Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
Справа № 279/5473/23
Провадження № 2/279/1531/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2023 року

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в складі судді Шульги О.М., з секретарем Райвахівською Л.В., розглянувши у приміщенні суду в м.Коростені в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу № 279/5473/23 за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача в якому зазначила, що відповідно до договору купівлі-продажу від 29 січня 2021 року, який посвідчено приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу Неборачко І.В. та зареєстровано в реєстрі за № 196, набула право приватної власності на 13/28 часток житлового будинку АДРЕСА_1 .

В житловому будинку АДРЕСА_1 зареєстрована відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією будинкової книги.

Проте, з 29 січня 2021 року (дати купівлі- продажу житлового будинку АДРЕСА_1 ) ОСОБА_2 не проживає у вказаному житловому приміщенні, не сплачує кошти за комунальні послуги, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в ньому не має, що підтверджується відповідним актом про не проживання, що також можуть підтвердити у судовому засіданні свідки: ОСОБА_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно із частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Положеннями частини 1 статті 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Частиною 1 статті 321 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Приписами статті 379 Цивільного кодексу України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них.

Статтею 64 Житлового кодексу УРСР визначено, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї-наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Згідно зіст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися та розпоряджатися своїм майном.

Відповідно до статті 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Статтею 263 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Виходячи із порівняльного аналізу статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 64, 150, 156 ЖК УРСР та положення статей 383, 391 ЦК України передбачено право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру від будь-яких осіб, у тому числі і тих, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 64, 150, 156 ЖК УРСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі №6- 709цс16).

За змістом частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Тому, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням є належним способом захисту її порушених прав.

Вважає, що ОСОБА_2 втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1 , у зв`язку з тривалою, понад один рік, без поважної причини відсутністю за місцем реєстрації, крім того несплатою коштів за комунальні послуги, відсутністю зі сторони відповідача інших витрат по утриманню житлового приміщення.

Вона, як власник вказаного нерухомого майна, вимушена звернутися до суду з цією позовною заявою, оскільки відповідач створює їй перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном.

Просить усунути перешкоди в користуванні житловим приміщенням, шляхом визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

29.08.2023 року у справі було відкрито спрощене позовне провадження та встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позов та подання письмових та електронних доказів щодо заперечення проти позову.

Ухвала про відкриття провадження, копія позовної заяви з додатком направлялась рекомендованим листом за місцем реєстрації відповідача, однак повернута суду без вручення адресату за відсутністю адресату за вказаною адресою.

Одночасно про розгляд справи повідомлялось шляхом розміщення оголошення на веб-сайті суду.

У встановлений строк відзив на позов та будь які клопотання, пов`язані з розглядом справи відповідачем не подано.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про наступне.

Судом встановлено, що позивач порушила спір щодо користування житловим приміщенням будинку АДРЕСА_1 .

На підставі договору купівлі-продажу від 29 січня 2021 року, який посвідчено приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу Неборачко І.В. та зареєстровано в реєстрі за № 196, ОСОБА_1 на праві приватної власності, належить 13/28 часток житлового будинку АДРЕСА_1 .

Даний правочин став підставою для внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

У вказаному житловому приміщенні зареєстрована ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією будинкової книги та отриманою з Єдиного демографічного реєстру інформацією . Датою реєстрації останньої у спірному житловому приміщенні зазначено 04.05.2016 року.

З акту сусідів, складеного 22.08.2023 року, слідує, що ОСОБА_2 у належному позивачу житловому приміщенні не проживає.

Доказів того, що відповідач не втратила інтерес до спірного житла, приймає участь в його утриманні, сплачує комунальні послуги, у справі відсутні.

Також відсутні докази, що відповідач є членом сім`ї власника житлового приміщення, а також, що змінив місце проживання не з власної волі та не користується житловим приміщенням з поважних причин.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, що передбачено ч.1 ст.391 ЦК України.

В розумінні зазначених норм законодавства, позивач має право на захист свого права власності.

Підстави втрати права користування житлом визначені ст. 405 ЦК України.

Так, частиною 2 ст.405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Статтею 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України передбачено право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Згідно п.1 ч.1ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна.

Відповідно до п. 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації.

З огляду на вищенаведене, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги власника майна та визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , яке на праві власності належить позивачу.

Керуючись ст. 4, 12, 13, 19, 258, 259, 265, 268, 273, 274, 279, 354, 355 ЦПК України, ст.ст.16, 319, 383, 391, 405 ЦК України, ст.107, 150 ЖК України, Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року", ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні",

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі протягом тридцяти днів апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня його вручення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони та учасники:

Позивач ОСОБА_1 : АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя: О.М.Шульга