ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/2345/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2023 року м. Київ

Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Маркєлової В.М.,

за участю секретаря судового засідання Сірокваши К.А.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача - адвоката Смєхнова В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

У С Т А Н О В И В:

15.12.2022 ОСОБА_1 звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 , у якому просить стягнути з відповідача борг за договором позики від 04.02.2022 у розмірі 250 000,00 грн.

Позов обґрунтував тим, що між ним та Відповідачем 04.02.2022 було укладено договір позики. Відповідно до умов договору він передав Відповідачу грошові кошти в розмірі 250 000,00 грн. На підтвердження укладення договору позики та його умов Відповідач видав йому розписку від 04.02.2022, яка засвідчує факт отримання Відповідачем від Позивача грошових коштів у розмірі 250 000,00 грн. Копію розписки позивач додав до позову. Відповідач зобов?язаний був повернути грошові кошти в строк до 20.08.2022. Станом на день пред?явлення позовної заяви до суду Відповідач взяті на себе зобов?язання не виконав.

Ухвалою від 16.01.2023 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі; призначив справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

15.02.2023 представник відповідача - адвокат Смєхнов В.А. подав клопотання про відкладення розгляду справи.

16.02.2023 суд задовольнив клопотання представника відповідача - адвоката Смєхнова В.А. та відклав розгляд справи на 15 год. 00 хв. 17.03.2023.

17.03.2023 представник відповідача - адвокат Смєхнов В.А. подав клопотання: про витребування оригіналу розписки; про проведення розгляду справи за правилами загального позовного провадження. На обґрунтування клопотання представник відповідача зазначив, що виникла необхідність оглянути оригінал розписки від 04.02.2022 з метою виявлення можливих виправлень, дописок, підчисток та в разі її виявлення - звернення до суду з клопотанням про проведення відповідної експертизи.

Ухвалою від 17.03.2023 суд відклав розгляд справи на 15 год. 00 хв. 17.04.2023. Визнав обов`язковою явку позивача в судове засідання. Зобов`язав позивача надати суду для огляду в судове засідання оригінал розписки від 04.02.2022, копія якої додана до позовної заяви. Оскільки суд визнав явку позивача в судове засідання обов`язковою та зобов`язав надати його для огляду в судове засідання оригінал розписки від 04.02.2022, суд відклав розгляд клопотання про проведення розгляду справи за правилами загального позовного провадження до наступного судового засідання.

17.04.2023 суд відклав розгляд справи за клопотанням позивача у зв`язку неявкою позивача до суду через його перебування у відрядженні на 30.05.2023.

30.05.2023 представник відповідача адвокат Смєхнов В.А. подав заяву, в якій просив відмовити у задоволенні позову у зв`язку з неявкою позивача та неподанням ним суду витребуваного документу.

30.05.2023 суд відклав розгляд справи у зв`язку неявкою позивача, явка якого визнана судом обов`язковою, оскільки це перша неявка позивача в судове засідання без повідомлення причин, на 27.07.2023.

В судовому засіданні 27.07.2023 позивач підтримав позов повністю, надав суду для огляду оригінал розписки, копія якої додана до позову. Під час огляду судом оригіналу розписки, представник відповідача адвокат Смєхнов В.А. звернув увагу суду, що до позовної заяви надано копію розписки, яка не містить частину тексту, а саме фразу «Получено 500 $ США». Позивач пояснив суду, що він скопіював для суду текст розписки, загнувши аркуш, на якому було написано розпику, так, що не було видно фразу «Получено 500 $ США», оскільки ці 500 $ США не мають значення для цієї справи. За клопотанням представника відповідача суд долучив до матеріалів справи копію розписки, зроблену судом з наданого позивачем оригіналу та засвідчену суддею (а.с. 38). Розгляд клопотання про проведення розгляду справи за правилами загального позовного провадження представник відповідача адвокат Смєхнов В.А. просив відкласти до наступного судового засідання. Суд оголосив перерву в судовому засіданні за клопотанням представника відповідача адвоката Смєхнова В.А. - для можливості з`ясувати у відповідача, чи мають значення для справи інші записи на розписці, зокрема записи на зворотньому боці розписки - до 23.08.2023.

