Справа № 214/8323/20
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11 жовтня 2023 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Прасолова В.М.

при секретарі - Петренко К.І.

за участю представника позивача Морозової О.С., Нофенко Л.В.

за участю відповідачки ОСОБА_1

за участю представника відповідачки ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті за надані житлово- комунальні послуги, інфляційних втрат, 3% річних, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач АТ «Криворізька теплоцентраль» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить: стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» заборгованість по оплаті за надані житлово- комунальні послуги за період з жовтня 2013 року по листопада 2020 року в сумі 36 636,83 грн., інфляційні витрати 6 471,23 грн., 3% річних 2 795,69 грн., а всього 52 704,83 грн., та судовий збір в розмірі 2 102 грн. 00 коп.

В обґрунтування позову зазначає наступне. АТ «Криворізька теплоцентраль» за специфікою своєї виробничої - діяльності здійснює постачання теплової енергії для потреби опалення і гарячого водопостачання населенню, яке (населення) відповідно до Житлового кодексу України, ЗУ «Про житлово- комунальні послуги», Постанови КМУ від 21.07.2005 року № 630 зобов`язане здійснювати оплату за отриману послугу з централізованого опалення, відповідно до встановлених тарифів. Так, відповідно до ст. 10 Житлового кодексу Української РСР, громадяни зобов`язані додержуватися правил користування жилими приміщеннями. Згідно п. 7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків», затверджених Постановою КМУ від 24.01.2006р. № 45, власник, наймач (орендатор) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник несе тягар утримання належного йому майна, Статтею 11 ЦК України встановлено підстави виникнення прав та обов`язків у громадян України, зокрема зобов`язання: «можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного в можуть виникати законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування». Пунктом 5 ч. 3 ст. 20 ЗУ «Про Житлово-комунальні послуги» встановлено обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживачів від оплати послуг у повному обсязі (Правова позиція ВСУ у справі № 6-2951 це 15 від 20.04.2016р.). Позивач на виконання своїх зобов`язань, згідно вище перелічених нормативно-правових актів України, надав послуги з централізованого опалення і гарячого водопостачання за адресою АДРЕСА_1 . Таким чином, позивач виконав свої зобов`язання. а відповідачка зобов`язана оплатити отримані послуги. В наслідок неналежного виконання зобов`язань щодо здійснення оплати за надані послуги у відповідачки у період з 01.10.2013 року по 01.11.2020 року утворилась заборгованість у розмірі 36 636,83 грн. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання мають бути виконані належним чином. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Вищезазначені обставини є підставою для стягнення боргу у повному обсязі з урахуванням індексу інфляції та 3% річних. Так, відповідачці, в порушення вимог чинного законодавства, нараховано індекс інфляції 6 471,23 грн.; 3% річних 2 795,69 грн.

