КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №465/4230/22 Головуючий у суді І інстанції: Кордюкова Ж.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Гаращенка Д.Р., Олійника В.І.,

секретар судового засідання: Максимук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційними скаргами адвоката Манзенка Руслана Анатолійовича, який діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Олком-Лізинг» та ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 09 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Олком-Лізинг» про визнання незаконними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2022 року адвокат Побиванець Юрій Володимирович в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Олком-Лізинг» про визнання незаконними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

Позов обгрунтованим тим, що ОСОБА_1 та Відкрите акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» уклали кредитний договір №656-ЧД від 20.04.2007, за умовами якого позивач отримала кредит в сумі 95000 доларів США на умовах поворотності, строковості, платності, забезпеченості. Кредит має бути повернутий в строк до 19.04.2027 року.

З метою забезпечення зобов`язань за кредитним договором між сторонами був укладений іпотечний договір №656-ЧД, за умовами якого позивач передала в іпотеку квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Починаючи з 2008 року сталась неконтрольована інфляція, внаслідок якої знецінилась гривня. Зазначена обставин вплинула на відносини кредитного характеру, особливо на ті, які прив`язувались до іноземної валюти, та завадила позичальнику виконати зобов`язання перед кредитором.

07.06.2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

09.10.2020 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «Олком-Лізинг» був укладений договір про відступлення прав вимоги, за умовами якого останнє набуло права вимоги за кредитним договором від 20.04.2007 №656-ЧД та іпотечним договором від 20.04.2007 №656-ЧД.

22.07.2021 року позивач звернулась до відповідача з заявою про реструктуризацію кредитних зобов`язань та запитом про історію здійснення платежів, надала усі необхідні дані про себе, як боржника.

Позивач мала провести реструктуризацію свого боргу, сплативши кредитору заборгованість станом на 01.01.2014 року або здійснити повне погашення боргу в розмірі плати, що була сплачена новим кредитором за відступлення права вимоги чи скористатись іншим правовим механізмом, проте відповідач у наданні запитуваної інформації відмовив.

23.04.2021 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті», за нормами якого грошові зобов`язання позичальника перед поточним кредитором мають дорівнювати розміру плати, сплаченої поточним кредитором за договором про відступлення боргу позичальника.

Зазначав, що 23.09.2021 року строк мораторію закінчився.

Зобов`язання позивача відповідають усім критеріям, щоб на її вимогу бути реструктуризованим, вона виконала усі свої зобов`язання для проведення реструктуризації боргу кредитором, проте останній не виконав свого обов`язку та в строк 60 днів не надав документів, необхідних для реструктуризації.

Відповідач сплатив первісному кредитору за відступлення права вимоги за кредитним договором від 20.04.2007 №656-ЧД 204007,23 грн.

На підставі викладеного просив суд визнати незаконними дії відповідача в частині відмови надати ОСОБА_1 банківські реквізити для здійснення повного погашення її грошових зобов`язань за кредитним договором від 20.04.2007 №656-ЧД. Також просив зобов`язати відповідача зменшити суму грошових зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором від 20.04.2007 №656-ЧД, права вимоги за яким відступлено первинним кредитором Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит», на суму їх перевищення над розміром плати, сплаченої відповідачем за відступлення такого права.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 09 березня 2023 року позов залишено без задоволення.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, адвокат Манзенко Р.А., який діє в інтересах ТОВ «Олком-Лізинг» подав апеляційну скаргу, в якій просив його змінити, виклавши його мотивувальну частину в новій редакції з урахуванням доводів апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що висновок суду першої інстанції про те, що положення Закону України "Про споживче кредитування", який набрав законної сили 10.06.2017 року, поширюється на зобов`язання сторін за кредитним договором від 20.04.2007 року № 656-ЧД на думку представника апелянта є помилковим, оскільки ОСОБА_1 було погоджено умови за кредитним договором, що встановлюють правовідносини не притаманні споживчим цілям такого кредитування.

Посилався на те, що додатком № 1 до Закону України "Про споживче кредитування" визначено типову форму паспорта споживчого кредиту, в якому зазначається інформація, що надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит.

Зазначив, що до укладення кредитного договору № 565-ЧД від 20.04.2017 року між ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" та ОСОБА_1 , паспорт споживчого кредиту взагалі відсутній, що вкотре на думку скаржника спростовує приналежність такого кредитного договору до категорії споживчих кредитів, і як наслідок виключає можливість застосування до нього положень ЗУ "Про споживче кредитування" та ЗУ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті".

