АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2023 року м. Чернівці

справа № 727/4942/23

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Одинака О. О.

суддів: Височанської Н. К., Половінкіної Н. Ю.,

секретар Паучек І. І.

позивач ОСОБА_1

відповідач Акціонерне товариство «УКРСИББАНК»

апеляційна скаргаАкціонерного товариства «УКРСИББАНК» на рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 7 вересня 2023 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Ярема Л. В.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом.

Позивач просив:

- визнати припиненим договір іпотеки №5675/2 від 26 жовтня 2015 pоку, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «УКРСИББАНК», правонаступником якого є Акціонерне товариство «УКРСИББАНК» (далі АТ «УКРСИББАНК»);

- зняти заборону відчуження нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 та виключити відповідні записи з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек.

Посилався на те, що 26 жовтня 2015 року між АТ «УКРСИББАНК» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредитування №0. Відповідно до вказаного договору банк надав позичальнику кредит у сумі 356 434 гривні 05 копійок, а позичальник зобов`язався повертати кредит та сплачувати проценти на умовах, визначених кредитним договором у строк не пізніше 26 лютого 2041 року.

В забезпечення виконання взятих зобов`язань за кредитним договором позивач передав в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1 .

26 жовтня 2015 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Давньою О. І. у зв`язку із посвідченням договору іпотеки накладено заборону на відчуження вищевказаної квартири до припинення договору іпотеки.

19 жовтня 2020 року Шевченківським районним судом міста Чернівці стягнуто на користь банку судовий збір. В іншій частині позовних вимог відмовлено у зв`язку із тим, що відповідачем ОСОБА_1 повернуто тіло кредиту в повному обсязі в сумі 350 975 гривень. Дострокове повернення тіла кредиту здійснено відповідачем ОСОБА_1 у зв`язку з заявленою вимогою позивача. Крім того, на момент звернення позивача із позовом до суду у відповідача не було заборгованості за кредитним договором №00 від 26 жовтня 2015 року, а з моменту пред`явлення позивачем до відповідача вимоги про дострокове повернення кредиту, у позивача не було підстав для нарахування відсотків по кредиту.

Вважає, що з 08 жовтня 2020 року повністю виконав свої зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту №0 від 26 жовтня 2015 року, що в силу статті 599 ЦК України є підставою для припинення зобов`язання, у зв`язку із чим, і договір іпотеки, яким воно забезпечувалось, також є припиненим.

22 лютого 2022 року позивач звертався до банку із заявою про зняття заборони відчуження квартири, однак йому було відмовлено.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 7 вересня 2023 року позов задоволено.

Визнано припиненою іпотеку за договором іпотеки № 5675/2 від 26 жовтня 2015 pоку, укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ «УКРСИББАНК», правонаступником якого є АТ «УКРСИББАНК».

Знято заборону відчуження нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 , виключено записи з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (номер запису про обтяження 11763112 від 26 жовтня 2015 року) та Державного реєстру іпотек (номер запису про іпотеку 11763254 від 26 жовтня 2015 року).

Суд виходив з того, що зобов`язання ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредитування №0 від 26 жовтня 2015 року виконане у повному обсязі, та на підставі статті 599 ЦК України припинене. Отже, наявні підстави для визнання припиненою іпотеки за договором іпотеки № 5675/2 від 26 жовтня 2015 pоку, оскільки належне виконання основного зобов`язання припиняє іпотеку й обтяження нерухомого майна, що є предметом іпотеки.

Визнання припиненими зобов`язань за кредитним договором та іпотеки за іпотечним договором не припинило правовідносин сторін кредитного договору і не припинило зобов`язання в цілому та не позбавило кредитора права на отримання сум, визначених статтею 625 ЦК України, однак вказані правовідносини та зобов`язання продовжують існувати в силу закону, а не договору, тоді як договірні зобов`язання є припиненими.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі АТ «УКРСИББАНК» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в позові.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначав, що судом першої інстанції не враховано, що у рішенні Шевченківського районного суду міста Чернівці від 19 жовтня 2020 року у справі №727/8728/19 встановлено, що ОСОБА_1 повернув тіло кредиту в повному обсязі. Однак тіло кредиту це лише частина зобов`язань, які були передбачені умовами кредитного договору та на забезпечення яких було укладено договір іпотеки.