03 лютого 2022 року представником позивача АТ «Криворізька теплоцентраль» до суду подані письмові пояснення. В обґрунтування яких зазначено наступне. АТ «Криворізька теплоцентраль» є суб`єктом господарювання з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії для об`єктів усіх форм власності та населення у м. Кривому Розі. Згідно рішення виконавчого комітету Криворізької міської ради № 343 від 12.10.2011 року «Про надання згоди на передачу окремих об`єктів теплопостачання від КП «Криворіжтепломережа» до ДП «Криворізька теплоцентраль», до ДП «Криворізька теплоцентраль» передано об`єкти теплопостачання у Довгинцівському, Жовтневому (по новому Покровський), Інгулецькому та Саксаганському районах міста. Таким чином, з виконавцем послуги теплопостачання та гарячого водопостачання для будинку 01.10.2013 року АДРЕСА_2 є АТ «Криворізька теплоцентраль». Звертає увагу суду, що наданий відповідачем акт № 2 від 02 березня 2012 року складений КПТМ «Криворіжтепломережа», лише стверджує той факт, що відповідач самовільно відключився від централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 . Вказане також підтверджується позицією Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу у рішенні від 09 грудня 2020 року по справі №212/3289/20 та Постановою Дніпровського апеляційного суду від 24 лютого 2021 року по справі 212/328/20 встановлено, що доводи ОСОБА_1 про неправомірне нарахування АТ "Криворізька теплоцентраль» оплати за послуги з теплопостачання через фактичне невикористання нею цих послуг не заслуговують на увагу, оскільки остання не дотрималась порядку відключення її квартири від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води багатоквартирних будинків. Зокрема, судом апеляційної інстанції встановлено наступне. Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав, особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач зобов`язаний за власний рахунок ремонтувати та міняти санітарно-технічні прилади і пристрої, обладнання, що вийшли з ладу з його вини; дотримуватися вимог житлового та містобудівного законодавства щодо здійснення ремонту чи реконструкції приміщень або їх частин, не допускати порушення законних прав та інтересів інших учасників відносин у сфері житлово-комунальних послуг; своєчасно проводити підготовку житлового будинку, помешкання (в якому він проживає або належить йому на праві власності) та його технічного обладнання до експлуатації в осінньо-зимовий період. Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі Правила), централізоване опалення це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання. Згідно пункту 24 Правил споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється (пункт 25 Правил). Рішення про відключення будинку від системи централізованого опалення улаштуванням індивідуального опалення повинно бути підтримане всіма власниками (уповноваженими особами власників) приміщень у житловому будинку (пункт 2.1 Наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року № 169 «Про затвердження Змін до Наказу Мінбуду України від 22 листопада 2005 року № 4). При цьому обов`язково враховуються технічні можливості існуючих мереж газопостачання, водопостачання та електропостачання даного населеного пункту або окремого мікрорайону щодо забезпечення живлення запропонованої власником (власниками) системи теплопостачання (пункт 2.2 Наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року № 169 «Про затвердження Змін до наказу Мінбуду України від 22 листопада 2005 року № 4). Пунктом 26 Правил № 630 передбачено, що відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення. Згідно з пунктами 2.6, 2.7 Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення централізованого та постачання гарячої води при відмові споживачів від теплопостачання. затвердженого Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № (далі Порядок), по закінченню робіт складається акт про відключення будинку від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання і в десятиденний термін подається заявником до постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води, сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання. Тобто, єдиною законною підставою для відключення окремих житлових будинків, а не окремих квартир у багатоквартирному житловому будинку, від мереж централізованого опалення є відповідний акт постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води. Інших підстав чинне законодавство не передбачає. При цьому, необхідно наголосити й на тому, що Наказом Міністерства з питань житлово- комунального господарства України від 06 листопада 2007 року № 169 було внесено зміни, які унеможливлюють відключення від мереж централізованого опалення гарячого та водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку і дозволяють таке відключення лише щодо будинку в цілому. При цьому у справі № 212/3289/20 у постанові Дніпровського апеляційного суду чітко вказано, що судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_1 у 2010 році здійснила самовільне відключення квартири від мережі централізованого опалення, що не є підставою для припинення нарахування платежів теплопостачальною організацією. Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року (справа № 6-1192цс15), постановах Верховного Суду: від 11 грудня 2019 року (справа № 490/11619/15-ц. провадження №61-23337св18) та від 18 червня 2020 року (справа №643/133/17, провадження № 61-38460св18). Згідно частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Відповідно до статті 19 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію, а відповідно до статті 25 вищезазначеного Закону, у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії, заборгованість стягується в судовому порядку. Судом апеляційної інстанції у справі № 212/3289/20 було визначено, що ОСОБА_1 , здійснивши самовільне відключення квартири від мережі централізованого опалення, не здійснювала плату за теплову енергію за опалення житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_3 Самовільне відключення споживача не може ототожнюватись з ненаданням послуги з вини теплопостачальної організації. Підведення централізованого опалення до стояка в межах квартири свідчить про виконання послуг з централізованого опалення. Таким чином, відповідач незалежно від споживання цієї послуги, або відмови від її споживання, зобов`язаний оплатити надані послуги. Якщо споживач має намір припинити отримання послуг з централізованого теплопостачання, останній не позбавлений можливості у передбачений законом спосіб провести відключення квартири від мереж теплопостачання але не окремого приміщення, а всього будинку, маючи при цьому альтернативне джерело опалення на будинок. Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України у справі № 6-1192 це 15 від 11.11.2015 р. зазначила у постанові, що підведення централізованого опалення до стояка в межах квартири свідчить про виконання послуг позивачем. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 липня 2020 року в справі № 554/946/18 (провадження № 61-44416св18) зроблено висновок, що «єдиною законною підставою для відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення є відповідний акт постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води. Інших підстав чинним законодавством України не передбачено». Отже, самовільне відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення від оплати за послуги теплопостачання. Єдиною підставою для зняття споживача з реєстраційного обліку і припинення відповідних нарахувань є Акт та Витяг оформлений належним чином, затверджений комісією з розгляду питань про відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води. Тому всі посилання відповідача на законе автономне опалення є нікчемними та таким що направлений на введення суду в оману: тому що саме відсутність у відповідачів законного Акту та Витягу затвердженого рішенням комісії з розгляду питань щодо відключень споживачів від мереж ЦО і ГВ є підставою продовження нарахування за комунальні послуги у вигляді централізованого опалення і гарячого водопостачання. Таким чином АТ «Криворізька теплоцентраль» виконала свої зобов`язання щодо надання послуг централізованого опалення, а відповідач зобов`язаний оплатити надані послуги. У разі наміру споживача припинити надання послуг з централізованого теплопостачання, останній не позбавлений можливості у передбачений законом спосіб провести відключення квартири від мереж теплопостачання. Враховуючи вказане, вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими та наполягає на їх задоволенні в повному обсязі.