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані також тим, що зроблений в оскаржуваному судовому рішенні висновок суду, про те, що позивач ОСОБА_1 мала право вимагати здійснити обов`язкову реструктуризацію боргу за кредитним договором від 20.04.2007 року № 656-ЧД - є хибним, оскільки враховуючи, що умовами Кредитного договору № 656-ЧД від 20 квітня 2007 року строк кредитування було встановлено до 19 квітня 2027 року, тобто строк сплати будь-якої заборгованості за даним кредитом спливав після 01.01.2014 року, однак ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» вимагав її повернути до 01.01.2014 року надіславши досудові вимоги від 14.01.2009 року, а тому обставини даної справи та правовідносини між сторонами спору підпадають не під умови для проведення обов`язкової реструктуризації зобов`язань по Кредитному договору № 656-ЧД від 20.04.2007 року, як того вимагає ОСОБА_1 за відсутності заборгованості станом на 01.01.2014 року, а навпаки відсутність такої підстави через наявність будь-якої заборгованості, строк сплати якої відповідно до договору спливає після 1 січня 2014 року, але яку кредитор вимагав повернути достроково (у строк до 1 січня 2014 року) у зв`язку з простроченням позичальником платежів.

Також не погодившись з рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 09 березня 2023 року подала апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якій просила його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги вказувала на те, що висновки, які містяться в мотивувальній частині судового рішення, вказують на те, що ОСОБА_2 займає правильну правову позицію в спорі, її права дійсно порушені відповідачем. Таке витікає з наступного заключення місцевого суду: "Колектор неправомірно відмовив ОСОБА_3 у проведенні реструктуризації боргу за кредитним договором від 20.04.2007 року № 656-ЧД, по якому кредит був отриманий в іноземній валюті". Однак, далі, суд дійшов наступної думки: " ОСОБА_4 невірно обрано спосіб захисту цивільного права". Слід було викласти вимогу (предмет позову) в процесуальному документі, щоб вона читалась так: "покласти на Колектора обов 'язок розглянути заяву ОСОБА_5 про реструктуризацію боргу за кредитним договором".

Апелянт зазначає, що з однієї сторони, місцевий суд вважає, що по відношенню до ОСОБА_5 колектор вчинив неправомірно, однак, начебто помилка полягає в тому, що з формальної точки зору позивач помилився, - слід було інакше сформувати вимоги, і тоді б юрисдикційний орган задовольнив їх. Як саме суд пропонує викласти вимогу, написано вище, а саме, покласти обов`язок розглянути по суті заяву ОСОБА_5 .

Апелянт вважає, що суд першої інстанції не врахував, що право на формування позову, визначення його підстав є прерогативою заявника. Тому вважає заявлені в позовній заяві позовні вимоги є належним способом захисту.

21 серпня 2023 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 від представника ТОВ "Олком-Лізинг" - адвоката Манзенка Р.А., в якому просив в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити повністю.

09 жовтня 2023 року на електронну адресу Київського апеляційного суду надійшло клопотання від представника ТОВ "Олком-Лізинг" - адвоката Манзенка Р.А., в якому просив проводити розгляд справи за відсутності представника ТОВ "Олком-Лізинг".

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга ТОВ "Олком-Лізинг" підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір та залишаючи позовні вимоги без задоволення, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що оскільки судом було встановлено, що відповідач неправомірно відмовив позивачу у проведенні реструктуризації боргу за кредитним договором від 20.04.2007 року №656-ЧД, по якому кредит був отриманий в іноземній валюті, то належним способом захисту порушеного права є визнання такої відмови неправомірною та покладення на відповідача обов`язку розглянути заяву позивача ОСОБА_1 від 22.07.2021 року про реструктуризацію боргу за кредитним договором від 20.04.2007 року №656-ЧД з урахуванням правової оцінки обставин, наданої судом у вказаному рішенні.

Суд першої інстанції також вважав, що позивач, як боржник у зобов`язанні, мала обрати саме такий спосіб захисту порушених прав, який є ефективним та передбачений законом.

Однак такі висновки суду не в повній мірі відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Верховний Суд у постанові від 18 липня 2023 року у справі № 569/13485/22 (провадження № 61-6289св23) дійшов наступних правових висновків.

