печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2023 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді Григоренко І.В.,

при секретарі: Андрієнко І.І.,

за участю:

позивача: не з`явився,

представника позивача: не з`явився,

відповідача-1: не з`явився,

відповідача-2: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Печерського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач-1, ОСОБА_2 ), ОСОБА_3 (далі - відповідач-2, ОСОБА_3 ), в якому просить визнати недійсним договір купівлі-продажу машиномісця, укладений 11.03.2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Позняковою С.В. зареєстрований в реєстрі за № 111.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що Печерським УП ГУ НП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000221 за ознаками складу злочину передбаченого ч. ч. 1, 4 ст. 190, ч. ч. 1, 3 ст. 358 Кримінального кодексу України (далі - КК України), в якому вона є потерпілою, а відповідач-1 ОСОБА_2 - підозрюваною. Вказує, що досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 0000221 встановлено, що своїми діями відповідач-1 нанесла потерпілій ОСОБА_1 збитки, завдані злочином у розмірі 18 778 154,00 грн. Так, 06.03.2020 року позивачем, як потерпілою у рамках кримінального провадження № 0000221, заявлено цивільний позов про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 збитків, завданих злочином у розмірі 18 778 154,00 грн. Зазначає, що після вручення підозри та пред`явлення цивільного позову, відповідач-1 почала відчужувати належне їй на праві власності майно на користь родичів та третіх осіб. Так, 11.03.2020 року між відповідачем-1 та відповідачем-2 було укладено договір купівлі-продажу машиномісця, посвідчений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Позняковою С.В. зареєстрований в реєстрі за № 111. Позивач вважає, що вказаний договір є фіктивним, оскільки укладений без наміру створення правових наслідків, що обумовлені цим договором, а лише з метою неможливості виконання майбутнього судового рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 збитків, завданих злочином у розмірі 18 778 154,00 грн. За таких обставин, позивач зазначає, що договір купівлі-продажу машиномісця, укладений 11.03.2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Позняковою С.В. зареєстрований в реєстрі за № 111, відповідно до ст. 234 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) є недійсними.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.06.2020 року, справу було передано судді Печерського районного суду м. Києва Григоренко І.В.

На виконання ч. 6 ст. 187 ЦПК України, судом було зроблено запит до органу реєстрації місця перебування та місця проживання щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідачів та 17.07.2020 року одержано відповідь.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03.08.2020 року в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору недійсним, та судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 26.04.2021 року.

23.02.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача-1 - адвоката Дзецько Д.А. надійшли заперечення щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

23.02.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача-1 - адвоката Дзецько Д.А. надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача-1 проти позову заперечувала, оскільки твердження позивача про те, що договір купівлі-продажу машиномісця, укладений 11.03.2020 року між відповідачами, посвідчений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Позняковою С.В. зареєстрований в реєстрі за № 111, було укладено фіктивно, без наміру створення правових наслідків, що обумовлені договором, є необґрунтованими, безпідставними та непідтвердженими жодними доказами. Зазначає, що оскаржуваний договір укладено відповідно до вимог чинного законодавства, а тому відсутні підстави для визнання його недійсним. Вказує, що сам по собі факт укладення спірного правочину через 5 днів після пред`явлення позивачем цивільного позову у кримінальному провадження не дає підстави вважати цей договір фіктивним. При цьому зазначає, що позивачем не надано доказів, що підтверджують обізнаність відповідача-1 про заявлений ОСОБА_1 цивільний позов на час укладення оспорюваного договору. Звертає увагу на те, що позивачем не надано доказів неплатоспроможності відповідача-1 та доказів того, що у випадку виникнення у ОСОБА_2 зобов`язань перед ОСОБА_1 у кримінальному провадженні, у відповідача-1 буде недостатньо коштів для їх виконання.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26.04.2021 року заяву представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Дзецько Дарії Анатоліївни, із запереченнями проти розгляду в порядку спрощеного позовного провадження цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору недійсним задоволено; постановлено здійснювати розгляд цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору недійсним за правилами загального позовного провадження та замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

Протокольними ухвалами Печерського районного суду м. Києва від 26.04.2021 року приєднано до матеріалів справи відзив на позовну заяву, та у зв`язку із задоволенням клопотання представника позивача, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 198, п. 2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, підготовче засідання було відкладено до 21.09.2021 року.

