Справа №: 398/2017/22
провадження №: 2/398/686/23
РІШЕННЯ

Іменем України

(повний текст)

"13" листопада 2023 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі

головуючого судді Молонової Ю.В.,

при секретарі судового засідання Борозні Л.М.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Олександрія цивільну справу за позовом ОСОБА_3 , від імені та в інтересах якої діє представник ОСОБА_1 , до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

08 липня 2022 року ОСОБА_3 , від імені та в інтересах якої діє представник ОСОБА_1 , звернувсь до суду з позовом до ВЧ НОМЕР_1 Національної гвардії України про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі - відповідач) на посаді водія- радіотелеграфіста командно-штабної машини групи радіозв`язку вузла зв`язку батальйону зв`язку та радіотехнічного забезпечення польотів військової частини. 19.06.2020 близько 23:00 год. з позивачем трапився нещасний випадок на території військового містечка № НОМЕР_2 ВЧ НОМЕР_1 . Перебуваючи на чергуванні у кунзі К-66, який встановлено над будівлею агрегатної стоянки техніки ВЗ, ОСОБА_3 зробивши записи в журналі та встаючи зі столу та йдучи в сторону ліжка, перечепився через виступ, який знаходився під правою стінкою, під час падіння впав на бокові двері. Оскільки двері не були зачинені на замок, вони відкрились і позивач випав з висоти другого поверху. Після того, як позивач звернувся до лікарні, лікар видав направлення до Кіровоградської обласної лікарні та встановив попередній діагноз: Кататравма (1 У.06.2020 р.) ГЗЧМТ. Забій головного мозку II ступеня. Епідуральна гематома лівої тім`яно-скроневої ділянки з дислокаційним синдромом. Перелом тім`яної, скроневої, клиновидної кісток зліва. Копії знімків комп`ютерної томографії було надано безпосередньому начальнику ОСОБА_4 .

Того ж дня позивачу було зроблено операцію, а саме резекційну трепанацію черепу зліва, видалено епідуральну гематому. Лікарями Кіровоградської обласної лікарні було встановлено (підтверджено) діагноз: ОСОБА_5 (19.06.2020 р.). ЗЧМТ. Забій головного мозку легкого ступеню. Епідуральна гематома зліва. Набряк головного мозку. Дислокаційний синдром. Перелом кісток черепа. Садна м`яких тканин голови.

На противагу вищезазначеному, військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України провела розслідування нещасного випадку та 07.10.2020 за його результатами склала Акт розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення), що стався 21.06.2020 об 11 год. 30 хв. за формою Н-5* та Акт № 15/20 про нещасний випадок невиробничого характеру форми НТ* від 07.10.2020, в якому було зазначено, що нещасний випадок стався з позивачем вдома під час демонтування даху сараю. У висновку було зазначено, що нещасний випадок стався в період проходження служби, але не пов`язаний з виконанням службових обов`язків. Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 19.02.2021 по справі № 340/5063/20 позовні вимоги позивача було задоволено частково, а саме: визнано протиправним та скасовано акт розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення) за формою Н-5* від 07.10.2020, складений комісією військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України; визнано протиправним та скасовано акт про нещасний випадок невиробничого характеру за формою НТ* №15/20 від 07.10.2020, складений комісією військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України; зобов`язано військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України провести повторне розслідування нещасного випадку, внаслідок якого ОСОБА_6 отримав травму, та скласти за результатами розслідування відповідні акти з урахуванням висновків суду.

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень правління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Крикун О.М. від 18.05.2021 відкрито виконавче провадження ВП №6562881 щодо примусового виконання цього виконавчого листа.

На виконання рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 19.02.2021 по справі № 340/5063/20 військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України провела повторне розслідування, за результатами якого склала акт розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення), що стався 21.06.2020 об 11 год 30 хв від 07.06.2021 форми Н-5* та акт № 4/21 про нещасний випадок невиробничого характеру від 07.06.2021, які за змістом були аналогічні попереднім актам розслідування.