Стаття 3 Закону України "Про споживче кредитування" визначає, що цей Закон регулює відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування, а також відносини, що виникають у зв`язку з врегулюванням простроченої заборгованості за договорами про споживчий кредит та іншими договорами, передбаченими частиною другою цієї статті.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про споживче кредитування" кредитодавець має право проводити за погодженням із споживачем реструктуризацію зобов`язань за договором про споживчий кредит. Реструктуризація зобов`язань за договором про споживчий кредит - це зміна істотних умов договору про споживчий кредит, що здійснюється кредитодавцем на договірних умовах із споживачем і впливає на умови та/або порядок повернення такого кредиту.

23 квітня 2021 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті" і розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування" доповнено пунктом 7.

Відповідно до підпунктів 1-2 пункту 7 Розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування" обов`язковій реструктуризації підлягають зобов`язання, передбачені договором про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, у разі: наявності станом на день набрання чинності цим пунктом будь-якого непогашеного грошового зобов`язання (простроченого грошового зобов`язання та/або грошового зобов`язання, строк сплати якого не закінчився) перед кредитором, крім випадку переходу усіх прав кредитора до поручителя (заставодавця) у зв`язку з виконанням ним зобов`язань позичальника; відсутності станом на 01 січня 2014 року простроченої заборгованості, яку згідно з договором позичальник зобов`язаний сплатити не пізніше 01 січня 2014 року (крім простроченої заборгованості із сплати неустойки та інших платежів, нарахованих у зв`язку із простроченням позичальником платежів, та/або будь-якої заборгованості, строк сплати якої відповідно до договору спливає після 01 січня 2014 року, але яку кредитор вимагав повернути достроково (у строк до 01 січня 2014 року) у зв`язку з простроченням позичальником платежів), або якщо зазначену прострочену заборгованість погашено до дня проведення реструктуризації; виконання зобов`язань за договором забезпечено предметом іпотеки згідно з статтею 5 Закону України "Про іпотеку" у вигляді майна, віднесеного до об`єктів житлового фонду (далі - житлове нерухоме майно), або об`єкта незавершеного житлового будівництва, або майнових прав на нього, або садового будинку, або земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), а загальна площа такого нерухомого майна (об`єкта незавершеного житлового будівництва) не перевищує для квартири 140 квадратних метрів, для житлового будинку - 250 квадратних метрів, для садового будинку - 250 квадратних метрів, для земельної ділянки - площі, визначеної пунктом "г" частини першої статті 121 Земельного кодексу України.

Крім того, вимагається виконання хоча б однієї з таких умов:

- предмет іпотеки - житлове нерухоме майно використовується як місце постійного проживання позичальника або майнового поручителя (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі), за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя іншого житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);

- у власності позичальника або майнового поручителя, який є власником предмета іпотеки - об`єкта незавершеного житлового будівництва, відсутнє інше житлове нерухоме майно (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);

- предмет іпотеки - нерухоме житлове майно придбавалося повністю або частково за рахунок кредитних коштів, отриманих за договором, і умовами договору або іпотечного договору передбачено заборону реєстрації місця проживання позичальника або майнового поручителя за адресою розташування житлового нерухомого майна, за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя іншого житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, розташованого на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);

- предметом іпотеки є земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, площа якого не перевищує 250 квадратних метрів, розташованого на зазначеній земельній ділянці, та житлового нерухомого майна, розташованого на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);

- предметом іпотеки є садовий будинок, за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, розташованого на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі).

Відповідно до підпункту 3 пункту 7 Розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування" реструктуризація зобов`язань, передбачених договором, здійснюється за заявою, що подається кредитору позичальником (особою, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або його представником (за законом або за наявності довіреності на вчинення таких дій) особисто або надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення протягом трьох місяців з дня набрання чинності цим пунктом, крім таких випадків:

- у разі смерті позичальника (або особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) протягом строку, передбаченого абзацом першим цього підпункту, спадкоємець, до якого перейшли права та обов`язки позичальника, може подати заяву про проведення реструктуризації протягом двох місяців з дня одержання відповідного свідоцтва про право на спадщину;

- у разі наявності на день набрання чинності цим пунктом у суді відкритого провадження у справі, предметом спору в якій є права та обов`язки сторін за договором, щодо реструктуризації зобов`язань за яким подається заява, та/або права та обов`язки сторін за іпотечним договором, укладеним для забезпечення виконання передбачених цим договором зобов`язань, та/або договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, та відсутності рішення суду, що набрало законної сили, заява про проведення реструктуризації може бути подана після спливу тримісячного строку з дня набрання чинності цим пунктом, але не пізніше двох місяців з дня набрання законної сили рішенням суду в такій справі;

- у разі залучення позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) у встановленому законодавством порядку до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях у період, що припадає на тримісячний строк з дня набрання чинності цим пунктом, заява про проведення реструктуризації може бути подана після спливу тримісячного строку з дня набрання чинності цим пунктом, але не пізніше двох місяців з дня завершення такого залучення.