22 жовтня 2022 року представником відповідачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 , до суду подані письмові пояснення. В яких зазначено наступне. Відповідно до вимог ст.ст.11, 526 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як передбачено ч.1 ст.12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Згідно з п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право, зокрема, одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Вказує, що згідно із зазначеними нормами закону споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними та за умови наявності між сторонами договірних відносин (укладеного договору за формою, затвердженою КМУ). Відтак факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг є свідченням того, що особа не є споживачем таких послуг і не має потреби в їх отриманні. Вона, ОСОБА_1 , є власником житлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 14.09.2002. Як визначено приписами п.12 ч.1 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право у встановленому законодавством порядку відключитися від систем централізованого теплопостачання та постачання гарячої води. На початку 2006 року звернулась до Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської ради з приводу надання погодження на відключення від системи теплопостачання в приміщенні квартири за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з влаштування автономної системи опалення. Таке погодження було надано 17.02.2006 за вих.№362/8 із зазначенням про необхідність отримання технічних умов в АТ «Криворіжгаз» та проекту, розробленого проектною організацію з подальшим проведенням монтажних робіт по влаштуванню автономного опалення На її замовлення ПП «Проекттепломонтаж» було проведено технічний розрахунок, а проектним відділом ВАТ по газопостачанню та газифікації «Криворіжгаз» виготовлено робочий проект реконструкції системи газопостачання в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , надано технічні умови на проектування газопостачання пристрою автономного опалення. Проект узгоджено з КП «ЖЕО №35». За отриманими проектами в її квартирі, будівельно-монтажною організацією ВАТ «Криворіжгаз», установлено котел «Іммергаз» турбований, виробництва Італія, проведено монтажні роботи (виконано розрив на системі централізованого опалення), перемонтаж газової плити та 05.11.2010 складено акт про введення в експлуатацію газифікованого об`єкта. Акт від 01.10.2010 підтверджує законність таких робіт за погодженням з КПТМ «Криворіжтепломережа». Факт установки автономного опалення також підтверджується актом б/н від 02.03.2012, виданим Криворізьким підприємством теплових мереж «Криворіжтепломережа» за підписами представника КПТМ «Криворіжтепломережа» та ОСОБА_1 . Таким чином, її квартиру від`єднано від системи централізованого опалення з огляду на наявну технічну можливість такого відключення та забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку. Технічні умови для правомірного відключення від центральної системи теплопостачання на моє замовлення було виготовлено, а наявність акту про відключення з підписом представника КПТМ «Криворіжтепломережа» свідчить про наявність усіх необхідних дозволів на відключення та влаштування індивідуального автономного опалення. Як вбачається з положень ст.24 Закону України «Про теплопостачання», який є спеціальним до спірних правовідносин, споживач теплової енергії має право на вибір одного або декількох джерел теплової енергії чи теплопостачання, якщо це можливо за існуючими технічними умовами. Відтак, право на установлення автономного опалення, є її законним та обмеженню не підлягає. До того ж від`єднання від системи централізованого опалення її квартири жодним чином не погіршило роботу системи в цілому, як і не порушило права інших мешканців. Звертає увагу на те, що підприємство АТ «Криворізька теплоцентраль» стало виконавцем послуг з теплопостачання та гарячого водопостачання для будинку АДРЕСА_2 з 01.10.2013, тоді як автономне опалення у належній їй квартирі встановлено ще до цього часу, а відсутність інформації щодо облаштування автономного індивідуального опалення за її адресою та зняття її з обліку як споживача при передачі від КПТМ «Криворіжтепломережа» до ДП «Криворізька теплоцентраль» об`єктів теплопостачання, не є її виною, а тому не повинна сплачувати послуги, які не отримувала. Докази передачі об`єктів теплопостачання від КПТМ «Криворіжтепломережа» до АТ «Криворізька теплоцентраль» в матеріалах справи також відсутні, що ставить під сумнів правомірність надання підприємством таких послуг, яке займає монопольне становище на ринку таких послуг. Позивачем також не надано до суду доказів його цивільної правоздатності та дієздатності, права здійснювати господарську діяльність, а також належним чином завірених копій: статуту, свідоцтва про державну реєстрацію АТ «Криворізька теплоцентраль» як юридичної особи; рішень про призначення у спірний період виконавцем житлово-комунальних послуг у сфері тепло-постачання з централізованого опалення; договорів з балансоутримувачем будинку щодо здійснення цим підприємством у спірний період централізованого опалення; ліцензій на здійснення відповідних видів діяльності у сфері теплопостачання; сертифікатів відповідності якості послуг у сфері теплопостачання у спірний період. Незгодна з розрахунком вартості послуг. Відповідно до ст.67 ЖК України, плата за комунальні послуги береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно з п.2 ч.3 ст.4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону. Отже, у спорі, пов`язаному із стягнення заборгованості по оплаті за спожиті житлово-комунальні послуги підлягають встановленню обставини щодо підстав, кількості, якості надання комунальних послуг, а також щодо розміру фактичної заборгованості споживача. Відповідно до ч.