ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2023 року м. Чернівці

Справа № 727/11680/22

Провадження №22-ц/822/573/23

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Литвинюк І. М.,

суддів: Височанської Н.К., Лисака І.Н.,

секретар Факас А.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_4 , на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09 червня 2023 року, головуючий у І-й інстанції Літвінова О.Г.,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у грудні 2022 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 .. Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, яке складається з 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 . Спадкоємцями після смерті ОСОБА_5 є діти померлої - сини ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які на час відкриття спадщини постійно проживали разом із спадкодавцем та вчасно прийняли спадщину, як спадкоємці за законом.

Проте, 18 жовтня 2022 року позивачу зі слів батька стало відомо, що померла склала заповіт на його користь, тому він 04 листопада 2022 року звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом. Однак 10 листопада 2022 року він отримав відмову у вчиненні нотаріальних дій, оскільки протягом десятимісячного строку з дня відкриття спадщини він особисто не подав до нотаріуса за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини або про відмову від неї та не надав нотаріусу доказів, що він прийняв спадщину шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на день відкриття спадщини.

Отже, йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із пропуском строку для прийняття спадщини. Необізнаність спадкодавця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

Просив визначити ОСОБА_1 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , тривалістю в два місяці з дня набрання законної сили рішення у даній справі.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09 травня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що з показів свідків позивачу було відомо про наявність заповіту ще в 2021 році, оскільки сама померла йому повідомила про складений нею заповіт.

Позивач з 06 грудня 2021 року був обізнаний про наявність заповіту, яким ОСОБА_5 заповіла ОСОБА_1 належне їй майно, яке складається з 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 . Жодних об`єктивних, непереборних, істотних труднощів для подання позивачем заяви про прийняття спадщини у межах передбаченого законодавством десятимісячного строку, що могли би свідчити про поважність причини пропуску такого строку, у позивача не було.

На зазначене рішення суду представник позивача ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено на підставі недопустимих доказів, є необґрунтованим та незаконним, постановлене з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що матеріалами спадкової справи підтверджується факт того, що ОСОБА_1 не був повідомлений про наявність заповіту, що є підставою для встановлення йому додаткового строку для прийняття спадщини.

Представник відповідача ОСОБА_6 у відзиві на апеляційну скаргу просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду залишити без змін.

Зазначає, що факт невиконання нотаріусом обов`язку щодо роз`яснення спадкоємцю його права на подання заяви про відкриття спадщини сам по собі не є єдиним та безумовним доказом його необізнаності у існуванні заповіту, оскільки відомості про інформованість ОСОБА_1 про складений на його користь заповіт може бути встановлено і на підставі інших доказів, зокрема, показів свідків.

Відповідач ОСОБА_3 у відзиві на апеляційну скаргу просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Зазначає, що позивачу достеменно було відомо про наявність заповіту як до смерті ОСОБА_5 , так і після її смерті.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, виходячи з наступного.

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 .. Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно, яке складається з 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 .

Встановлено, що спадкова справа після смерті ОСОБА_5 заведена приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Литвинчук О.В. (а.с.73-102). Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_5 є діти померлої - сини ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які на час відкриття спадщини постійно проживали разом з спадкодавцем та вчасно прийняли спадщину, як спадкоємці за законом.

Відповідно до заповіту, який складений 15 травня 2020 року, ОСОБА_5 все своє майно, що буде їй належати на день її смерті, заповідає своєму онуку ОСОБА_1 (а.с.7).

04 листопада 2022 року позивач ОСОБА_7 звернувся до приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Литвинчук О.В. із заявою про прийняття спадщини за заповітом та видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.8).

10 листопада 2022 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Литвинчук О.В. видано постанову №32/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Вказана постанова мотивована тим, що позивач протягом десятимісячного строку з дня відкриття спадщини особисто не подав до нотаріуса за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини або відмову від неї та не надав нотаріусу доказів, що він прийняв спадщину шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на день відкриття спадщини (а.с.9).

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з частиною першою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

За загальними положеннями про спадкування, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Законодавство не встановлює конкретний перелік поважних причин пропуску строку на подачу заяви про прийняття спадщини та такі причини оцінюються судом на власний розсуд, в кожному конкретному випадку та з урахуванням усіх обставин справи. Головною ознакою поважних причин є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини.

Отже, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини.

Суд першої інстанції обґрунтував відмову у задоволенні позову тим, що позивачу ОСОБА_8 було відомо про наявність заповіту, що підтверджується показаннями свідків, які були допитані в судовому засіданні.

Позивач посилається на необізнаність про існування складеного заповіту, оскільки про наявність заповіту йому повідомив батько 18 жовтня 2022 року, тобто після закінчення встановленого строку для прийняття спадщини.

Дані обставини не визнаються відповідачами, які стверджують, що позивач достеменно знав про наявність заповіту в межах визначеного строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до частин першої четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частин 1, 3 статті 12, частин 1, 6 статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обов`язок по доведенню обставин покладається на сторони.

Доводячи свої твердження, сторони, зокрема, посилалися на показання свідків.

