Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2023 року місто Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді Ларіонової Н.М.,

при секретарі судового засідання Волошиній А.М.,

заучастю: представника позивача - адвоката Нерсесяна А.С.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача - адвоката Волошина Б.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2020 року позивач ОСОБА_2 звернувся до Подільського районного суду м.Києва із позовною заявою, в якій просить здійснити поділ майна подружжя, а саме:виділити у власність позивачу 1/2 частину трикімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 шляхом визнання за позивачем права власності щодо даної частини квартири.

В обґрунтування позову посилається на те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 проживали разом до реєстрації шлюбу приблизно з 2012 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син - ОСОБА_3 . Певний час як до реєстрації шлюбу, і після цього сторони проживали на орендованих квартирах. 25.11.2015 р. між відповідачем та ПрАТ ХК «Київміськбуд» було укладено договір купівлі-продажу майнових прав, відомості про вказаний договір міститься у Інформаційній довідці № 227677889. Фактично утримання сім`ї та купівля вказаної квартири було здійснено за рахунок коштів позивача ОСОБА_2 , оскільки у відповідача не було постійної роботи з моменту народження дитини. Згідно відомостей з державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків видано Чернігівською ДПІ, ОСОБА_2 отримував доходи у вигляді заробітної плати: 2012 р. -205 759,20 грн., 2013 р. - 186 413,18 грн., 2014 р. - 281 397,42 грн., 2015 р. - 1 067 848,03 грн., 2016 р. - 661 430,97 грн., 2017 р. - 1 138 323,17 грн. Вказані кошти було використано позивачем для купівлі квартири, а також її ремонту та дообладнання меблями, технікою тощо. Також наявність у позивача достатніх для купівлі квартири та подальшого її ремонту коштів підтверджується історіями по картковому рахунку у ПАТ «Райффайзен банк Аваль» за періоди: 24.11.2008 - 31.12.2008, 01.01.2009 - 31.05.2009, 01.06.2009 - 31.12.2009, 01.01.2010 - 31.05.2010, 01.01.2011 - 31.05.2011, 01.01.2012-31.05.2012, 01.01.2013 -31.05.2013, 01.01.2015 -31.05.2015, 01.01.2016 - 31.05.2016, 01.01.2017 - 31.05.2017, 01.06.2017 - 31.12.2017. Таким чином, предмет позову - квартира загальною площею (кв.м): 82.1, житлова площа (кв.м): 45.1, за адресою АДРЕСА_1 - придбана позивачем і відповідачем у зареєстрованому шлюбу але за кошти, що були зароблені позивачем. Формальне оформлення вказаного предмета позову на відповідача було виключно тим, що позивач працював постійно багато часу знаходився у службових відрядженнях, в тому числі і за кордоном, і займатися оформленням всієї необхідної документації не мав змоги. Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 27.08.2020 року шлюб розірвано. До майна подружжя, набутого під час шлюбу, тобто до об`єктів спільної сумісної власності належить квартира загальною площею (кв.м): 82.1, житлова площа (кв.м): 45.1, за адресою АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 12.11.2020 р. провадження у справі відкрито та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Відповідачем ОСОБА_1 було подано відзив, в якому сторона відповідача просилазадовільнити частково та визнати за позивачем права власності квартири за адресою: АДРЕСА_1 , обґрунтовуючи тим, що до реєстрації шлюбу у 2014 року у сторін була домовленість, щодо придбання квартири у власність відповідача з подальшою передачею прав їх дитині. Квартира придбана у шлюбі з розрахунком суми 75% коштів відповідача та 25% коштів позивача, і повинна бути належати відповідачу. У зазначеній квартирі зареєстровані відповідачка та її малолітній син. Позивач зареєстрований у Чернігів. Позивач жодним чином не здійснював будь-яких дій щодо проведення ремонту квартири, її облаштування, проведення поточних робіт та утримання квартири у належному стані. У зазначеній квартирі постійно проживає відповідачка з сином, який з урахуванням встановленого діагнозу потребує особливих умов проживання та догляду. Позивачем не надано жодного доказу або інформації, які б підтверджували купівлю квартири за його кошти, наявність будь-якого спору, щодо зазначеної квартири з 2015 р. по 2020 р.

В підготовчому засіданні 13.04.2021 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.

Представником позивача - адвокат Нерсеняном А.С. подано відповідь на відзив, в якій сторона позивача не заперечувала проти доводів відповідача, та які є аналогічними позовній заяві.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позов та просив його задовольнити в повному обсязі з підстав, зазначених у позові.

Представник відповідача та відповідач в судовому засіданні позов визнали частково в частині права власності 1/4 вказаної спірної квартири.

Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що сторони по справі - позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 - 08 липня 2015 року зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції м. Києва, актовий запис № 1246, що підтверджено копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 08.07.2015 р., що міститься в матеріалах справи.

Від даного шлюбу сторони мають дитину - малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 14.08.2014 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 27.08.2020 року (справа № 758/2816/20) розірвано шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянином України та ОСОБА_1 , до шлюбу ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований 08 липня 2015 року відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1246, від якого сторони мають одну малолітню дитину.

