ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/5296/22 Номер провадження 22-ц/814/2263/23Головуючий у 1-й інстанції Чуванова А.М. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Обідіної О.І., Дряниці Ю.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 05 жовтня 2022 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди

УСТАНОВИВ:

короткого змісту позовних вимог і рішення суду першої інстанції;

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, відповідно до якого прохав стягнути з Казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, ГУНП в Полтавській області, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на свою користь 15 000 гривень моральної шкоди.

В обґрунтування вимог вказував, що він звернувся до ГУНП в Полтавській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення. Згідно листа ГУНП в Полтавській області від 22.11.2021 він дізнався, що його заяву списано до матеріалів кримінальної справи.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 11.02.2022 скаргу ОСОБА_1 було задоволено та зобов`язано уповноважену особу ГУНП в Полтавській області внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за вказаною заявою ОСОБА_1 про вчинення кримінального правопорушення.

Станом на 28.06.2022 жодної інформації про те чи були внесені відомості до ЄРДР на виконання даної ухвали слідчого судді він не має.

На протязі чотирьох місяців, всупереч вимогам ст. 214 КПК України, відомості за його заявою про кримінальне правопорушення до ЄРДР внесені не були, досудове розслідування не розпочате.

Проведення належного розслідування та розгляду даної кримінальної справи, за результатами якої було б прийнято обґрунтоване та справедливе рішення, надало б йому можливість у подальшому звернутися до суду із заявою про перегляд обвинувального вироку відносно нього за нововиявленими обставинами. Більше того, у зв`язку зі спливом часу можливість збору доказів по даній справі з кожним місяцем втрачається.

Крім того, ОСОБА_1 зазначає, що осягнути в повній мірі рівень його моральних страждань надзвичайно важко, однак, враховуючи всі перелічені вище фактори, з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості, він оцінює моральну шкоду в розмірі 15 000 гривень.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 05 жовтня 2022 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди у сумі 15 000 грн, спричиненої бездіяльністю органу досудового розслідування відмовлено.

короткого змісту вимог апеляційної скарги; узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу;

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 прохав рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити у справі нове рішення про задоволення його позовних вимог.

Вказував, що при розгляді справи місцевий суд допустив неповноту встановлення обставин, які мають значення для справи.

Судом не враховано ухвалу слідчого судді від 11.02.2022 та що повідомлення про внесення відомостей до ЄРДР на виконання вказаної ухвали він не отримував.

Він подавав заяву про особисту участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, однак його клопотання не було розглянуто місцевим судом.

При розгляді справи не було враховано правову позицію Великої Палати Верховного Суду у справі № 920/715/17 та постанову Верховного Суду у справі № 522/22008/15-ц.

узагальнених доводів та заперечень інших учасників справи;

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин; доводів, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції; мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу;

Місцевим судом установлено, що ОСОБА_1 звернувся до ГУНП в Полтавській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з листом ГУНП в Полтавській області від 22.11.2021 ОСОБА_1 дізнався, що його заяву списано до матеріалів кримінальної справи.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 11.02.2022 скаргу ОСОБА_1 було задоволено та зобов`язано уповноважену особу ГУНП в Полтавській області внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_1 про вчинення кримінального правопорушення (а.с. 5).

23.03.2022 були внесені відомості до ЄРДР за №420000160 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України.

Встановивши вказані обставини, місцевий суд дійшов висновку, що позивач не надав доказів того, що йому завдано моральної шкоди слідчим, прокурором, а також доказів того, що їх діяння були протиправними внаслідок неналежного виконання ними покладених на них трудових чи службових обов`язків, та не надано доказів на підтвердження перенесених ним душевних страждань, погіршення стану здоров`я, порушення нормальних життєвих зв`язків та стосунків з оточуючими, а також не зазначено, з яких саме міркувань він виходив при визначенні розміру моральної шкоди у сумі 15 000 гривень.

Відмова у внесенні відомостей до ЄРДР не свідчить про протиправність дій правоохоронного органу, оскільки орган досудового розслідування діяв в межах своїх процесуальних повноважень; не свідчать про наявність його вини та завдання цим шкоди позивачу; дії або бездіяльність працівників органу досудового розслідування не є неправомірними в розумінні закону.

З цих же підстав є необґрунтованими посилання на бездіяльність органу досудового розслідування, що виразилася у винесенні незаконних процесуальних рішень про невнесення відомостей до ЄРДР, оскільки ОСОБА_1 реалізував своє процесуальне право на оскарження рішення слідчого та судом було зобов`язано уповноважену особу внести відомості до ЄРДР за його зверненням.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені частиною першою статті 1167 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органами державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17.