Позивач не погодився з результатами проведеного розслідування, у зв`язку з чим 18.06.2021 представник позивача звернувся із заявою до суду по справі № 340/5063/20. На виконання окремої ухвали 17.08.2021 було проведено розслідування нещасного випадку та за його результатами складено Акт спеціального розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення), що стався 19 червня 2020 року о 23 год 00 хв. форми Н-5* та Акт № 4/21 про нещасний випадок (у тому числі поранення) форми Н-1*, в яких визнано, що нещасний випадок, що стався в період проходження служби при виконанні службових обов`язків.

Під час розгляду справи з 02.11.2021 позивачу було встановлено третю групу інвалідності та ступінь втрати професійної працездатності - 60%.

Для позивача глибокі душевні та моральні страждання виникли через: неможливість повноцінно працювати та забезпечувати свою сім`ю через встановлення інвалідності III групи та 60 % втрати працездатності, визнання позивача непридатним до військової служби, чим було порушено нормальні життєві зв`язки через неможливість продовження активного громадського життя; неможливість повернення до звичайного способу життя через постійні головні болі, запаморочення та необхідність постійно проходити лікування та проведення протезування черепу, що підтверджується довідкою від 08.06.1022; відповідач ухилявся від виконання покладених на нього обов`язків щодо належного проведення спеціального розслідування за фактом отриманої травми; необхідність звернення до суду для захисту своїх прав, тривалий розгляд адміністративної справи, затягування виконання рішення суду; здійснення повторного розслідування нещасного випадку, під час якого не було враховано висновки, які вказані у рішенні суду та необхідність звернення до суду в порядку виконання судових рішень та необхідність у повторному скасуванні актів розслідування; неможливість отримати вчасно та в повному обсязі грошову допомогу у зв`язку з отриманою травмою та отримати належне і своєчасне лікування на ці кошти через протиправні дії відповідача.

Враховуючи вищенаведене, вважає справедливим та співмірним стягнення з відповідача на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 250 000 гривень.

Ухвалою суду від 13.07.2022 відкрито провадження у даній справі, вирішено розгляд проводити за правилами загального позовного провадження.

03.08.2022 представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що військова частина вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню у повному обсязі. Військова частина просить звернути увагу на те, що представник позивача взагалі не зазначив доказів наявності у позивача негативних емоції, що унеможливлює встановлення факту досягнення ними рівня страждань або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Жоден документ (рішення у справі №340/5063/20 від 19.02.2021, окрема ухвала у справі №340/5063/20 від 13.07.2021, акти розслідування нещасного випадку тощо) не містить встановлення факту отримання позивачем травмування у результаті порушення норм безпеки праці з боку військової частини. Предметом розгляду вказаної судової справи та розслідування нещасного випадку було лише підтвердження чи спростування факту отримання даної травми позивачем під час безпосереднього несення служби (травма пов`язана з виконанням службових обов`язків чи не пов`язана з виконанням службових обов`язків). Тому, з огляду на вказані факти, підстави вважати, що травмування позивача відбулось у зв`язку з порушенням його прав військовою частиною, відсутні. У зв`язку з цим відсутній причинний зв`язок між діями військової частини та стражданнями позивача, котрі нібито викликані його травмуванням. Щодо страждань, котрі виникли у зв`язку з необхідністю відстоювання своїх прав у рамках трудових відносин (скасування актів, котрі були складені за результатами встановлення обставин травмування), зазначив, що передумовою звернення позивача до суду у справі №340/5063/20 послугували непорозуміння щодо часу й місця його травмування, котрі виникли під час проведення відповідного розслідування. Дані непорозуміння виникли у зв`язку наявністю певної протиправної поведінки з боку самого позивача. Крім того, зазначив, що військова частина ніяким чином не ухилялась від обов`язків, покладених на неї судовим рішенням у справі №340/5063/20 та не здійснювала затягування виконання даного рішення, а лише намагалася домогтись справедливості. Рішенням у вказаній справі військову частину було зобов`язано провести повторне розслідування травмування повивача, так як при розгляді справи було виявлено ряд процесуальних порушень. Також зазначив, що у даному рішенні не містилось зобов`язань щодо визнання травми такою, що отримана під час виконання обов`язків військової служби. Після надходження даного рішення військовою частиною було призначено вказане розслідування. І тільки у окремій ухвалі у даній справі військову частину було зобов`язано видати акти, які підтверджують факт отримання позивачем травми під час виконання обов`язків військової служби. Дану вимогу військова частина також одразу виконала. З огляду на вказані факти можна зробити висновок щодо відсутності вини військової частини у спричиненні позивачу моральної шкоди. У свою чергу позивач при заступанні на чергування не вжив заходів щодо дотримання техніки безпеки (не перевірив чи замкнені двері кунгу К-66 тощо), після отримання травми не доповів про це своєму керівництву, не звернувся до медичної служби військової частини, приховував факт травмування тривалий час з невідомих причин тощо, чим порушив вимоги Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України». Таким чином позивач самостійно сприяв як отриманню травми, так і виникненню непорозумінь щодо встановлення під час розслідування місця й часу її отримання. Окрім цього, військова частина просить суд максимально зменшити витрати на професійну правничу допомогу, оскільки вважає їх безпідставно завищеними та необґрунтованими. Даний спір не має характеру великої складності, що підтверджено відповідною судовою практикою, адвокатом до суду вже подано три позовні заяви аналогічного характеру, тому вважають, що ціна даних послуг є завищеною.