ч.5, 6 ст.21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Органи, уповноважені законом встановлювати порядки (методики) формування тарифів на транспортування, постачання теплової енергії, визначають особливості врахування в тарифах на теплову енергію для споживача витрат на утримання та обслуговування теплових пунктів (індивідуальних та центральних) з метою недопущення подвійної компенсації споживачами таких витрат . Таким чином, формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, на послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води АТ «Криворізька тепло здійснюється за окремими періодами на підставі рішень виконкому Криворізької міської ради та відповідних постанови Національної комісії у сферах енергетики та комунальних послуг «Про затвердження процедури встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання». Зазначає, що матеріалах справи відсутні як такі рішення органів місцевого самоврядування та відповідних уповноважених органів державної виконавчої влади щодо встановлення у спірний період цін (тарифів) на теплову енергію, так і посилання на них при розрахунку розміру цін та тарифів на послуги, які мені безпідставно нараховано в межах періоду, заявленого в позові, що виключає можливість перевірки їх правомірності, вірності та обґрунтованості. Докази отримання мною протягом спірного періоду щомісячних платіжних документів на оплату теплової енергії позивачем також не надано. Згідно з п.12 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ №630 від 21.07.2005 (надалі Правила №630), у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку та/або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування будинку. У разі нездійснення таких заходів споживач не сплачує за опалення місць загального користування будинку. При цьому, згідно пункту 2 Правил №630 встановлено, що опалювана площа (об`єм) будинку загальна площа (об`єм) приміщень будинку, в тому числі у разі опалення площа (об`єм) сходових кліток, ліфтових та інших шахт; опалювана площа (об`єм) квартири (будинку садибного типу) - загальна площа (об`єм) квартири, а також будинку садибного типу без урахування площі лоджій, балконів, терас. Відповідно до пункту 23 Правил користування тепловою енергією, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 3 жовтня 2007 року №1198, розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку. З аналізу вказаних норм вбачається, що у разі відсутності у споживача послуги квартирного приладу обліку теплової енергії, загальний облік споживання послуги з теплопостачання здійснюється за допомогою будинкового приладу обліку. При цьому, обсяг спожитої у будівлі теплової енергії, встановлений вказаним приладом обліку, включає обсяги теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, а також місць загального користування. При цьому, оплата відповідних послуг споживачем здійснюється згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири. Відсутність в матеріалах справи доказів встановлення теплового лічильника на буд. АДРЕСА_2 , проходження ним планової повірки, а також актів використання теплової енергії, зняття показів, розрахунок вартості спожитої енергії має проводитись виходячи із встановлених тарифів та опалювальної площі квартири. Саме лише посилання у детальній виписці по рахунку (а.с.8) на наявність лічильника вважає недостатнім. Як слідує з наданого позивачем розрахунку, при вирахуванні вартості спожитої теплової енергії в розрахунок приймалась площа квартири АДРЕСА_4 62,7 кв.м. Натомість, відповідно до технічного паспорту, квартира має загальну площу 64,90 кв.м., житлову 42,3 кв.м., обладнана лоджією 5,16 кв.м., складається з 3-х кімнат, кухні, ванної кімнати площею 3,2 кв.м., вбиральні 1,3 кв.м., коридору 7,30 кв.м. (копія технічної документації долучається, оригінал наявний в мене). Таким, чином, проводячи розрахунок, позивачем не тільки не надано відомостей про встановлені тарифи на кожний окремий період, а й невірно враховано площу квартири, яка не є опалювальною, тобто без вирахування площі, що припадає на лоджії, коридор, інші не опалювальні приміщення (ванну, туалет). До того ж, доданий до позову розрахунок заборгованості, є неналежним доказом, так як немає ознак юридичного документу, передбачених ДСТУ 4163-2003 «Вимоги до оформлення документів», затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003 року. Статтями 256, 257 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Положеннями ч.4 ст.267 ЦК України визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ч.1, 5 ст.261 ЦК України, за загальним правилом перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливість реалізації свого права в примусовому порядку через суд. Як зазначено в позовній заяві, відповідач, починаючи з жовтня 2013 року, не здійснював оплату комунальних послуг, що надає позивач, про що позивачу було відомо». Відповідно до відтиску штампу вхідної кореспонденції суду, з позовом до суду АТ «Криворізька теплоцентраль» звернулося 04.12.2020, вимогу про стягнення заборгованості заявлено за період з жовтня 2013 року по листопад 2020 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності до вимог по заборгованості, нарахованим до 04.12.2017. Окремо акцентує увагу суду, що зазначена в резолютивній частині рішення загальна сума заборгованості (52 704,83 грн.) перевищує сумарну заборгованість за кожною зі складових: заборгованість нарахована 36 636,83 грн., інфляційні втрати 6471,23 грн., 3% річних 2795,69 грн. (загалом 45 903,75 грн., як і зазначено в ціні позову).

