Справа №487/8469/21 Головуючий у 1-й інстанції Нікітін Д. Г.
Провадження № 22ц/812/383/23 Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О. О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

19 квітня 2023 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючої судді: Ямкової О. О.,

суддів: Локтіонової О. В., Колосовського С. Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 ,

подану від його імені адвокаткою Сидоренко Тетяною Володимирівною,

на рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 30 травня 2022 року, в якому виправлено описку за ухвалою того ж суду від 10 червня 2022 року, ухвалених під головуванням судді Нікітіна Д. Г. в залі суду в місті Миколаєві о 12 год. 20 хв. із складанням повного тексту рішення по справі, за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_1

про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

В С Т А Н О В И Л А:

26 листопада 2021 року ОСОБА_2 , від імені якої діяла адвокатка Вдовиченко І. В., звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , та просила про стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 10 000 грн щомісячно.

В обґрунтування позову посилалася на те, що у період з 11 вересня 1998 року по 30 квітня 2014 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 , має з відповідачем спільних дітей: повнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та неповнолітню доньку ОСОБА_5 , 2005 року народження.

Неповнолітня донька проживає разом з нею та потребує матеріальної допомоги, а відповідач, який зараз перебуває у іншому зареєстрованому шлюбі та утримує своїх двох малолітніх дітей, не надає допомоги на утримання доньки. Батько дитини є приватним підприємцем, проживає у великому будинку та має у власності нежитлові приміщення магазинів, а тому має можливість сплачувати аліменти у твердій грошової сумі, яка визначена позивачкою, яка для забезпечення всебічного розвитку доньки оплачує навчання з хореографії та в комп`ютерній академії «ШАГ».

У письмовому відзиві відповідач ОСОБА_1 вимоги про стягнення з нього аліментів визнав частково у розмірі 1 500 грн., який, на його думку, є достатнім для нормального розвитку дитини, враховуючи той факт, що він добровільно сплачує кошти на навчання старшого, спільного з позивачкою, сина. Вказував на те, що ніколи не ухилявся від виконання батьківських обов`язків по відношенню до дітей та їх утримання.

Посилався на те, що після розірвання шлюбу та поділу спільного майна, позивачка має у власності велику квартиру АДРЕСА_1 та 5/6 частин нежитлового приміщення магазину промислових товарів за адресою АДРЕСА_2 , в той час як за відповідачем залишено лише 1/6 частина нежитлового приміщення магазину промислових товарів за адресою АДРЕСА_2 . Крім цього на його утриманні перебуває двоє малолітніх дітей, які народжені у іншому шлюбі, а його валовий дохід, як приватного підприємця, за 2021 рік становив лише 131 772 грн.

У відповіді на відзив позивачка вважала доводи відзиву необґрунтованими, та такими, що не заслуговують на увагу. Наполягала на задоволенні позовну в повному обсязі.

Вказувала, що відповідачем дійсно сплачуються кошти на навчання старшого сина від спільного (першого) шлюбу, однак участі в утриманні доньки він не приймає. Майновий стан відповідача та наявність у його власності нерухомого та рухомого майна, а також фінансові зобов`язання відповідача, не є тягарем для сплати аліментів на утримання доньки та, навпаки, дозволяють йому виплачувати аліменти в тому розмірі, що вимагаються позивачкою.

Посилалась на відповідну судову практику.

Рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 30 травня 2022 року позов ОСОБА_2 задоволено, ухвалено про стягнення з ОСОБА_1 на її користь на утримання доньки ОСОБА_5 аліменти в розмірі 5 000 грн. щомісячно з подальшою індексацією, починаючи з 26 листопада 2021 року і до її повноліття, 2 500 грн витрат на правничу допомогу, а також судові витрати.

Ухвалюючи рішення суд виходив з майнового стану батька та величини прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, внаслідок чого визначаючи розмір аліментів, вважав його справедливим, з огляду на інтереси дитини та для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя, повного та всебічного розвитку.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить рішення суду змінити та ухвалити нове про стягнення з відповідача аліментів на користь дитини в розмірі 1 500 грн та виключити з мотивувальної частини оскаржуваного рішення абзац, який містить висновок про те, що після розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем, відповідач не підтримував зв`язок з неповнолітньою донькою ОСОБА_5 , не забезпечував матеріально її потреби, та не брав участь у її житті та вихованні.

Вказував, що сторони у справі є приватними підприємцями, та мають у спільній частковій власності по 5/6 (позивачка) і 1/6 (відповідач) частин нежитлового приміщення магазину промислових товарів, який перебуває в оренді, та отриману орендну плату розподіляють відповідно до часток у праві спільної часткової власності.

Зазначав, що окрім дитини на утримання якої пред`явлено позов про стягнення аліментів, має двох малолітніх дітей від іншого шлюбу, та оплачує навчання за кордоном повнолітнього сина, від першого шлюбу.

Також вказував, що його валовий дохід за 2021 рік становить 131 772 грн.

Звертав увагу суду, що позивачка не надала суду доказів того, що визначений нею розмір витрат є необхідним для дитини і здійснюється нею самостійно, а також щодо можливості сплати аліментів в цьому ж розмірі відповідачем.

У письмовому відзиві представниця позивачки адвокатка Вдовиченко І. В. доводи апеляційної скарги не визнала та вважала їх необґрунтованими.