11.05.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Лисенко В.В. надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача зазначає про необґрунтованість доводів представника відповідача-1, наведених у відзиві на позовну заяву. Звертає увагу на те, що ОСОБА_2 була обізнана з 05.03.2020 року про підозру у кримінальному провадженні № 0000221, а вже 11.03.2020 року остання здійснила відчуження усього належного їй на той час майна виключно з метою уникнення майнової відповідальності за завдану позивачу шкоду. Звертає увагу на те, що відповідач-2 на підставі оспорюваного договору купівлі-продажу набула права власності на машиномісце за адресою: АДРЕСА_1 , в той же час, ОСОБА_3 зареєстрована у Черкаській області. При цьому у власності відповідача-2 перебуває лише один об`єкт нерухомого майна, а саме - машиномісце у підземному паркінгу, набуте нею за оспорюваним правочином. На переконання позивача наведене свідчить про те, що обидві сторони оспорюваного договору вчинили його без мети створення правових наслідків, що ним обумовлені, заздалегідь знаючи, що укладений правочин не буде виконано та вчиняється з метою зміни титульного власника майна для унеможливлення у подальшому задоволення вимог позивача за рахунок такого майна.

20.09.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача-1 - адвоката Дзецько Д.А. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

21.09.2021 року справу знято зі складу у зв`язку із перебуванням головуючого судді на лікарняному та підготовче засідання призначено на 10.02.2022 року.

10.02.2022 року справу знято зі складу у зв`язку із перебуванням головуючого судді на онлайн підготовці суддів, яка організована Національною школою суддів України за місцем роботи та підготовче засідання призначено на 04.07.2022 року.

04.07.2022 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача-1 - адвоката Глушкова В.О. надійшла заява про проведення підготовчого засідання без фіксування технічними засобами.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 04.07.2022 року, у зв`язку з неявкою учасників справи щодо яких відсутні відомості про вручення їм повідомлення про дату, час і місце підготовчого засідання, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 198, п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, підготовче засідання було відкладено до 17.11.2022 року.

04.07.2022 року на електронну пошту Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Лисенко В.В. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Вказане клопотання було передано головуючому судді після підготовчого засідання.

17.11.2022 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача-1 - адвоката Глушкова В.О. надійшла заява про проведення підготовчого засідання без фіксування технічними засобами, в якій останній зазначив, що не заперечує проти закриття підготовчого засідання. Крім того, представником відповідача-1 подано клопотання про залишення позову без розгляду.

17.11.2022 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Гольдарба Я.Ю. надійшла заява про проведення підготовчого засідання без фіксування технічними засобами, в якій останній зазначив, що не заперечує проти закриття підготовчого засідання та призначення справи до розгляду по суті.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 17.11.2022 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору недійсним, та справу призначено до розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 30.03.2023 року.

29.03.2023 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача-1 - адвоката Глушкова В.О. надійшла заява про відкладення розгляду справи.

30.03.2023 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Гольдарба Я.Ю. надійшла заява про проведення судового засідання без фіксування технічними засобами.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 30.03.2023 року, у зв`язку із задоволенням клопотання представника відповідача-1, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 03.07.2023 року.

03.07.2023 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача-1 - адвоката Глушкова В.О. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

В судове засідання 03.07.2023 року учасники справи не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, в тому числі, з використанням засобів мобільного зв`язку, електронною поштою та шляхом публікації оголошення на веб-порталі судової влади України.

Частиною 1 ст. 223 ЦПК України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Оскільки, згідно з п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності учасників справи.

Дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Суд встановив, що Печерським УП ГУ НП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000221 від 23.10.2017 року.

05.03.2020 року Старшим слідчим СВ Печерського УП ГУ НП у м. Києві Поплавським В.М. складено та вручено повідомлення про підозру ОСОБА_2 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 358 КК України в межах кримінального провадження № 0000221 від 23.10.2017 року (а. с. 9 - 13).

06.03.2020 року ОСОБА_1 пред`явила цивільний позов у кримінальному провадженні № 0000221 від 23.10.2017 року до ОСОБА_2 , подавши слідчому у кримінальному провадженні відповідну заяву із вимогою про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 збитків, завданих злочином у розмірі 18 778 154,00 грн. (а. с. 14 - 16).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № від 31.03.2020 року власником машиномісця загальною площею 12,8 кв. м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу машиномісця, укладеного 11.03.2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Позняковою С.В. зареєстрований в реєстрі за № 111 (а. с. 17).

Як визначено у ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Положеннями ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів, в тому числі, вільне волевиявлення учасника правочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За своєю суттю договір купівлі-продажу передбачає для однієї сторони право отримання предмета купівлі-продажу у власність та зобов`язання сплатити його покупну ціну, а для другої сторони право на отримання ціни та обов`язок передати предмет договору наступному власнику.

Отже, предмет договору належить продавцю та переходить у власність покупця, якщо інше не передбачено домовленістю сторін, та покупець має сплатити ціну за власний рахунок, якщо інше не передбачено домовленістю сторін договору або покупцем та іншою особою.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені ст. 203 ЦК України, зокрема, відповідно до ч. 1 цієї статті, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Згідно ч. 3 ст. 640 ЦК України, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків (ч. 1 ст. 202 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За змістом ч. 5 ст. 203 ЦК України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України).

Як визначено у ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За змістом ст. 234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням ч. ч. 1, 5 ст. 203 ЦК України, що за правилами ст. 215 ЦК України, є підставою для визнання його недійсним відповідно до ст. 234 ЦК України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) зазначено, що фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, вважає, що така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, що договір купівлі-продажу машиномісця, укладений 11.03.2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Позняковою С.В. є фіктивним, оскільки укладений без наміру створення правових наслідків, що обумовлені цим договором, а лише з метою неможливості виконання судового рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 збитків, завданих злочином у розмірі 18 778 154,00 грн.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Як визначено у ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем не надано жодних належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог.

Аналіз норм процесуального права, а також норм ст. ст. 4, 15, 16 ЦК України дає підстави стверджувати, що захисту в суді підлягає не будь яке право особи, а саме порушене.

Доводи позивача про порушення її прав, свобод чи інтересів є абстрактними, не містять обґрунтування негативного впливу оспорюваного договору на її конкретні реальні індивідуально виражені права, свободи чи інтереси, гуртуються виключено на припущеннях.

Отже, відсутність порушеного права позивача є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Крім того, суд враховує положення ст. 204 ЦК України, відповідно до яких правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Отже, ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Зазначене відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 19.06.2019 року у справі № 643/17966/14-ц (провадження № 14-203цс19).

За таких обставин суд вважає, позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Як визначено у ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, то питання щодо розподілу судового збору судом не вирішується, а відповідачами належних доказів на підтвердження понесення судових витрат не надано.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 11, 15, 16, 203, 204, 215, 328, 626, 627, 628, 638, 655, 657 Цивільного кодексу України, ст. ст. 3, 4, 12, 13, 19, 76-81, 133-141, 259, 263-265, 273, 353, 354, 355, п.п. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору недійсним - відмовити.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач-1: ОСОБА_2 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач-2: ОСОБА_3 , АДРЕСА_4 , інші дані невідомі.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано учасниками справи до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва, а з початку функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до апеляційного суду, матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Цивільним процесуальним кодексом України в редакції від 15.12.2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений та підписаний 07.08.2023 року.

Суддя І.В. Григоренко