23.08.2023 представник відповідача адвокат Смєхнов В.А. подав відзив на позов, у якому зазначив наступне.

Позивач у справі звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом про стягнення з Відповідача - ОСОБА_2 суми боргу в розмірі 250 000,00, які нібито були видані Позивачем 04.02.2022 Відповідачу. На підтвердження факту передачі грошей в сумі 250 000,00 грн було складено розписку від 04.02.2022, копію якої долучено Позивачем до позовної заяви. Під час проведення судового засідання Позивач надав суду для огляду оригінал цієї розписки, з якої була виготовлена копія і долучена до матеріалів справи. Зміст копії цієї розписки відрізняється від першої копії, яка надана з позовною заявою, а саме: в цій розписці нижче підпису та дати складання розписки міститься рукописний допис: «Получено 500 $ США». Таким чином, між Позивачем та Відповідачем виникли договірні правовідносини щодо виконання боргових зобов`язань. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов?язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, або іншого технічного засобу зв?язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Зі змісту ст.626 ЦК України відомо, що договором є домовленість сторін, що виражає узгоджену волю сторін, яка спрямована на

досягнення конкретної мети, тобто договір це юридичний факт, на підставі якого виникають у цивільні права та обов?язки. Свобода договору, закріплена у ст. 627 ЦК України і означає право громалян або юридичних осіб, та інших суб?єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Частиною 1 ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов?язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 2 ст. 640 ЦК України якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов?язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов?язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов?язанням їх повернення та дати отримання коштів. За таких обставин, договір позики за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування. Однак, розписка від 04.02.2022, що надана Позивачем, не відповідає цим вимогам. Так: 1) в розписці відсутні повні реквізити паспорту боржника, його адреса; 2) в розписці зазначені лише прізвище та ім?я Позивача, але відсутні відомості по-батькові та паспортні дані Позивача, адреси сторін договору позики, місце укладення розписки; 3) в розписці нечітко вказаний розмір суми грошей, які повинні бути передані, а саме: сума вказана виключно в цифрах (250 000,00 грн), але без письмового визначення розміру цієї суми; 4) в розписці зазначено про те, що Відповідач бере 250 000,00 грн, але в кінці розписки вказано про отримання грошей в валюті в розмірі лише 500 $ США. Крім того, рукописний допис «Получено 500 $ США» не є належним підтвердженням виникнення між сторонами боргових зобов?язань, оскільки не містить обов?язкових реквізитів, зазначення яких надає документу статусу розписки, а саме: даних про особу позикодавця; термін і зобов?язання повернення коштів та дати повернення. Якщо підтвердженням існування договірних відносин є лише розписка, вона має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. 3 приводу розписки від 04.02.2022 слід зазначити, що вважати її договором, що патверджує виникнення боргових зобов?язань між сторонами не дозволяє відсутність цих обов`язкових умов. З приводу неспівпадання сум слід зазначити, що у розписні вказано, що позика задається у гривнях, але при цьому в кінці розписці зазначено про отримання 500,00 доларів США, що не є еквівалентом зазначеної суми в розмірі 250 000,00 грн. Таким чином, неспівпадання валюти позики у розписці також не дає змогу достовірно пересвідчитись про факт як передачі 250 000,00 грн., так і отримання коштів у зазначеному розмірі. Таким чином, надана позивачем розписка від 04.02.2022 не може засвідчувати факт отримання коштів в розмірі 250 000,00 гривень, а відтак і факт укладання договору позивки. Також звертає увагу, що рукописний допис «отримано 5000 доларів США» не є належним підтвердженням виникнення між сторонами боргових зобов?язань, оскільки не містить обов?язкових реквізитів, а саме: даних про особу позикодавця, його підпис; термін повернення коштів; зобов?язання повернення коштів.

