Житомирський апеляційний суд
Справа №935/2100/22 Головуючий у 1-й інст. Василенко Р. О.
Категорія 39 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Шевчук А.М., Талько О.Б.

з участю секретаря

судового засідання Кузьменко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №935/2100/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , інтереси якого представляє адвокат Мозолевська Вікторія Вікторівна

на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 09 червня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Василенка Р.О.

в с т а н о в и в:

У вересні 2022 року позивач через свого представника звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь 418 612,00 грн., яка складається із: 9450,00 доларів США основного боргу, що відповідно до офіційного курсу НБУ становить 345 392,00 грн., та 2000,00 доларів США неустойки, що відповідно до офіційного курсу НБУ становить 73 120, 00 грн.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що 18 грудня 2021 року між ним та ОСОБА_2 укладено договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримав від нього в борг 9450,00 доларів США, які ОСОБА_2 зобов`язався повернути до 31.01.2022 року, а у разі не повернення вказаної суми зобов`язувався повернути неустойку у розмірі 2000,00 доларів США. Вказує, що у визначений строк відповідач борг не повернув, вимогу про повернення вказаної суми коштів не виконав.

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 09 червня 2023 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 418 612,00грн. за договором позики від 18.12.2021 року. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, представник відповідача подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що відповідач в 2021 році під впливом батька позивача писав декілька розписок, зміст яких весь час змінювався, тому він не пам`ятає чи писав саме розписку від 18.12.2021 року, оскільки він передавав батьку позивача бланки розписок із різними формулюваннями без його підпису. ОСОБА_2 повністю заперечує отримання у борг грошових коштів в сумі 9 450,00 доларів США, вказані кошти він не отримував. У розписці не вказано місце складання, не вказано, що вона написана без будь-якого фізичного, психологічного, морального тиску та впливу, відсутні свідки.

Окрім того, вказує, що ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 28 лютого 2023 року було задоволено клопотання представника відповідача та призначено судову почеркознавчу експертизу. Витрати пов`язані з проведенням експертизи покладено на відповідача. Відповідач протягом тривалого часу не міг здійснити оплату через відсутність у рахунку всіх необхідних реквізитів, а суд першої інстанції не надав часу для уточнення реквізитів та розглянув справу без участі відповідача та його представника.

Представник позивача подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін. На спростування доводів апеляційної скарги зазначає, що розписка від 18.12.2021 року написана відповідачем особисто, посвідчує передання йому позивачем грошової суми у розмірі 9 450,00 доларів США та підтверджує укладення договору позики у відповідності до вимог ЦК України. Додає, що нездійснення відповідачем оплати за проведення судової почеркознавчої експертизи відображає лише волевиявлення відповідача направлене на затягування розгляду справи шляхом подання штучних доказів про нібито неможливість здійснення, покладених на нього судом обов`язків.

У судовому засіданні представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримала, просила задовольнити вимоги, скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Представник позивача у судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_2 отримав в борг у ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 9450,00 доларів США, які зобов`язався повернути до 31.01.2022 року, а у випадку неповернення боргу до вказаної дати зобов`язався сплатити додатково пеню у розмірі 2000,00 доларів США відповідно до розписки від 18.12.2021 року (а.с.4, 209, т.1).

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що розпискою від 18.12.2021 року підтверджується як факт отримання позичальником грошових коштів за договором позики, так і зобов`язання їх повернути у визначений строк.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

За своїми правовими характеристиками договір позики є реальним, оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана в оригіналі розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання.

З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Зазначені правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено, що між сторонами виникли договірні правовідносини із договору позики, розписка від 18.12.2021 року підтверджує як факт укладення договору, так і факт отримання відповідачем від позивача обумовленої у розписці грошової суми.

Оригінал боргової розписки був поданий позивачем до суду першої інстанції та долучений до матеріалів справи (т.1 а.с.209).

Наявність оригіналу боргової розписки у позивача (кредитора) свідчить про те, що боргове зобов`язання відповідачем не виконане і позика не повернута. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 02 вересня 2020 року (справа № 569/24347/18), від 26 вересня 2018 року (справа № 483/1953/16-ц), від 31 жовтня 2018 року (справа № 707/2606/16-ц).

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлений договором.

За змістом статей 546, 548, 549 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися відповідно до вимог закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі порушення зобов`язання.

Відповідно до частини першої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (частини перша, друга статті 551 ЦК України).

Установивши, що позичальник не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання за договором позики, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач має право на стягнення пені, визначеної умовами договору.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права шляхом ненадання відповідачу часу для уточнення реквізитів для оплати судової почеркознавчої експертизи та розгляду справу без участі відповідача та його представника є необґрунтованими.

Ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 28 лютого 2023 року було задоволено клопотання представника відповідача та призначено судову почеркознавчу експертизу. Витрати пов`язані з проведенням експертизи покладено на відповідача.

04 квітня 2023 року до суду надійшло клопотання експерта № СЕ-19/106-23/3979-ПЧ від 27.03.2023 року про надання додаткових матеріалів, у зв`язку з недостатньою кількістю порівняльного матеріалу (вільних зразків підпису та почерку) та рахунок вартості проведення експертизи (а.с.221-223, т.1).

Відповідно до розписки, що місить в матеріалах справи, ОСОБА_2 отримав клопотання експерта від 27.03.2023 року та рахунок вартості почеркознавчої експертизи 01 травня 2023 року (а.с.240, т.1).

22 травня 2023 року повідомленням судового експерта №СЕ-19/106-23/3979-ПЧ від 15.05.2023 встановлено неможливість проведення судової експертизи, у зв`язку з відсутністю запитуваних матеріалів та відсутністю інформації про оплату вказаної експертизи (245-247, т.1).

26 травня 2023 року Житомирським НДЕКЦ матеріали цивільної справи було повернуто до суду першої інстанції.

Ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 30 травня 2023 року відновлено провадження у справі.

Таким чином апеляційним судом встановлено, що судова почеркознавча експертиза не була проведена через несплату її вартості відповідачем, на якого покладено вказаний обов`язок і який мав достатньо для цього часу з моменту отримання рахунку на оплату вартості експертизи.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції. Ніяких нових обставин чи доказів, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків та рішення суду апелянтом не надано.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , інтереси якого представляє адвокат Мозолевська Вікторія Вікторівна залишити без задоволення, а рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 09 червня 2023 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05 жовтня 2023 року.

Головуючий Судді