Суд першої інстанції не з`ясував обставини щодо наявності у позичальника несплаченої заборгованості на підставі доказів, які були надані відповідачем.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу.

Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Посилався на те, що суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що він виконав свої зобов`язання за договором про надання споживчого кредитування №0 від 26 жовтня 2015 року у повному обсязі. Вказані обставини встановлені судовим рішенням. Надані апелянтом довідка-розрахунок заборгованості досліджувалась судом першої інстанції. Представник відповідача не обґрунтував розмір заборгованості, порядок та підстави нарахування такої заборгованості.

Також правильним є висновок суду першої інстанції про те, що визнання припиненими зобов`язань за кредитним договором та іпотеки за іпотечним договором не припинило правовідносин сторін кредитного договору, не припинило зобов`язання в цілому та не позбавило кредитора права на отримання сум, визначених статтею 625 ЦК України, однак вказані правовідносини та зобов`язання продовжують існувати в силу закону, а не договору, тоді як договірні зобов`язання є припиненими.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

26 жовтня 2015 року між ПАТ «УКРСИББАНК» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0 від 26 жовтня 2015 року. Відповідно до умов вказаного договору ПАТ «УКРСИББАНК» надав позичальнику кредит (грошові кошти) в сумі 356 434 гривні 05 копійок двома траншами строком до 26 лютого 2041 року шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позичальника в національній валюті, а позичальник зобов`язався погашати кредитну заборгованість шляхом сплати ануїтетних платежів (а.с.13-14).

На забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, 26 жовтня 2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ «УКРСИББАНК» укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Давньою О. І., зареєстрований в реєстрі за №2879. За умовами вказаного договору ОСОБА_1 передав у іпотеку ПАТ «УКРСИББАНК» нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 55,40 кв.м., житловою площею 27,6 кв.м. (а.с.27-29).

Квартира АДРЕСА_1 , належить позивачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу ВСМ/884607 від 05 жовтня 2005 року, який посвідчений нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Іпатовою М. М. (а.с.25).

На підставі вказаного договору іпотеки внесено обтяження до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження (номер запису про обтяження 11763112 від 26 жовтня 2015 року) та Державного реєстру іпотек ( номер запису про іпотеку 11763254 від 26 жовтня 2015 року) (а.с.30-31), що підтверджується даними Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна за №331975818 від 11 травня 2023 року (а.с.40- 41).

Рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 19 жовтня 2020 року позовні вимоги АТ «УКРСИББАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто на користь АТ «УКРСИББАНК» з відповідачів судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у рівних частках по 922 гривні 95 копійок з кожного. В іншій частині позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 369 183 гривні 48 копійок, яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 350 974 гривні 67 копійок, заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 15 894 гривні 45 копійок, заборгованості за процентами за користування грошовими коштами понад встановлений договором термін в сумі 174 гривні 10 копійок, пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за строк з 06 серпня 2018 року по 06 серпня 2019 року, пені за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за користування кредитом за строк з 06 серпня 2018 року по 06 серпня 2019 року в сумі 1504 гривні 96 копійок відмовлено. Рішення мотивоване тим, що відповідачем ОСОБА_1 повернуто тіло кредиту в повному обсязі в сумі 350 975 гривень. Дострокове повернення тіла кредиту здійснено відповідачем ОСОБА_1 у зв`язку з заявленою вимогою позивача. На момент звернення позивача із позовом до суду у відповідача не було заборгованості за кредитним договором №00 від 26 жовтня 2015 року, а з моменту пред`явлення позивачем до відповідача вимоги про дострокове повернення кредиту, у позивача не було підстав для нарахування відсотків по кредиту (а.с.32-36).

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Так, відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.

Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини першої статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

За статтею 1 Закону України «Про іпотеку» основне зобов`язання - зобов`язання боржника за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобов`язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою.

Частиною п`ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Абзацом другим частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 593 ЦК України право застави припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку» припиняється іпотека, якою забезпечено дійсне кредитне зобов`язання, що виникло на підставі договору, який укладено відповідно до закону щодо його форми та змісту та за яким відбулася фактична передача грошових коштів від банку до позичальника, за однією з підстав, передбачених статтями 598-609 ЦК України або договором, але не пов`язаних із недійсністю кредитного договору, його нікчемністю чи неукладеністю.