У разі пропуску позичальником строків, зазначених у цьому підпункті, кредитор звільняється від обов`язку проведення реструктуризації зобов`язань за іпотечним кредитом на умовах, визначених цим пунктом.

Відповідно до абзацу 2 підпункту 3 пункту 7 Розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування" законодавець встановив два варіанти строків для позичальника на звернення до кредитора із заявою про реструктуризацію зобов`язань у випадку наявності у суді відкритого провадження у справі, предметом спору в якій є права та обов`язки сторін за договором, щодо реструктуризації зобов`язань за яким подається заява, та/або права та обов`язки сторін за іпотечним договором, укладеним для забезпечення виконання передбачених цим договором зобов`язань, та/або договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, та відсутності рішення суду, що набрало законної сили:

- заява про проведення реструктуризації може бути подана після спливу тримісячного строку з дня набрання чинності пунктом 7 Розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування", але не пізніше двох місяців з дня набрання законної сили рішенням суду в такій справі.

Встановлено, що 20.04.2007 року між ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» був укладений кредитний договір №656-ЧД, за умовами якого позивач отримала кредит в сумі 95000 доларів США на соціальні потреби на строк до 19.04.2027 року зі щомісячною сплатою заборгованості за кредитом в розмірі 395,83 долари США.

20.04.2007 року між ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» з метою забезпечення зобов`язань за кредитним договором був укладений іпотечний договір №656-ЧД, за умовами якого позивач передала в іпотеку квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

26.04.2011 року Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області по справі №2-37/11 було ухвалене рішення, згідно з яким стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_6 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість по кредитному договору від 20.04.2007 №656-ЧД в сумі 874912,69 грн, судовий збір в сумі 2569,96 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 370 грн.

06.07.2011 року Апеляційним судом Черкаської області зазначене рішення було скасоване та ухвалено нове, згідно з яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість по кредитному договору від 20.04.2007 №656-ЧД в сумі 874912,69 грн.

02.12.2021 року Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області по справі №2-37/11 було постановлено ухвалу про заміну стягувача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» правонаступником ТОВ «Олком-Лізинг», яка набрала законної сили 22.02.2022 року.

05.03.2014 року Придніпровським районним судом міста Черкаси по справі №2314/6287/12 було ухвалено рішення, згідно з яким звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_1 , шляхом визнання права власності на цю квартиру за в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в рахунок погашення заборгованості перед ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в сумі 2171271,19 грн, в решті вимог - відмовлено.

06.05.2014 року Апеляційним судом Черкаської області зазначене рішення було скасоване в частині відмови в задоволенні позовних вимог про виселення та виселено ОСОБА_1 та ОСОБА_6 з квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

09.10.2020 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «Олком-Лізинг» були укладені договори про відступлення прав вимоги, за умовами яких ТОВ «Олком-Лізинг» набуло права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від 20.04.2007 №656-ЧД та іпотечним договором від 20.04.2007 №656-ЧД.

03.09.2021 року Придніпровським районним судом міста Черкаси по справі №2314/6287/12 було постановлено ухвалу про заміну первісного стягувача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» правонаступником ТОВ «Олком-Лізинг», яка набрала законної сили 21.12.2021 року.

22.07.2021 року позивач звернулась до ТОВ «Олком-Лізинг» з заявою про надання документа, яким визначено розмір плати за відступлення права вимоги та всю наявну історію здійснення платежів, суму наявної заборгованості станом на 01.01.2014 року за кожним видом грошового зобов`язання за договором та з заявою щодо реструктуризації зобов`язань за кредитним договором від 20.04.2007 №656-ЧД. До вказаної заяви ОСОБА_1 , додала: відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_1 (позичальник); відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно стосовно ОСОБА_6 (чоловік позичальника) майнового поручителя) (а.с. 11).