В судовому засіданні 23.08.2023 позивач підтримав позов повністю, представник відповідача адвокат Смєхнов В.А. позов не визнав, просив продовжити строк для подання відзиву, оскільки незважаючи на ухвалу суду позивач розписку з повним змістом надав для огляду лише в минулому судовому засіданні. Позивач заперечував щодо прийняття судом відзиву, оскільки його зміст не відповідає дійсним обставинам справи. Суд визнав поважною причину пропуску відповідачем строку, продовжив строк для подання відзиву, оскільки через те, що позивач розписку з повним змістом надав для огляду лише в минулому судовому засіданні, раніше стороні відповідача не були відомі ці обставини, з приводу яких подається відзив. Суд оголосив перерву в судовому засіданні - у зв`язку з тим, що у позивача не сплинув строк на подання відповіді на відзив, до 16.10.2023.

23.08.2023 позивач подав відповідь на відзив, у якій просив задовольнити позов в повному обсязі, стягнувши з Відповідача на користь Позивача борг у сумі 250 000,00 грн. На обґрунтування зазначив наступне. Відповідач подав відзив поза строками, встановленими законом та ухвалою суду від 16.01.2023, а, отже, суд має застосувати до такого відзиву наслідки, що передбачені для пропуску вчинення процесуальних дій учасником процесу, зокрема ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Крім цього, Відповідач будує свій захист на припущеннях, свідомо вводячи суд в оману. буцімто він отримав від Позивача у позику тільки 500 доларів США. Така позиція Відповідача є невиваженою і не відповідає дійсним обставинам справи та спростовується наступним. Між ним та Відповідачем 04.02.2022 було укладено договір позики. Відповідно до умов даного договору Позивач передав Відповідачу грошові кошти в національній валюті України в розмірі 250 000,00 грн (двісті п?ятдесят тисяч гривень 00 коп.). На підтвердження укладення зазначеного вище договору позики та його умов (передачі грошових коштів у національній валюті України) Відповідачем було видано Позивачеві розписку від 04.02.2022, яка засвідчує факт отримання Відповідачем від Позивача грошових коштів в національній валюті України у розмірі 250 000,00 грн (двісті п?ятдесят тисяч гривень 00 коп.). Копія розписки є в матеріалах справи. Згідно ст. 1046 ЦК України - за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов?язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідач зобов`язання не виконав. Щодо рукописного допису «Получено 500 $ США», що міститься нижче після тексту розписки і нижче підпису Відповідача, то в цей же самий день Відповідач також додатково взяв у позику ще грошові кошти, але у валюті США, про що власноручно здійснив вказаний вище напис. Повноцінну розписку на додаткові 500 доларів США Відповідач не спромігся зробити, пообіцявши, що цю «мізерну для нього суму» він поверне за день-два. Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України): Цивільні права та обов?язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов?язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов?язків, зокрема, є договори та інші Стаття 202 ЦК України вказує, що - Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов?язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Згідно ст. 1046 ЦК України - за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов?язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених відповідності до вимог ст. 1049 ЦК України Позичальник зобов?язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. 530 ЦК України, якщо у зобов?язанні встановлений строк (термін) його Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов?язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов?язання або одностороння зміна його умов не допускається (ст. 525 ЦК України). Згідно ст. 526, 1049 ЦК України зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Позичальник зобов?язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Оскільки Відповідач не виконав взяті на себе зобов?яання з повернення грошових коштів в національній валюті України у розмірі 250 000,00 грн.