Виходячи зі змісту статей 526, 599 ЦК України зобов`язання буде вважатися виконане належним чином, якщо таке виконання здійснене відповідно до умов договору та вимог законодавства, а якщо умови виконання не визначені у договорі або законі, то вони повинні бути виконані відповідно до звичаїв ділового обороту або до вимог, що зазвичай ставляться.

Юридичним наслідком належного виконання зобов`язання відповідно до статей 598, 599 ЦК України є припинення зобов`язання. Таким чином, з моменту виконання боржником зобов`язань й прийняття їх кредитором, припиняється існування прав і обов`язків сторін, що складають зміст конкретного зобов`язального правовідношення.

Відповідно до частини п`ятої статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

За системним аналізом вищезазначених норм права іпотека припиняється в разі припинення основного зобов`язання, зокрема, на підставі виконання. При цьому, законодавство не вимагає від іпотекодавця будь-яких дій, пов`язаних з припиненням іпотеки оскільки іпотека, за відсутності іншої обґрунтованої заборгованості припиняється за фактом припинення виконанням основного зобов`язання.

Отже, за відсутності обґрунтованої заборгованості позичальника та вимог кредитора на момент виконання рішення суду про дострокове стягнення заборгованості та припинення у зв`язку із цим основного зобов`язання іпотека припиняється.

Аналогічна правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року у справі № 6-118 цс 16, від 25 вересня 2023 року у справі №755/15505/21.

Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що враховуючи встановлену обставину рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 19 жовтня 2020 року про відсутність на момент звернення позивача із позовом до суду у відповідача заборгованості за кредитним договором №00 від 26 жовтня 2015 року, зобов`язання ОСОБА_1 за вказаним договором виконане у повному обсязі, та на підставі статті 599 ЦК України припинене. Отже, наявні підстави для визнання припиненою іпотеки за договором іпотеки № 5675/2 від 26 жовтня 2015 pоку, оскільки належне виконання основного зобов`язання припиняє іпотеку й обтяження нерухомого майна, що є предметом іпотеки.

Припинення зобов`язання за іпотечним договором є підставою для виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна записів про обтяження предмета іпотеки (постанова Верховного Суду від 24 травня 2022 року у справі № 263/8216/20, провадження № 61-9100св21).

Помилковим є аргумент апеляційної скарги про наявність у позивача несплаченої заборгованості за кредитним договором у вигляді процентів за користування кредитними коштами за умовами договору та процентів за користування кредитними коштами понад встановлений договором термін.

Наявність заборгованості за процентами спростовується встановленою обставиною у рішенні Шевченківського районного суду міста Чернівці від 19 жовтня 2020 року про відсутність на момент звернення позивача із позовом до суду у відповідача будь-якої заборгованості за кредитним договором №00 від 26 жовтня 2015 року.

Крім того, відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Якщо за рішенням про стягнення кредитної заборгованості чи звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором.

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) передбачено, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

З довідки-розрахунку боргу позивача вбачається, що станом на 27 липня 2023 року банк зазначає про наявність боргу позивача по процентам за користування кредитом в сумі 458 гривень 46 копійок (а.с.131-144). Вказана заборгованість була нарахована за період з 25 жовтня 2020 року по 27 липня 2023 року, тобто після звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості з позивача та ухвалення рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 19 жовтня 2020 року за наслідками розгляду такого позову. Отже, нарахування заборгованості за процентами за користування кредитними коштами є неправомірним.

Також помилковим є аргумент апеляційної скарги про відсутність підстав вважати припиненим зобов`язання за кредитним договором у зв`язку з існуванням у банка права нараховувати суми, передбачені статтею 625 ЦК України, оскільки кредитний договір не встановлював обов`язок позичальника сплатити такі суми, а іпотекою, укладеною між сторонами, не забезпечено виконання зобов`язань за вимогами, що ґрунтуються на положеннях статті 625 ЦК України.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що визнання припиненою іпотеки за іпотечним договором не позбавляє кредитора права на отримання сум, визначених статтею 625 ЦК України, оскільки ці правовідносини та зобов`язання продовжують існувати в силу законодавства України, а не договору, тоді як договірні зобов`язання між сторонами припинені. Це відповідає висновку, викладеному Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року в справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19).

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 7 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 17 листопада 2023 року.

Головуючий Олександр ОДИНАК

Судді Наталія ВИСОЧАНСЬКА

Наталія ПОЛОВІНКІНА