Ухвалами колегії суддів Миколаївського апеляційного суду з розгляду цивільних справ від 30 березня та 17 квітня 2023 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи у порядку спрощеного письмового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково із наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 11 вересня 1998 року по 13 травня 2014 року, який розірвано за рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 30 квітня 2014 року (а.с.19).

Відповідач є батьком неповнолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з матір`ю ОСОБА_2 , що не оспорюється сторонами та підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання особи (а.с.17, 18, 20-21).

Позивачка ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем, забезпечує дитині всебічний та гармонійний розвиток, втому числі оплачує навчання в ТОВ «Комп`ютерна академія «ШАГ Південь ПКО», зайняття хореографією в школі танцю Дитячо-юнацького та молодіжного об`єднання «Танцюй» (а.с.62, 22, 23-28).

Відповідач проживає окремо від дитини, є працездатним, перебуває у іншому шлюбі, є фізичною особою-підприємцем (а.с.37), а отже має нестабільний дохід.

Як вбачається з податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи підприємця ОСОБА_1 його валовий дохід за 2021 рік склав 131 772 грн (а.с.66)

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин 1-2 статті 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

За положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

За такого, судом першої інстанції вірно встановлено, що домовленості щодо участі відповідача в утриманні дитини між батьками неповнолітньої доньки ОСОБА_3 не досягнуто, внаслідок чого матір`ю дитини подано позов на підставі статті 184 СК України.

Посилання апелянта на врахування у розмірі аліментів фактично додаткових витрат на утримання дитини не є слушними, оскільки такі вимоги позивачкою не заявлялися та судом не розглядалися, а отже не були предметом дослідження у судовій справі.

Відтак, виходячи із змісту статей 180, 184 СК України суд прийшов до правильного висновку про те, що з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання неповнолітньої доньки в твердій грошовій сумі.

При визначені розміру аліментів судом обґрунтовано звернута увага на положення частини 2 статті 182 СК України, за якими мінімально рекомендований розмір аліментів на одну дитину повинен становити не менше розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Також враховано майновий стан сторін, який за наявністю переліченого нерухомого та рухомого майна є рівним(а.с.34-36, 57-58, 60-61).

В той же час, визначаючи розмір аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , судом першої інстанції залишено поза увагою наведений сторонами факт того, що на утриманні відповідача перебуває ще двоє малолітніх дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.64, 65), становище яких не має бути погіршеним через стягнення аліментів на утримання іншої дитини відповідача. Також наявність у відповідача додаткового добровільного обов`язку по сплаті витрат на навчання старшого сина, спільного з позивачкою, який навчається за кордоном України, та визнання цих обставин позивачкою у позові та відповіді на відзив.

За наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зменшити розмір аліментів на утримання ОСОБА_6 , який визначений судом в розмірі 5 000 грн до суми у розмірі 4 000 грн.

В цьому разі майновий стан та доходи відповідача, за умови його працездатності та наявності інших утриманців, є достатнім для визначення розміру аліментів в межах, що не є меншими, ніж розмір прожиткового мінімуму на дитину 2005 року народження. Наявність у відповідача фінансового зобов`язання у розмірі 21 720 грн 61 коп. не впливає на розмір визначених апеляційним судом аліментів, оскільки не погіршує його майновий стан, виходячи із переліку наявного у його власності майна, зокрема того, що надає відповідачу постійний дохід.

Інші доводи та посилання відповідача у відзиві та змісті апеляційної скарги не мають правового значення для визначення розміру аліментів, які підлягають стягненню з батька на утримання його неповнолітньої дитини.

Щодо доводів апеляційної скарги про виключення із змісту мотивувальної частини рішення висновку, який міститься в абзаці 10 «Після того як шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано, останній не підтримував зв`язок з неповнолітньою донькою ОСОБА_3 , не забезпечував матеріально її потреби та не брав участі у її житті і вихованні», то колегія суддів вважає їх обґрунтованими, оскільки такі обставини встановлені судом виключно за змістом позовної заяви, без їх підтвердження за допомогою належних доказів, внаслідок чого місцевим судом безпідставно не враховані заперечення відповідача.

Тому є усі підстави для задоволення апеляційної скарги в цій частині, оскільки судом першої інстанції ці обставини не перевірялися, а матеріали справи не містять доказів стосовно обставин, щодо яких зроблено висновок.

За такого, рішення суду першої інстанції слід змінити, зазначивши про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 4 000 грн щомісячно з подальшою індексацією, починаючи з 26 листопада 2021 року і до повнолітня дитини, та виключивши висновок, що міститься в абзаці 10 рішення. В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Підстави для перерозподілу витрат за перегляд справи у суді апеляційної інстанції відсутні. Доводів щодо невірного стягнення судом першої інстанції витрат на правову допомогу зміст апеляційної скарги не містить.

Керуючись статтями 367-369, 374, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 30 травня 2022 року, в якому усунута описка за ухвалою того ж суду від 10 червня 2022 року, в частині визначення розміру стягнутих аліментів та викладення мотивувальної частини рішення змінити.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 4 000 грн щомісячно з подальшою індексацією, починаючи з 26 листопада 2021 року і до повнолітня дитини.

Виключити з мотивувальної частини рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 30 травня 2022 року висновок, який міститься в абзаці 10 цієї частини рішення, а саме «Після того як шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано, останній не підтримував зв`язок з неповнолітньою донькою ОСОБА_3 , не забезпечував матеріально її потреби та не брав участі у її житті і вихованні».

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуюча О. О. Ямкова

Судді С. Ю. Колосовський

О. В. Локтіонова