Провадження №6/523/484/23
У Х В А Л А

"13" листопада 2023 р. м. Одеса

Суддя Суворовського районного суду м. Одеси Далеко К.О., розглянувши матеріали заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» про заміну сторони у виконавчому провадженні, шляхом зміни стягувача його правонаступником, за участю : товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», ОСОБА_1 , приватного виконавця Шевченко Тетяни Сергіївни, товариства з обмеженою відповідальністю «Кампсіс Фінанс»,

ВСТАНОВИВ:

До суду звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» із заявою про заміну сторони стягувача його правонаступником у виконавчому провадженні №65613157, яке відкрито приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Шевченко Т.С. про стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів на користь ТОВ «Вердикт Капітал» на підставі виконавчого напису нотаріуса № 4553 від 06.05.2021 року.

Перевіривши матеріали справи, суддя дійшла висновку про необхідність її передачі за підсудністю до іншого суду з наступних підстав.

Відповідно правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року у справі № 183/4196/21, за якою оскільки тільки в ЦПК України врегульовано правило заміни сторони виконавчого провадження, порушеного через необхідність виконання рішення «несудового» органу, можна зробити такий висновок: заява про заміну сторони виконавчого провадження, відкритого на виконання виконавчого напису нотаріуса, підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

За нормою частини 2 ст.446 ЦПК України процесуальні питання, пов`язані з виконанням рішень інших органів (посадових осіб), вирішуються судом за місцем виконання відповідного рішення.

Зі змісту заяви вбачається, що обираючи підсудність, заявник звернувся до Суворовського районного суду м.Одеси за місцем знаходження приватного виконавця Шевченко Т.С. за адресою: м.Одеса, вул. Балківська, 31, що територіально відноситься до Суворовського районного суду м.Одеси.

В свою чергу, зі змісту заяви вбачається, що боржником у виконавчому провадженні по виконанню виконавчого напису нотаріуса, сторону стягувача у якому просить замінити заявник, є ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з інформації з Єдиного державного демографічного реєстру, наданої на запит суду, ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , тим самим підтверджується відсутність реєстрації місця проживання боржника на території Суворовського району м.Одеси, на який поширюється юрисдикція Суворовського районного суду м. Одеси.

Згідно положень пункту 3 частини 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих документів, зокрема, виконавчих написів нотаріусів.

У постанові Верховного Суду від 29 жовтня 2020 року у справі № 263/14171/19 (провадження № 61-21991св19) викладено наступний правовий висновок: «Визначення змісту категорії місця виконання рішення наведене у статті 24 Закону України «Про виконавче провадження». За правилами частин першої та другої наведеної статті виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу. Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника-фізичної особи, за місцезнаходженням боржника-юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України. Виходячи зі змістустатті 24 Закону України «Про виконавче провадження`місцем виконання судового рішення є місце провадження виконавчих дій з його примусового виконання. Такі виконавчі дії провадяться за місцем проживання боржника, місцем його перебування, роботи або за місцем знаходженням його майна. Отже, місце виконання рішення та місце прийняття до виконання виконавчих документів уповноваженим виконавцем можуть не співпадати та є відмінними правовими категоріями. За наведених обставин доводи касаційної скарги, що місце проведення виконавчих дій та місце виконання рішення не є тотожним поняттями, тому належною підсудністю позову є суд за місцем виконання виконавчого напису у відповідному виконавчому окрузі, у якому відкрито виконавче провадження, Верховний Суд визнає помилковим тлумаченням вимогстатті 24 Закону України «Про виконавче провадження`та частини дванадцятоїстатті 28 ЦПК України. Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для відкриття провадження у справі та її підсудність Жовтневому районному суду м. Маріуполя Донецької області, що узгоджується з правиламиЦПК України. Позов подано до суду за місцем виконання виконавчого напису, за місцем проживання позивача, що відповідає частині другійстатті 24 Закону України «Про виконавче провадження`та частині дванадцятійстатті 28 ЦПК України, а тому оскаржувані судові рішення в частині визначення правил територіальної підсудності позову ухвалені з дотриманням норм процесуального права, є законними та обґрунтованими. Доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій та ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм цивільного процесуального законодавства,Закону України «Про виконавче провадження`та зводяться до незгоди заявника з підставними висновками судів».