12.09.2023 представник відповідача адвокат Смєхнов В.А. подав заперечення на відповідь на відзив, у якому зазначив наступне. 3 поясненнями, викладеними у Відповіді на відзив не згодні, вважаємо їх необгрунтованими, а обставини, на які посилається позивач, такими що суперечать наданим документам та діючому законодавству України. Так, згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або його адреса; 2) в розписці зазначені лише прізвище та ім?я Позивача, але відсутні відомості по-батькові та паспортні дані Позивача, адреси сторін договору позики, місце укладення розписки; 3) в розписці нечітко вказаний розмір суми грошей, які повинні бути передані, а саме: сума вказана виключно в цифрах (250 000,00 грн), але без письмового підтвердження розміру цієї суми, що дає можливість до маніпуляцій приписок нулів, що буде збільшувати вказану загальну суму, яка планується до передачі боржнику; 4) в розписці зазначено про те, що Відповідач бере 250 000,00 грн., а не про те, що Позивач отримав саме цю суму в повному обсязі. Надана копія розписки разом з позовом до суду та відповідачеві не відповідає оригіналу. Таким чином, примірник оригіналу розписки сторонам (відповідачеві та суду) не був наданий належним чином. Законодавством чітко встановлені вимоги, що пред?являються до доказів: належність (стаття 77 ЦПК України); допустимість (стаття 78 ЦПК України); достовірність (стаття 79 ЦПК України); достатність (стаття 80 ЦПК України). Після витребування у Позивача оригіналу розписки і її огляду стало відомо, що Позивач при виготовленні копії розписки для позовної заяви приховав рукописний допис, розміщений після дати складання розписки та підпису, свідомо припускаючи, що цей запис не буде встановлений судом і прийнятий до відома. Так, в кінці розписки вказано про отримання грошей в валюті в розмірі лише 500 $ США. Але навіть цей рукописний допис «Получено 500 S США» також не є належним підтвердженням виникнення між сторонами боргових зобов?язань, оскільки не містить обов?язкових реквізитів, зазначення яких надає документу статусу розписки, а саме: даних про особу позикодавця; дату та місця отримання; термін використання і зобов?язання у поверненні коштів та дати повернення. Твердження Позивача про те, що Відповідач нібито окрім 250 000,00 грн додатково взяв у позику ще й грошові кошти у валюті США також не підтверджуються належними та допустимими доказами. З огляду на викладене вище, розписка від 04.02.2022 не відповідає умовам договору позики, що підтверджує виникнення боргових зобов?язань між сторонами, оскільки при її укладанні не виконані обов?язкові умови при складанні даного типу договорів. Таким чином, наведені Позивачем доводи у Відповіді на відзив не підтверджують факт передачі коштів в розмірі 250 000,00 грн Відповідачу. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам у сукупності і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. На підставі викладеного просив відмовити у позові.

В судовому засіданні 16.10.2023 позивач підтримав позов повністю, представник відповідача адвокат Смєхнов В.А. позов не визнав повністю. На запитання представника відповідача позивач пояснив, що у нього станом на дату укладення договору позики була наявна сума у 250 000,00 грн готівкою, оскільки він зняв ці гроші зі свого рахунку в банку «Пумб». Суд, заслухавши думку позивача, який пояснив, що може для підтвердження факту наявності у нього суми 250 000,00 грн станом на дату укладення договору позики самостійно надати суду для огляду банківську виписку з власного рахунку за період з 01.01.2021 по 04.02.2022, відмовив у задоволенні клопотання представника відповідача адвоката Смєхнова В.А. про витребування цієї виписки, та зобов`язав позивача самостійно надати суду таку виписку. Також для з`ясування дійсних правовідносин сторін (щодо факту зазначення у розписці «Получено 500 доларів США», суд визнав обов`язковою явку в судове засідання відповідача ОСОБА_2 . Суд оголосив перерву в судовому засіданні до 22.11.2023.