17 травня 2023 року представником позивача АТ «Криворізька теплоцентраль» до суду подано клопотання про поновлення строків позовної давності. Клопотання обґрунтовано наступним. Правовідносини у даній справі між позивачем та відповідачем врегульовані рядом нормативно-правових актів, з яких: Цивільний кодекс України. Закон України «Про теплопостачання» від 02.06.2005 року № 2633-IV, Правила користування тепловою енергією. затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 року №1198. Закон України «Про житлово-комунальні послуги», Постанова Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», тощо. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Згідно із положеннями ст. 19 ЗУ «Про теплопостачання», теплотранспортуюча організація не має права відмовити споживачу теплової енергії у забезпеченні його тепловою енергією за наявності технічних можливостей на приєднання споживача споживача до теплової мережі. Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Підпунктом 9 п. 29 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води до Типового договору про надання послуг централізованого опалення» затверджених Постановою КМУ України від 21.07.2005 року № 630 (далі по тексту Правила), передбачено звільнення від плати за послуги у разі їх ненадання. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно гуртуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановлено, що рішення суду, як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного основним Законом України, принципу верховенства права. У зв`язку з цим, суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. Щодо підстав застосування строків позовної давності: позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Частинами першою ст. 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову с лише частина вимоги, право на яку має позивач (ч.ч. 1, 2 ст. 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті). Отже, переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників. Звертає увагу суду, що 11 березня 2020 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторной хвороби COVID-19, спричиненої коронавирусом SARS-CoV-2», відповідно до якої, з метою запобігання поширенню на територій України гострої респіраторної хвороби COVID-19. спричиненої коронавірусом SARS-COV-2, урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10 березня 2020 року установлено карантин на усій території України з 12 березня 2020 року. У подальшому дія карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11 березня 2020 року, безперервно продовжувалася. Так, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1236 від 09 грудня 2020 року (з урахуванням останніх внесених до неї змін згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 1423 від 23.12.2022), дія карантину на усій території України, встановленого постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11 березня 2020 року, була продовжена до 30 квітня 2023 року. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-1Х, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України був доповнений, зокрема пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Зазначений Закон України набрав чинності 02 квітня 2020 року. Отже, на час дії установленого на території України карантину строки, визначені статтями 257, 258 Цивільного кодексу України, були продовжені. Початок дії карантину на усій території України 12 березня 2020 року, відповідно правовідносини, по яким трирічний строк позовної давності на вказану дату спливав, є продовженим на строк дії такого карантину. Проте, на проміжок часу до початку дії карантину, тобто до 12 березня 2020р. положення про застосування позовної давності застосовуються без обмежень, а карантинні обмеження не поширюється. Таким періодом, в даному випадку, є проміжок у часі з 13.03.2017р. по 11.03.2020р. включно. Зазначена позиція щодо застосування ст. 257 ЦК України та п. 12 розділу «Прикінцеві то перехідні положення ЦК України повністю кореспондується з практикою Верховного суду, викладеного у постановах від 06.05.2021 р. у справі № 903/323/20, від 31.05.2022р. у справі № 926/1812/21, від 22.06.2022р. у справі № 916/1157/21.