Місцевий суд вірно встановив, що позивач обґрунтовує факт заподіяння йому моральної шкоди тими обставинами, що відомості про кримінальне правопорушення за його заявою не були внесені до ЄРДР у відповідності з вимогами КПК України.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень, виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Одним із самих найважливіших питань, які підлягають встановленню судом при вирішенні зазначеної категорії справ, є доведеність особою заподіяння їй моральної шкоди, внаслідок протиправних дій, оскільки не будь-які неправомірні дії і не будь-які моральні страждання, як-то тимчасові хвилювання, образи, чи незручності, можуть бути підтвердженням такої шкоди.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В постанові Верховного Суду від 03 лютого 2020 року справа № 757/66977/17-ц, в якій фактичні обставини справи є ідентичними, в частині невнесення до ЄРДР відомостей за заявою про кримінальне правопорушення, висловлена правова позиція про те, що «Сам факт зобов`язання судом посадових осіб відповідача внести відповідні відомості до ЄРДР не свідчить про протиправність дій Офісу Генерального прокурора та завдання моральної шкоди позивачу, враховуючи, що його права та інтереси були поновлені».

Місцевий суд при розгляді справи врахував й інші правові позиції Верховного Суду з аналогічного питання та вірно дійшов висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заподіяння йому відповідачем моральної шкоди та наявності причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та моральною шкодою.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, у тому числі бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Згідно із частиною другою статті 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування забезпечується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду.

Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у ній.

Втім, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб саме по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування правових висновків правову позицію Великої Палати Верховного Суду у справі № 920/715/17 та постанови Верховного Суду у справі № 522/22008/15-ц є необґрунтованими. В зазначених справах наявні інші фактичні обставини, що унеможливлює застосування цих правових позицій в даній справі.

Задоволення ухвалою слідчого-судді Октябрського районного суду м. Полтави від 11.02.2022 скарги ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого щодо невнесення відомостей до ЄРДР та зобов`язання вказаною ухвалою внести такі відомості до ЄРДР, саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за шкоду, завдану особі.

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та шкодою, на яку посилається позивач, а ухвала слідчого-судді сама по собі не є достатнім доказом цього.

Апеляційний суд не вбачає підстав для надання іншої оцінки наявним в матеріалах справи доказам.

Доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростували.

Рішення місцевого суду ухвалене з дотриманням норм матеріального права.

Щодо доводів апеляційної скарги про наявність порушення норм процесуального права

У відповідності з положеннями статті 212 ЦПК України учасники справи мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за умови наявності у суді відповідної технічної можливості, про яку суд зазначає в ухвалі про відкриття провадження у справі, крім випадків, коли явка цього учасника справи в судове засідання визнана судом обов`язковою.

Учасник справи подає заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання. Копія заяви в той самий строк надсилається іншим учасникам справи.

Учасники справи беруть участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та електронного підпису згідно з вимогами Положення про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положень, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Ризики технічної неможливості участі в відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.

Суд у порядку, передбаченому цією статтею, за власною ініціативою або за клопотанням учасника судового процесу, який тримається в установі попереднього ув`язнення або в установі виконання покарань, може постановити ухвалу про його участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні такої установи. При цьому дії, передбачені частиною дев`ятою цієї статті, здійснюються службовою особою такої установи.

(ч. ч. 1, 3, 5 , 13 ст. 212 ЦПК України)

З матеріалів справи вбачається, що разом із позовною заявою ОСОБА_1 подав до суду заяву про його допит в якості свідка по даній справі. В обґрунтування заяви зазначив, що може бути допитаний в режимі відеоконференції.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 01.07.2022 справу було призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження та доручено Державній установі Полтавська установа виконання покарань «№23» забезпечити проведення відеоконференції за участю ОСОБА_1 22.07.2022 о 15 годині.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 22.07.2022 судове засідання призначено на 26.08.2022 в режимі відеоконференції.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 26.08.2022 справу призначено для розгляду в режимі відеоконференції на 13.09.2022.

(а.с. 11, 15, 20, 39)

У відповідності з протоколом судового засідання від 05.10.2022 вбачається, що представництво інтересів позивача у справі, ОСОБА_1 , здійснювала адвокат Гальченко Н.Г.

В ході судового розгляду справи було встановлено неможливість забезпечення проведення судового засідання в режимі відеоконференції, справа була розглянута без участі позивача у справі.

Апеляційний суд вважає незабезпечення місцевим судом у часті позивача у справі в режимі відеоконференції порушенням права на справедливий суд, незважаючи на участь у справі представника позивача - адвоката Гальченко Н.Г.

Разом з тим, у відповідності з вимогами ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: 1) справу розглянуто неповноважним складом суду; 2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими, якщо апеляційну скаргу обґрунтовано такою підставою; 3) справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою; 4) суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі; 5) судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у рішенні; 6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу; 7) суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Апеляційний суд зазначає, що не проведення з позивачем судового засідання в режимі відеоконференції є порушенням права на справедливий суд, однак це порушення не є підставою для скасування судового рішення.

Інтереси позивача у справі представляв професійний адвокат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не порушував питання щодо його участі в апеляційному суді та не заявляв клопотання про розгляд справи з повідомленням сторін та проведення з ним судового засідання в режимі відеоконференції.

висновків за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, підстави для відшкодування судових витрат, понесених скаржником під час апеляційного розгляду справи, - відсутні.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 05 жовтня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд, у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 23 лютого 2023 року.

Головуючий суддя П.С. Абрамов

Судді О.І. Обідіна

Ю.В. Дряниця