13.11.2023 відповідач ОСОБА_2 подав суду письмові пояснення, у яких зазначив, що наприкінці січня 2022 року, він, ОСОБА_2 , домовився з ОСОБА_1 про те, що позивач надасть йому 250 000,00 грн строком до 20.08.2022 на придбання млина в Житомирській області. Але на момент складання розписки ОСОБА_1 повідомив, що гривень у нього немає, а в наявності є лише 500 (п?ятсот) доларів США, які він згоден одразу йому надати по відповідному курсу станом на 04.02.2022, а залишок грошей надасть пізніше, коли збере необхідну суму в гривнях. Тому 04.02.2022 ОСОБА_2 склав розписку на загальну суму в розмірі 250 000 грн, яку він збирався отримати у ОСОБА_1 і розписався. Після підпису ОСОБА_2 зробив запис про отримання ним частини з цієї суми в розмірі 500 (п?ятсот) доларів США, а саме: «Получено 500 $ США». Інших грошових сум ОСОБА_1 йому за цією розпискою в подальшому не передавав.

У поданих до суду 22.11.2023 та 21.12.2023 додаткових поясненнях представник відповідач адвокат Смєхнов В.А. просив відмовити у позові повністю, оскільки позивач під час судового розгляду заперечував про надання ним відповідачу в борг за договором позики від 04.02.2022 суми в розмірі 500 (п?ятсот) доларів США, а інша грошова сума (а саме - 250 000,00 грн) відповідачу позивачем за цим договором не передавалась.

22.11.2023 позивач подав суду заяву, у якій просив долучити до справи доказ - банківську виписку з рахунку ОСОБА_1 за період з 01.01.2021 по 04.02.2022.

В судовому засіданні 21.12.2023 позивач підтримав позов повністю, представник відповідача адвокат Смєхнов В.А. позов не визнав повністю - з підстав, викладених сторонами у заявах по суті справи. Позивач пояснив суду, що за цим договором 04.02.2022 він передав відповідачу всю суму - 250 000,00 грн, а наступного дня - передав ще додатково 500 (п?ятсот) доларів США за іншим договором позики. Однак, оскільки інший договір вони з відповідачем належно не оформили, він не заявляв вимогу про стягнення з відповідача цих 500 (п?ятсот) доларів США, і у зв`язку з цим, коли робив для суду копію розписки, він цю частину розписки не копіював. Представник відповідача пояснив суду, що жодних коштів за договором відповідач не отримував, і жодних коштів за цим договором позивачу не повертав.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача адвоката Смєхнова В.А., дослідивши матеріали справи, оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволенню позову з таких мотивів.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника, або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Суд враховує висновок про застосування норм права у подібних правовідносинах, викладений у постановах Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі за № 6-1967цс15 від 18 жовтня 2017 року, у справі № 6-1662цс17 від 13 грудня 2017 року, у справі № 61-953св18 від 30 січня 2018 року, а також у постанові Верховного Суду України від 02.07.2017 року у справі № 6-79цс14, про те, що відповідно до норм 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов?язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. У вказаній постанові Верховний Суд України також зазначив, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Оцінюючи надану 22.11.2023 позивачем банківську виписку з рахунку ОСОБА_1 за період з 01.01.2021 по 04.02.2022, суд вважає, що позивач довів факт наявності у нього коштів у розмірі 250 000 гривень станом на 04.02.2022 (а.с. 70).

Водночас, враховуючи пояснення сторін, зокрема, пояснення представника відповідача адвоката Смєхнова В.А., що жодних коштів за договором позики від 04.02.2022 відповідач позивачу не повертав, у цій справі суду необхідно установити, чи підтверджуються наданими сторонами доказами наступні факти:

1)Факт укладення 04.02.2022 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договору позики

2)Факт передачі позичальнику позикодавцем коштів за цим договором

3)Розмір переданих за цим договором коштів (у разі встановлення факту їх передачі).

Позивач надав для огляду судом в засіданні розписку наступного змісту (мовою оригіналу - російською): «Расписка. Я ОСОБА_3 паспорт НОМЕР_1 беру у ОСОБА_1 деньги в суме 250 000 гривень в долг до 20 августа 2022. (підпис ОСОБА_2 ). 4.02.2022 г. Получено 500 $ США» (а.с. 38).