10.08.2022 представник позивача подав відповідь на відзив, у якому зазначає, що умовами застосування норм про відшкодування моральної шкоди є завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв`язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача. За правилом генерального делікту відповідальність за завдання шкоди покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача. При цьому, відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Крім цього вважають, що розмір заявлених витрат на правничу допомогу є співмірними зі складністю справи та ціною позову.

Ухвалою суду від 05.10.2022 за клопотанням представника позивача, по справі була призначена психологічна експертиза.

25.01.2023 представник позивача подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, обґрунтовуючи тим, що згідно висновку експерта можливий грошовий еквівалент компенсації ОСОБА_3 за завдані страждання (моральну шкоду) становить 288 мінімальних заробітних плат. У зв`язку з чим, просить стягнути з відповідача 500 000 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

Ухвалою суду від 06.04.2023 було закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та заяву про збільшення позовних вимог, посилався на підстави, викладені в позовній заяві, заяві про збільшення позовних вимог та відповіді на відзив.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилався на підстави, викладені у відзиву на позов. Щодо висновку експерта представник відповідача зазначив, що відповідач не погоджується з ним, оскільки експертиза була проведена без участі позивача, за наявними матеріалами справи. Просив відмовити у задоволені позову в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи та оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що Актом розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення), що стався 21.06.2020 об 11 год. 30 хв. (складеного за формою Н-5*) від 07.10.2020, щодо травмування ОСОБА_3 , комісія ВЧ НОМЕР_1 прийшла до висновку, що нещасний випадок стався з ОСОБА_3 в період проходження служби і не пов`язаний з виконанням службових обов`язків. В акті зазначено, що нещасний випадок стався з ОСОБА_3 вдома під час демонтажу даху сараю (а.с.8-10).

Згідно копії Акту №15/20 про нещасний випадок невиробничого характеру від 07.10.2020, щодо травмування ОСОБА_3 , нещасний випадок стався з ОСОБА_3 під час несення служби і не пов`язаний з виконанням службових обов`язків (а.с.11-12).