ТОВ «Олком-Лізинг» відхилило зазначені заяви ОСОБА_1 , надавши письмову відповідь, яка обгрунтована тим, що у разі ненадання позичальником необхідних для проведення реструктуризації документів, зазначених у пункті 4, ч. 7 розділу IV "Прикінцевих та перехідних положень" Закону України "Про споживче кредитування", кредитор звільняється від обов`язку проведення реструктуризації зобов`язань за іпотечним кредитом на умовах, визначених цим пунктом (а.с. 12-14).

Обгрунтовуючи свою відмову ТОВ «Олком-Лізинг» також вказувало на те, що ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" змінив строк виконання зобов`язань за кредитним договором № 656-ЧД від 20 квітня 2007 року. Станом на 01 січня 2014 року була прострочена заборгованість за кредитним договором № 656-ЧД від 20 квітня 2007 року, що підтверджується рішенням суду.

Таким чином, суд першої інстанції ухвалив законне і обґрунтоване судове рішення про відмову в позові, однак помилково встановив, що відповідач необгрунтовано відмовив ОСОБА_1 у задоволенні заяви про проведення реструктуризації за кредитним договором від 20.04.2007 № 656-ЧД, чим порушив її права, оскільки як встановлено судом апеляційної інстанції, такі висновки суду є передчасними та повинні встановлюватись під час розгляду справи за позовними вимогами визначеними ст. 16 ЦК України

З урахуванням викладеного суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про те, що відповідач необгрунтовано відмовив ОСОБА_1 у задоволенні заяви про проведення реструктуризації за кредитним договором від 20.04.2007 № 656-ЧД, чим порушив права позичальника, а тому це посилання підлягає виключенню з рішення суду.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачем не вірно обраний спосіб захисту порушеного права, що є підставою для відмови в позові.

Доводи апеляційної скарги ТОВ «Олком-Лізинг» про те, що суд першої інстанції помилково вважав, що цільове призначення кредитний договір № 656-ЧД від 20 квітня 2007 року спрямоване на споживчі потреби, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки суд першої інстанції вірно встановив, що за змістом даний кредитний договір відповідає ознакам договору про споживчий кредит (придбання квартири), за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

Перевіривши в межах доводів апеляційної скарги ТОВ «Олком-Лізинг» правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне апеляційну скаргу ТОВ «Олком-Лізинг» задовольнити частково, рішення суду першої інстанції змінити виключивши з мотивувальної частини рішення встановлення обставини про те, що відповідач необґрунтовано відмовив ОСОБА_1 у задоволенні заяви про проведення реструктуризації за кредитним договором від 20.04.2007 №656-ЧД, чим порушив її права.

Інші доводи апеляційної скарги ТОВ «Олком-Лізинг» не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що мотивувальна частина оскаржуваного рішення містить суперечливі твердження щодо порушених прав позивача в частині відмови у проведенні реструктуризації боргу за кредитним договором, суд апеляційної інстанції приймає до уваги та прийшов до висновку про зміну рішення в цій частині, шляхом виключення обставин про те, що ТОВ "Олком-Лізинг" порушив права позичальника відмовою у проведенні реструктуризації за кредитним договором.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції не врахував, що право на формування позову, визначення його підстав і предмету є прерогативою заявника, суд апеляційної інстанції зазначає те, що обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові. Такий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі №916/1415/19, від 2 лютого 2021 року у справі №925/642/19, від 22 червня 2021 року у справі №200/606/18.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Враховуючи наведені обставини, а також те, що суд першої інстанції дійшов правильного по суті висновку щодо відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 , однак судове рішення містить помилково встановлені обставини про те, що відповідач необґрунтовано відмовив ОСОБА_1 у задоволенні заяви про проведення реструктуризації за кредитним договором від 20.04.2007 №656-ЧД, чим порушив її права. Тому в цій частині рішенні підлягає зміні, шляхом виключення з мотивувальної частини рішення зазначених обставин.

Оскільки судове рішення змінено тільки в частині мотивів прийняття, розподіл судових витрат не здійснюється.

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 та частини 4 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішення суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 376 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Манзенка Руслана Анатолійовича, який діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Олком-Лізинг» задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 09 березня 2023 року - змінити, виключивши з мотивувальної частини рішення встановлення обставини про те, що відповідач необґрунтовано відмовив ОСОБА_1 у задоволенні заяви про проведення реструктуризації за кредитним договором від 20.04.2007 №656-ЧД, чим порушив її права.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «13» жовтня 2023 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді Д.Р. Гаращенко

В.І. Олійник