У судове засідання представник позивача не з`явилась, подала заяву в якій просить, справу розглядати за її відсутності. На задоволенні позовних вимог наполягає.

Відповідачка у судове засідання не з`явилася, представник відповідачки подав заяву, згідно якої просить справу розглянути за його відсутності та відсутності відповідачки. При прийнятті рішення просить врахувати позицію викладену в письмових поясненнях. Проти клопотання про поновлення пропущеного строку позовної давності заперечує.

У судовому засіданні безпосередньо досліджені наступні письмові докази: довідка (а.с. 6), інформація про нарахування по рокам (а.с.7), детальна виписка з особового рахунку (а.с.8), розрахунок суми компенсації за інфляцію та 3% річних (а.с. 9), договір купівлі продажу (а.с. 43), технічний паспорт (а.с. 44), погодження (а.с. 45), теплотехнічний розрахунок (а.с. 46-55), робочий проект (а.с. 56-58), акт (а.с. 59), акт приймання в експлуатацію газифіцированого об`єкта (а.с. 60), акт (а.с. 61), рішення суду (а.с.99-102), постанова суду (а.с.103-105).

Суд, керуючись вимогами ст.77 ЦПК України, згідно якої предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, оцінюючи з точки зору належності досліджені у судовому засіданні докази, приходить до наступних висновків.

Суд вважає належними доказами: довідку (а.с. 6), договір купівлі-продажу (а.с. 43), так як ці докази стосуються обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме, що відповідачка є власником квартири АДРЕСА_4 .

Суд вважає належними доказами: інформацію про нарахування по рокам (а.с.7), детальну виписка з особового рахунку (а.с.8), розрахунок суми компенсації за інфляцію та 3% річних (а.с. 9), так як ці докази стосуються обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме наявність заборгованості за надані позивачем відповідачці послуги та їх розмір, розмір нарахованого індексу інфляції, трьох процентів річних.

Суд вважає належними доказами: технічний паспорт (а.с. 44), погодження (а.с. 45), теплотехнічний розрахунок (а.с. 46-55), робочий проект (а.с. 56-58), акт (а.с. 59), акт приймання в експлуатацію газифіцированого об`єкта (а.с. 60), акт (а.с. 61), так як ці докази стосуються обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме, що за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено автономне опалення.

Суд вважає належними доказами: рішення суду (а.с.99-102), постанова суду (а.с.103-105)

Суд, відповідно до ст.78 ЦПК України, вважає досліджені у судовому засіданні зазначені письмові докази допустимими, так як ці докази одержані без порушення порядку, встановленого законом.

Оцінюючи докази з точки зору їх достовірності, суд приходить до висновку, що досліджені у судовому засіданні письмові докази є достовірними.

Керуючись вимогами ст. 80 ЦПК України, суд вважає, що сукупність визнаних судом допустимими, належними та достовірними доказами є достатньою для встановлення наступних фактів та обставин.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є споживачем послуг, що надаються АТ «Криворізька теплоцентраль» як постачальником централізованого опалення і гарячого водопостачання за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки є власником вказаного житлового приміщення та зареєстрована за вказаною адресою, що вбачається з договору (а.с.43), технычного паспорту (а.с.44), довідки (а.с.14).

Листом управління житлово- комунального господарства виконкому міськради від 17.02.2006 року зазначено про погодження відключення від системи теплопостачання за адресою: АДРЕСА_1 , при умові влаштування альтернативного джерела опалення. Зазначено про необхідність після влаштування автономного опалення та опломбування газового лічильника, звернутися для розірвання договору з постачання теплової енергії до ДП «Криворізька теплоцентраль» (а.с. 45).

01.10.2010 року складений акт представника КПТО у присутності відповідачки ОСОБА_1 про встановлення видимого розриву системи г/в. Стояк приходить транзитом (а.с. 59).

З акту №2 КПТМ «Криворіжтепломережа» від 02.03.2012 року вбачається, що при огляді приміщення за адресою: АДРЕСА_1 встановлено, що мається видимий розрив на системі центрального опалення, гарячого водопостачання, стояки ізольовані, система гарячого водопостачання демонтована, мається пакет документів, в приміщенні встановлено автономне опалення (а.с. 61).