Враховуючи, що з тексту розписки неможливо встановити справжню волю сторін, а в судовому засіданні позивач стверджував, що фраза у розписці «беру деньги в суме 250 000 гривень в долг» підтверджує факт отримання відповідачем саме такої суми, в той час як відповідач у поданих суду 13.11.2023 письмових поясненнях наполягав на іншому тлумаченні цієї фрази, а саме - що він мав намір взяти в борг у позивача 250 000 гривень , однак фактично отримав лише частину з цієї суми, про що 04.02.2022 написав у цій розписці: «Получено 500 $ США», суду для з`ясування дійсного змісту цього договору позики необхідно розтлумачити текст наданої розписки.

З урахуванням принципу тлумачення favor contractus (тлумачення договору на користь дійсності) сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності.

Як передбачено ч. 1 ст. 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 ЦК України.

Згідно з ч. 3, 4 ст. 213 ЦК України при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Суд установив, що 04.02.2022 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , укладено договір позики, на підтвердження якого відповідач видав позивачу розписку наступного змісту (мовою оригіналу - російською, який судом оглянуто в засіданні): «Расписка. Я ОСОБА_3 паспорт НОМЕР_1 беру у ОСОБА_1 деньги в суме 250 000 гривень в долг до 20 августа 2022. (підпис ОСОБА_2 ). 4.02.2022 г. Получено 500 $ США» (а.с. 38).

Відповідно до ч. 4 ст. 213 ЦК України, та керуючись ч. 1 ст. 44 ЦПК України, згідно з якою учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами (в даному випадку позивач повинен був добросовісно використовувати своє право на подання суду ключового і єдиного доказу - розписки, без приховування її частини) суд, з огляду на буквальне значення слова «беру» і «получил», порівнюючи відповідні частини розписки між собою, а також враховуючи подальшу поведінку сторін у справі, а саме - те, що позивач, додаючи до позову текст розписки, свідомо приховав його частину - фразу, написану відповідачем: «Получено 500 $ США», дійшов висновку, що фраза у розписці «Я ОСОБА_3 паспорт НОМЕР_1 беру у ОСОБА_1 деньги в суме 250 000 гривень в долг до 20 августа 2022» означає домовленість сторін про подальше надання в борг відповідачу цієї суми, а фраза «Получено 500 $ США» є розпискою про фактичне отримання відповідачем від позивача 04.02.2022 частини цих коштів у розмірі 500 $ США за цим договором позики.

Отже, позивач довів, а відповідач не спростував, що 04.02.2022 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , укладено договір позики, за яким позикодавець ОСОБА_1 04.02.2022 передав у борг позичальнику ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 500 доларів США , які позичальник повинен був повернути позикодавцю у строк до 20.08.2022. Однак зобов`язання з повернення цих коштів відповідач у строк та в порядку, що встановлені цим договором позики, відповідач не виконав.

Відповідно до норми ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

У статті 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Разом з тим, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 464/3790/16-ц з аналізу наведених правових норм зроблено висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезидентом - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України; у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Оскільки за умовами договору позики відповідач зобов`язався повернути позивачу отримані у позику кошти у строк до 20.08.2022, однак, отримавши позику у розмірі 500,00 доларів США, кошти не повернув, враховуючи, що позивач просить стягнути з відповідача борг за договором позики саме у гривні, що не заборонено законом, суд, з огляду на принцип диспозитивності, стягує з відповідача на користь позивача на підставі ч. 1 ст. 1049 ЦК України суму, еквівалентну отриманим 04.02.2022 відповідачем від позивача 500,00 доларам США за офіційним валютним курсом НБУ, а саме - 14 135,05 грн.

У іншій частині позову суд відмовляє за недоведеністю.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги задоволено частково, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 141,35 грнпропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись нормами ст. 2, 5, 12, 141, 209, 247, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованостізадовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 14 135,05 грн заборгованості за договором позики від 04.02.2022 та судовий збір у розмірі 141,35 грн, разом до стягнення - 14 276,40 грн.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України, РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено після виходу головуючого судді з відпустки 12.01.2024.

Суддя В.М. Маркєлова