Згідно Інформаційної довідки за № 227677936 від 12.10.2020 р. вбачається, що за ОСОБА_1 зареєстровано право приватної власності на квартиру загальною площею (кв.м): 82.1, житлова площа (кв.м): 45.1, за адресою АДРЕСА_1 . Підставою для такої державної реєстрації став факт, зокрема, укладення 25.11.2015 р. Договору купівлі-продажу майнових прав за № 13167/РН-К від 25.11.2015 р.

Таким чином, вищевказана квартира придбана в період шлюбу сторін.

Даний факт не оспорюється сторонами та підтверджується матеріалами справи.

У своїх позовних вимогах позивач просить здійснити його поділ шляхом визнання за ним право власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно відомостей з державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків видано Чернігівською ДПІ, ОСОБА_2 отримував доходи у вигляді заробітної плати: 2012 р. -205 759,20 грн., 2013 р. - 186 413,18 грн., 2014 р. - 281 397,42 грн., 2015 р. - 1 067 848,03 грн., 2016 р. - 661 430,97 грн., 2017 р. - 1 138 323,17 грн.

В судовому засіданні представник позивача зазначав, що вказані кошти було використано позивачем для купівлі квартири, а також її ремонту та дообладнання меблями, технікою тощо. Також наявність у позивача достатніх для купівлі квартири та подальшого її ремонту коштів підтверджується історіями по картковому рахунку у ПАТ «Райффайзен банк Аваль» за періоди: 24.11.2008 - 31.12.2008, 01.01.2009 - 31.05.2009, 01.06.2009 - 31.12.2009, 01.01.2010 - 31.05.2010, 01.01.2011 - 31.05.2011, 01.01.2012-31.05.2012, 01.01.2013 -31.05.2013, 01.01.2015 -31.05.2015, 01.01.2016 - 31.05.2016, 01.01.2017 - 31.05.2017, 01.06.2017 - 31.12.2017.

Вирішуючи по суті позовні вимоги, суд враховує наступні вимоги чинного законодавства.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України).

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 1, 2 статті 71 СК України).

Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджується в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11).

Зі змісту п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності.

Про це зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 161/8116/19 в постанові від 09.07.2021 р., в якій досліджував питання поділу майна подружжя.

ВС підкреслив, що конструкція норми статті 60 СК свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Верховний Суд зазначив, що якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, то презумпція права спільної сумісної власності подружжя не спростована. Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку, що спірна квартира є об`єктом права спільної сумісної власності сторін у справі та підлягає поділу між ними.

Визначаючи розмір часток при поділі спільного майна подружжя, суд виходить з такого.

Статтею 70 СК України врегульовано питання розміру часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя: 1. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. 2. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. 3. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Крім того, у п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз`яснено, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК).

Як встановлено по справі, право власності на спірну квартиру АДРЕСА_2 за відповідачем зареєстровано в період перебування в шлюбі і набуто ними за час шлюбу.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , підтвердили, що сторони перебували в шлюбі, та підтвердили той факт, що квартира АДРЕСА_2 придбана у шлюбі.

Вказане є підтвердженням придбання майна подружжям в спільну сумісну власність відповідно до зазначених вище вимог Закону.

Стороною відповідача в суді не спростовано презумпцію набуття майна в спільну сумісну власність подружжя за час шлюбу (ст. 60 СК України).

Відповідач як на підставу відступлення від засади рівності часток, просив врахувати, що на його утриманні знаходяться їх спільна з позивачем дитина.

Однак, суд вважає, що таку обставину не можна вважати підставою для відступлення від засади рівності часток подружжя відповідно до ст.70 СК України, оскільки відповідачем не додано доказів суми заборгованості по сплаті аліментів, при цьому така сума має бути співмірною для відступлення від рівності часток.

В судовому засіданні встановлено, що за час шлюбу шлюбний договір (контракт) сторони не укладали та домовленості між ними не було, передбачені законом підстави для відступлення від засад рівності часток вістуні, а тому при поділі вказаної квартири між подружжям суд виходить з рівності часток сторін у справі в об`єкті спільної сумісної власності, тобто по 1/2 частині кожному.

Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що позовні вимоги позивача в частині розподілу майна підлягають задоволенню, а саме: із визнанням за сторонами в порядку поділу майна права власності по 1/2 частині.

Отже, визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує права та інтереси інших осіб.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки є обгрунтованими, заснованими на законі та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду.

На підставі викладеного, ст.ст. 60, 61, 63, 68-70 СК України, ст.ст.15, 16, 29, 317, 319, 321 368, 369, 372 ЦК України, керуючись ст.ст.4, 10, 12, 13, 76-80, 81, 89, 200, 258-259, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 - задовольнити в повному обсязі.

В порядку поділу спільного майна подружжя:

- визнати за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) право власності на 1/2 частину квартири (загальна площа - 82,1 кв.м, житлова площа - 45,1 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 000), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому копія повного судового рішення не була вручена в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому копії повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін у справі:

Позивач - ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_3 );

Відповідач - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ).

Суддя Н. М. Ларіонова