Допитаний в суді апеляційної інстанції в якості свідка позивач ОСОБА_1 пояснив, що про заповіт він дізнався в другій половині жовтня 2022 року. Батько повідомив, що на нього є частка, а тому можливо він бажає викупити його частку у спадщині. Спілкувався з бабусею за день до її смерті, про заповіт вона не повідомляла.

Свідок ОСОБА_9 , яка є двоюрідною сестрою позивача, пояснила, що вони всі були на похоронах ОСОБА_5 і про заповіт нікому не було повідомлено. В день похорон до будинку не заходили. В день смерті з ОСОБА_10 ніхто не спілкувався. Жодних розмов з ним в цей день про заповіт не було.

Зі слів свідка ОСОБА_11 , яка є дружиною відповідача, вбачається, що позивач ОСОБА_8 знав про заповіт зі слів своєї бабусі. За декілька днів до смерті бабусі він був у неї і під час їх розмови вона йому сказала: «Я тебе оставлю». Також на похоронах позивач підійшов до батька, який йому повідомив про наявність заповіту та запропонував заїхати забрати заповіт.

Свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які є сусідками спадкодавиці, пояснили суду, що на початку грудня 2021 року погіршився стан здоров`я ОСОБА_5 . Прийшов ОСОБА_8 зі своєю мамою і бабуся повідомила: «Я тебе оставила завещание».

Отже, з показань свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 побічно слідує, що позивач був обізнаний про наявність заповіту, однак прямих та безпосередніх доказів на підтвердження таких обставин матеріали справи не містять, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Спадкове законодавство засновується на принципі переваги формального волевиявлення спадкодавця (заповіту) над положеннями закону, спадкоємці за законом спадкують тільки у випадках відсутності заповіту, визнання його недійсним, нерозподілення заповідачем усієї спадщини або неприйняття (відмови від прийняття) спадщини спадкоємцями, призначеними у заповіті (частина друга статті 1223 ЦК України).

04 березня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 133/1880/18, провадження № 61-12000св19 (ЄДРСРУ № 88232181) вказав, що у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права.

У постанові Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, провадження № 61-38298св18, викладено висновок, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Суд у цій справі виходив з того, що позивач на час відкриття спадщини не проживав із спадкодавцем, про наявність заповіту, складеного на його користь, дізнався поза межами строку, передбаченого частиною першою статті 1270 ЦК України. Такі обставини свідчать про поважність причин, пов`язаних з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця при поданні заяви про прийняття спадщини, що є підставою для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Верховний Суд у постанові від 29 червня 2021 року у справі № 671/308/20 (провадження № 61-16392св20) дійшов висновку, що у випадку, якби позивач не був спадкоємцем першої черги, він дійсно не мав би підстав звертатися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, аж доки не дізнався би про існування заповіту, і така обставина могла бути підставою для подання заяви про надання додаткового строку.

З матеріалів справи вбачається, що спадкова справа №6/2022 до майна померлої ОСОБА_5 заведена 11 травня 2022 року.

З інформаційної довідки №68919539 від 11 травня 2022 року вбачається, що приватним нотаріусом Литвинчук О.В. було здійснено пошук відносно померлої ОСОБА_5 , з якого вбачається, що 15 травня 2020 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , склала заповіт, номер у спадковому реєстрі 65831560 (а.с79).

Листом від 14 вересня 2022 року №27/02-14/6/2022 підтверджено, що приватний нотаріус Литвинчук О.В звернувся до приватного нотаріуса Демченко І.О. про направлення копії заповіту від 15 травня 2020 року, складеного померлою ОСОБА_5 .

Відповідно до підпункту 3.2 пункту 3 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України для того, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття.

В матеріалах спадкової справи 6/2022 відсутні відомості про повідомлення позивача ОСОБА_1 про наявність заповіту від 15 травня 2020 року, складеного померлою ОСОБА_5 .

Крім того, при зверненні до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини ні ОСОБА_3 , ні ОСОБА_2 у своїх заявах не вказали про те, що крім них є інший за заповітом ОСОБА_8 .

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №917/1307/18).

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що приватний нотаріус Литвинчук О.В., дізнавшись 11 травня 2022 року про наявність заповіту 15 травня 2020 року, складеного померлою ОСОБА_5 , не здійснила заходів щодо роз`яснення позивачу ОСОБА_1 права подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття.

Враховуючи наведене, а також те, що позивач не був спадкоємцем першої черги, він дійсно не мав підстав звертатися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, аж доки не дізнався про існування заповіту, а необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, суд вважає, що причина пропуску позивачем строку є поважною, вимога за позовом є обґрунтованою.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, і помилково відмовив в задоволенні позову ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_4 , скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подачу позовної заяви ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн, за апеляційну скаргу 1 488,60 грн, а всього 2 481 грн.

Отже, з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 слід стягнути з кожного по 1 240, 50 грн у рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подачу позову до суду першої інстанції та апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_4 , задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09 червня 2023 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , тривалістю в два місяця з дня набрання рішенням суду законної сили.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 240 (одна тисяча двісті сорок) гривень 50 копійок з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 29 вересня 2023 року.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: Н.К. Височанська

І.Н. Лисак