Рішенням Кіровського окружного адміністративного суду від 19.02.2021 у справі №340/5063/20, адміністративний позов ОСОБА_3 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано акт розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення) за формою Н-5* від 07.10.2020, складений комісією військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України. Визнано протиправним та скасовано акт про нещасний випадок невиробничого характеру за формою НТ* №15/20 від 07.10.2020, складений комісією військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України провести повторне розслідування нещасного випадку, внаслідок якого ОСОБА_3 отримав травму, та скласти за результатами розслідування відповідні акти, з урахуванням висновків суду. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат (а.с.13-18).

Згідно копії постанови про відкриття виконавчого провадження від 18.05.2021 ВП № 65462881, державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Підвенно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №340/5063/20 виданого 20.04.2021 Кіровським окружним адміністративним судом (а.с.19).

Відповідно до копії Акту розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення), що стався 21.06.2020 об 11 год. 30 хв. (складеного за формою Н-5*) від 07.06.2021, щодо травмування ОСОБА_3 , комісія ВЧ НОМЕР_1 прийшла до висновку, що нещасний випадок стався з ОСОБА_3 в період проходження служби і не пов`язаний з виконанням службових обов`язків. В акті зазначено, що непослідовність та не чіткість пояснень ОСОБА_3 розцінюється як спроба приховати побутовий характер його травмування (а.с.20-23).

Згідно копії Акту №4/21 про нещасний випадок невиробничого характеру від 07.06.2021, щодо травмування ОСОБА_3 , нещасний випадок стався з ОСОБА_3 під час несення служби і не пов`язаний з виконанням службових обов`язків (а.с.24-26).

Окремою ухвалою Кіровського окружного адміністративного суду від 13.07.2021 у справі №340/5063/20, визнано протиправними акт розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення) за формою Н-5* від 07.06.2021 та акт про нещасний випадок невиробничого характеру за формою НТ* №4/21 від 07.06.2021, що складені комісією військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на виконання рішення суду у цій справі. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України вжити заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню вимог Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27.12.2002 №1346. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України та Сектор державного нагляду за охороною праці МВС України провести спеціальне розслідування нещасного випадку, який трапився 19.06.2020 з ОСОБА_3 у період проходження служби при виконанні службових обов`язків, скласти за результатами розслідування акт спеціального розслідування за формою Н-5* та акт за формою Н-1*, взяти цей випадок на облік (а.с.27-30).

Згідно копії Акту спеціального розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення), що стався 19.06.2020 об 23 год. 00 хв. (складеного за формою Н-5*) від 17.08.2021, щодо травмування ОСОБА_3 , комісія ВЧ НОМЕР_1 прийшла до висновку, що травмування колишнього військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України служби за контрактом ОСОБА_3 сталося внаслідок дій самого потерпілого, а саме його падіння із висоти, сторонні особи до нього не причетні. Комісія визнає нещасний випадок як такий, що стався в період проходження служби при виконанні службових обов`язків (а.с.31-33).

Згідно копії Акту №4/21 про нещасний випадок (у тому числі поранення) солдат (станом на 19.06.2020) ОСОБА_3 , нещасний випадок стався в період проходження служби при виконанні службових обов`язків (а.с.34-36).

Відповідно до копії довідки до акту МСЕК, виданої 02.11.2021 серії 12 ААБ № 574568, довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, виданої 02.11.2021 серії 12 ААА № 008961, пенсійного посвідчення серії НОМЕР_3 , виданого 15.06.2021, та Консультативного висновку спеціаліста КНП «КОЛ КОР» від 08.06.2022, ОСОБА_3 у зв`язку з травмуванням встановлена ступень втрати професійної працездатності 60%, отримав ІІІ групу інвалідності та отримує пенсію по інвалідності (а.с.37-40).

Згідно копій платіжних доручень №775 від 24.03.2021 та №937 від 19.04.2022, ОСОБА_3 було виплачено військовою частиною НОМЕР_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 147 140 грн. та 378 360 грн. (а.с.59-60).