ПП «Проекттепломонтаж» проведено теплотехнічний розрахунок на опалення та гаряче водопостачання приміщень квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 46-55).

05.11.2010 року ВАТ «Криворіжгаз» був складений акт прийомки в експлуатацію газифікованого об`єкта (котел підігріву гарячої води, крани, труби) з дозволом врізки та запуску газу (а.с. 60).

Відповідачкою ОСОБА_1 здійснено самовільне відключення від мережі централізованого опалення у житловому приміщенні, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , що встановлено рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09.12.2020р., яке набрало законної сили 24.02.2021 року, що вбачається з рішення, постанови (а.с.99-102, 103-105).

З наданої АТ «Криворізька теплоцентраль» інформації з особового рахунку № НОМЕР_1 стосовно власника ОСОБА_1 вбачається, що відповідачці за період з жовтня 2013 року по листопад 2020 року здійснено нарахування послуг з теплопостачання за адресою: АДРЕСА_1 , на загальну суму 36 636,83 грн. (а.с.7- 8).

Відповідачка в лютому 2018 року сплатила позивачеві 58,13 грн., що вбачається з виписки (а.с.8).

Також відповідачці позивачем за прострочення виконання грошового зобов`язання, нараховано інфляційні втрати 6 471,23 грн. та 3% річних 2 795,69 грн.(а.с. 9).

Встановленим судом фактам та обставинам відповідають правовідносини, які регулюються нормами ЦК України, ЖК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24.06.2004р., Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 09.11.2017р., Закону України «Про теплопостачання».

Відповідно до частин першої-третьої статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Згідно з пунктами 24, 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила № 630), споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Рішення про відключення будинку від системи централізованого опалення з улаштуванням індивідуального опалення повинно бути підтримане всіма власниками (уповноваженими особами власників) приміщень у житловому будинку (пункт 2.1 Наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року № 169 «Про затвердження Змін до Наказу Мінбуду України від 22 листопада 2005 року № 4).

При цьому обов`язково враховуються технічні можливості існуючих мереж газопостачання, водопостачання та електропостачання даного населеного пункту або окремого мікрорайону щодо забезпечення живлення запропонованої власником (власниками) системи теплопостачання (пункт 2.2 Наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року № 169 «Про затвердження Змін до наказу Мінбуду України від 22 листопада 2005 року № 4).

Пунктом 26 Правил № 630 передбачено, що відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.

Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22.11.2005 р. № 4 (далі Порядок), не передбачена можливість відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води окремої квартири у багатоквартирному будинку, а відключення окремого багатоквартирного будинку за заявою власника (власників) будинку вирішується постійно діючою міжвідомчою комісією, створеною органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади відповідно до розділу 2 вищезазначеного Порядку.

Згідно з пунктами 2.6, 2.7 Порядку, по закінченню робіт складається акт про відключення будинку від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання і в десятиденний термін подається заявником до постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання.

Тобто, єдиною законною підставою для відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення є відповідний акт постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води. Інших підстав чинне законодавство не передбачає.

Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року № 169 було внесено зміни, які унеможливлюють відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку і дозволяють таке відключення лише щодо будинку в цілому.

Судом встановлено, що відповідного рішення постійно діючої міжвідомчої комісії створеної органом місцевого самоврядування про відключення споживача ОСОБА_1 від мережі централізованого опалення не приймалось. Наявність видимого розриву на системі центрального опалення, гарячого водопостачання житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 не свідчить про дотримання встановленої законом процедури з відключення споживачів від мережі централізованого опалення.

Судом встановлено, що відповідачкою ОСОБА_1 у 2012 році встановлено автономне опалення та здійснено самовільне відключення від мережі централізованого опалення у житловому приміщенні, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 .

З урахуванням викладеного, доводи представника відповідачки щодо неправомірного нарахування позивачем оплати за послуги з теплопостачання у зв`язку із фактичним невикористанням цих послуг через наявність автономної системи опалення у квартирі, суд відхиляє, оскільки споживачем не дотримано порядку відключення квартири від мереж централізованого опалення багатоквартирних будинків з ініціативи споживачів.

Отже, суд вважає доведеним факт постачання позивачем до квартири відповідачки послуг централізованого опалення, за які ОСОБА_1 не сплачувала, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (надалі Закон № 2189-VIII від 09.11.2017р.), до житлово-комунальних послуг належать послуги, зокрема, з постачання теплової енергії.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 2189-VIII від 09.11.2017р., індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 1 Закону № 2189-VIII від 09.11.2017р., споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) - індивідуальний або колективний споживач.

