перешкоди для отримання заявником свідоцтва про право на спадщину за законом.

З огляду на викладене, виходячи з інтересів осіб щодо захисту їх права на спадкування, зважаючи на те, що заявник не має іншої можливості, окрім в судовому порядку, встановити факт її постійного проживання разом із спадкодавцем ОСОБА_2 на час відкриття спадщини, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, суд вважає, що дана заява підлягає задоволенню, оскільки вимога її законна, обґрунтована та доказово підтверджена письмовими доказами, показання свідка, які в свою чергу є послідовними та логічними, а тому не викликають сумніву в їх правдивості.

Встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_2 на час відкриття спадщини після смерті останньої надасть змогу заявнику реалізувати своє право на оформлення спадщини після смерті матері у встановленому законом порядку.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 9, 10, 12, 18, 263-265, 294, 315-319, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Синельниківська міська рада, про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_5 , разом зі спадкодавцем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складений 13.11.2023 року.

Суддя О.І. Окладнікова