Отже, за змістом частини 2ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», яка має назву «Місце виконання рішення», приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Відтак, місцем виконання виконавчих документів є місце провадження дій з їх примусового виконання.

Отже, законодавець пов`язує місце виконання виконавчого документа не з місцем знаходження кабінету/офісу державного/приватного виконавця чи місцем відкриття виконавчого провадження, а саме з місцем вчинення виконавчих дій щодо конкретного боржника.

Таким чином, місце прийняття до виконання виконавчих документів уповноваженим виконавцем та місце виконання виконавчого документа можуть не співпадати та є відмінними правовими категоріями.

Судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом (ст. 125 Конституції України).

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року в справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Згідно з нормами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р., інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, який закріплений у пункті 1 ст. 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «незалежний і безсторонній суд, встановлений законом», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Вирішуючи питання про прийняття заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, суд повинен перевірити належність справи до його юрисдикції (предметної та суб`єктивної) та підсудності (територіальної юрисдикції).

Територіальна юрисдикція визначається колом цивільних справ у спорах, вирішення яких віднесено до повноваження суду першої інстанції.

Розгляд справи судами з порушенням правил підсудності є порушенням пункту 1 ст. 6 Конвенції, оскільки такі суди не є встановленими процесуальним законом для такого розгляду (висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2018 року у справі № 369/238/15-ц).

З огляду на зазначене, відсутні підстави вважати, що місцем виконання виконавчого напису нотаріуса є місце знаходження офісу приватного виконавця, оскільки матеріали заяви не містять жодного доказу стосовно того, що на території Суворовського району м. Одеси знаходяться: місце проживання, перебування, роботи боржника ОСОБА_1 або знаходження його майна.

Таким чином, аналіз норм діючого законодавства дає підстави для висновку, що юридичну адресу/місцезнаходження приватного виконавця не можна ототожнювати із місцем виконання виконавчого документу, зокрема, виконавчого напису нотаріуса, оскільки приватним виконавцем конкретні виконавчі дії стосовно кожного з боржників вчиняються на території певної адміністративно-територіальної одиниці. Право здійснювати виконання приватним виконавцем виконавчих документів на всій території України за приписамист. 24 Закону України «Про виконавче провадження`не зумовлює можливість подання заяви про заміну сторони стягувача до будь - якого суду з огляду на можливість приватного виконавця вчиняти виконавчі дії по території України, оскільки це, у свою чергу, буде суперечити встановленим процесуальним законом правилам підсудності.

Відтак, позиція заявника про те, що місцем виконання виконавчого напису є місце знаходження приватного виконавця, який здійснює його виконання, є помилковою, не ґрунтується на нормах Закону України «Про виконавче провадження» та суперечить вищезазначеній правовій позиції Верхового Суду.

Відповідно до ч.9 ст.10 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Відповідно до пункту 1 ч. 1ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Згідно положеньст. 32 ЦПК України, спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленомустаттею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Враховуючи викладене вище, справа за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» про заміну сторони у виконавчому провадженні, не підсудна Суворовському районному суду м. Одеси, на розгляд якого вона надіслана, у зв`язку з чим цивільну справу слід передати для розгляду за належною підсудністю до Овідіопольського районного суду Одеської області за зареєстрованим місцем проживання боржника ОСОБА_1 .

Керуючись статтями ст. ст.2,3,4,23,31,32,263,353,354,355,446 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Справу за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» про заміну сторони у виконавчому провадженні, шляхом зміни стягувача його правонаступником, за участю: товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», ОСОБА_1 , приватного виконавця Шевченко Тетяни Сергіївни, товариства з обмеженою відповідальністю «Кампсіс Фінанс» передати за територіальною юрисдикцією (підсудністю) на розгляд Овідіопольському районному суду Одеської області.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 15 днів з дня її складання.

Ухвала складена 13.11.2023р.

Суддя