Пунктом 6 ч.1 ст. 7 зазначеного Закону встановлено, що споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг.

П. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004р. №1875-IV, який був чинний на час виникнення спірних правовідносин між сторонами, передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п.п. 1 та 5 ч.3 ст. 20 цього Закону обов`язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг та оплачувати житлово- комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Аналогічна норма, передбачена пунктами 1, 5 ч.2 ст. 7 Закону № 2189-VIII від 09.11.2017р., якими встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово- комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово- комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону № 2189-VIII від 09.11.2017р., споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Статтею 12 Закону № 2189-VIII від 09.11.2017р., передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Пунктом 2 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (надалі Правил) визначено, що централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньо будинкових систем теплопостачання.

Пунктом 18 Правил передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку.

Таким чином, хоча ч.1 ст. 12 Закону № 2189-VIII від 09.11.2017р., й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.

Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону № 2189-VIII від 09.11.2017р., обов`язок індивідуального споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У відповідності зі ст.526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. У відповідності до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Згідно зі ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У судовому засіданні встановлено, що незаконними діями відповідачки, яка оплату за комунальні послуги з постачання теплової енергії в повному обсязі не здійснювала, внаслідок чого виникла заборгованість за період з 01.10.2013 року по 01.11.2020 року в сумі 36 636 грн. 83 коп., заподіюється шкода майновим правам позивача, що у відповідності до ст.15 ЦК України охороняються законом, а тому позивач обґрунтовано, у відповідності до ст. 16 ЦК України звернувся до суду за захистом своїх прав, із застосуванням наслідків прострочення виконання зобов`язань, передбачених ст.625 ЦК України, у виді нарахування інфляційних втрат в сумі 6471 грн. 23 коп. та 3% річних в сумі 2795 грн. 69 коп.

Вирішуючи питання щодо застосування строків позовної давності, суд виходить з наступного.

За нормами ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права.

Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Аналіз зазначених норм цивільного права визначає, що за щомісячними платежами перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу.

Відповідачка має перед позивачем заборгованість з постачання теплової енергії за період з 01.10.2013 року по 01.11.2020 року в сумі 36 636 грн. 83 коп., при цьому у лютому 2018 року здійснила платіж на суму 58,13 грн., а отже вказані дії свідчать про визнання відповідачкою свого обов`язку щодо сплати наданих послуг.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акту звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій, такий висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 27 квітня 2020 року у справі № 3-269гс16.

У Постанові Верховного Суду від 08 листопада 2020 року у справі № 6-2891цс18 вказано, що відповідно до частин першої, третьої статті 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою».

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що строк позовної давності перервався вчиненням відповідачкою дій по оплаті послуг з централізованого опалення, які мали місце у лютому 2018 року, у зв`язку з чим строк позовної давності станом на момент подання позову до суду у грудні 2020 року позивачем не пропущено, а тому заява представника позивача є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Таким чином, дослідивши письмові докази, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд на підставі ст.12 ЦПК України згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається та ст. 13 ЦПК України, згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд вважає, що позовні вимоги АТ «Криворізька теплоцентраль» є обґрунтованими та підлягають повному задоволенню.

В силу ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору, в сумі 2 102 грн. 00 коп.

Керуючись ст.ст.20,21 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», ст. ст. 19, 24 ЗУ «Про теплопостачання», Правилами надання населенню послуг централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22.11.2005 р. № 4, ст.ст. 2, 11, 12, 13, 76, 81, 89, 141, 211, 263-265,268,273, 279 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті за надані житлово- комунальні послуги, інфляційних втрат, 3% річних задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» (м. Кривий Ріг, вул. Електрична, 1, , IBAN НОМЕР_2 в АТ «АБ «Радабанк», ІПН 33) заборгованість по оплаті за надані послуги з централізованого опалення за період з жовтня 2013 року по листопад 2020 року в сумі 36 636,83 грн., інфляційні витрати 6 471,23 грн., 3% річних 2 795,69 грн., а всього 45 903,75 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» (м. Кривий Ріг, вул. Електрична, 1, , IBAN НОМЕР_2 в АТ «АБ «Радабанк», ІПН 33) витрати по сплаті судового збору в сумі 2 102 грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дати підписання шляхом подання апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя: В.М. Прасолов