Згідно висновку експерта за результатами проведення судово-психологічної експертизи, складеного 05.01.2023 ТОВ «Незалежний інститут судових експертиз» ситуація. Що досліджується за справою (викладена у позовній заяві по даній справі) є психотравмувальною для ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . За сукупністю умов ситуації, яка досліджується по справі (викладена у позовній заяві по даній справі), ОСОБА_3 спричинені страждання (моральна шкода). Можливий грошовий еквівалент компенсації ОСОБА_3 за завдані страждання (моральну шкоду) становить 288 мінімальних заробітних плат, розмір яких визначається рівнем розміру мінімальної заробітної плати, прийнятої в Україні на момент винесення рішення суду (а.с.104-111).

Крім того, в судовому засіданні було допитано експерта ТОВ «Незалежний інститут судових експертиз» Кречик О.А., яка проводила судово-психологічну експертизу, яка пояснила, що ступень вини військової частини експертизою не було встановлено та це не входить до обов`язків експерта. Експертизою було встановлено спричинення позивачу моральної шкоди ситуацією, що досліджується судом за зазначеним позовом, та можливий грошовий еквівалент компенсації за завдану моральну шкоду.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Вирішуючи спір, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

За змістом норм процесуального права сторона справи зобов`язана та має право довести обставини, на які вона посилається на підставі доказів, які вона надає самостійно або за допомогою суду.

Положеннями ч. 6 ст. 81 ЦПК України прямо передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до положень статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих відносин через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У пункті 5 цієї ж Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

В контексті практики Європейського суду з прав людини варто зазначити, що справедливість компенсації як категорія, що застосовується й національним законодавцем, проте є не розкритою в судових прецедентах, визначається ЄСПЛ з урахуванням усіх обставин, а також особливостей справи. Суд суворо дотримується позиції, що відшкодування має виключно компенсаційний, а не каральний, обтяжуючий або запобіжний характер.

Крім цього, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди судом враховується те, що не можна відшкодувати моральну шкоду в повному обсязі, так як не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою особи. Будь яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь який її розмір буде мати суто умовний вираз. У будь якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватний нанесеній моральній шкоді.

Беручи до уваги вищенаведене, суд не погоджується із доводами представника відповідача, що позивачем не обґрунтовано спричинення моральної шкоди та не підтверджено її документально.

Таким чином, позовна вимога про відшкодування позивачу моральної шкоди позивачем доведена з передбачених статтями 23, 1166, 1167 ЦК України обставин і підстав, які зумовлюють наявність такої шкоди. Зокрема, надано обґрунтованих доказів, які б підтверджували факт заподіяння позивачу моральної шкоди саме неправомірними діями та рішеннями відповідача, що зумовило обставини, які вимагали від позивача додаткових зусиль для захисту своїх прав, він був вимушений звертатися за допомогою правозахисників, неодноразово оскаржувати незаконні рішення відповідача в суді. Крім того, судом враховано, що у зв`язку з травмою, отриманої при виконанні службових обов`язків, позивачу встановлена 3 група інвалідності зі ступенем втратою працездатності 60%, у зв`язку з чим було порушений його нормальний спосіб життя.

Враховуючи зазначене, суд вважає обґрунтованими доводи позивача на підтвердження факту заподіяння відповідачем моральних страждань, проте розмір заявленої суми позивачем, на думку суду, є надмірний.

Згідно з ч. 1 ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу.

З урахуванням наведеного і виходячи з принципу справедливості та розумності, враховуючи обставини завдання шкоди позивачеві, суд приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_3 в частині стягнення з відповідача моральної шкоди підлягають частковому задоволенню та визначається судом у розмірі 200 000,00 грн.

Враховуючи, що представником позивача разом із позовом подана заява про розгляд питань про розподіл судових витрат після ухвалення рішення по суті позовних вимог, суд не розглядає питання про розподіл судових витрат.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-82, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_3 , від імені та в інтересах якої діє представник ОСОБА_1 , до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь ОСОБА_3 200 000 (двісті тисяч) гривень у відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 16.11.2023.

Суддя Ю.В. Молонова