Єдиний державний реєстр судових рішень
Доступ до Реєстру здійснюється в тестовому (обмеженому) режимі. Для запобігання загрозам життю і здоров'ю суддів та учасників судового процесу, а також у разі виявлення ознак кіберзагрози, доступ до Реєстру або окремих рішень у ньому може бути обмежено.
Змінені назви судів
Категорія справи №
755/1863/22: Цивільні справи (з 01.01.2019); Справи позовного провадження; Справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на нерухоме майно (крім землі), з них:; про приватну власність, з них:.
Надіслано судом: не визначено. Зареєстровано: 16.02.2023. Забезпечено надання загального доступу: 17.02.2023.
Дата набрання законної сили: 15.02.2023
Номер судового провадження: не визначено
справа № 755/1863/22 головуючий у суді І інстанції Цимбал І.К.
провадження № 22-ц/824/4195/2023 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

08 лютого 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Лобоцької В.П.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 26 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом та просила визнати квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 особистою приватною власністю ОСОБА_2 ; витребувати квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 з володіння відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20 листопада 2015 року відповідач отримав від позивача грошові кошти в розмірі 148 400 грн. для купівлі нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_2 для ОСОБА_2 . Відповідно до даної розписки, відповідач зобов`язався придбати нерухоме майно та передати його у власність позивачу до 01 грудня 2019 року, проте, у встановлений законом строк відповідач умови договору не виконав, в зв`язку з чим позивач звернулась до суду з даним позовом за захистом свого порушеного права.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 26 липня 2022 року позов ОСОБА_2 задоволено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та матеріального права та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що суд першої інстанції не врахував того факту, що він знаходиться в офіційному шлюбі і 1/2 майна належить його дружині, а, відтак, і відповідачів у вказаній справі повинно бути двоє, а саме ОСОБА_1 та його дружина. Таким чином, суд першої інстанції формально поставився до розгляду питання про визнання майна особистою приватною власністю, не з`ясував факт одруження відповідача, майно купувалося в шлюбі чи ні. Не з`ясувавши даний факт, суд першої інстанції залишив момент того, що в справі повинен бути ще один відповідач.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що відповідно до розписки від 20 листопада 2015 року ОСОБА_2 передала ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 148 400 грн. для купівлі нерухомого майна, а саме квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до зазначеної розписки ОСОБА_1 зобов`язався придбати квартиру 25 листопада 2015 року та передати її у власність ОСОБА_2 до 01 грудня 2019 року.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 24 листопада 2015 року ОСОБА_3 передала, а ОСОБА_1 прийняв у власність квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 24 листопада 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Назарчук Н.В. зареєстровано за ОСОБА_1 право власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач визнав позов у повному обсязі.

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо того, що позивачем не правильно визначено суб'єктний склад учасників справи, не залучено до участі дружину відповідача, як власника набутого під час шлюбу майна є необґрунтованими.

Зазначеними доводами висновки суду першої інстанції не спростовуються, оскільки дружина відповідача жодних прав щодо спірної квартири не заявляла та апеляційну скаргу не подавала.

В даному випадку, суд апеляційної інстанції, у відповідності до ч. 4 ст. 367 ЦПК України не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Під час розгляду справи апеляційним судом встановлено неправильне застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права, що дає апеляційному суду підстави вийти за межі доводів апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (пункт 1 частини другої цієї статті).

Згідно з положеннями статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

За змістом статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю та мирно володіти своїм майном; право приватної власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частини перша та друга статті 319 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Вирішуючи спір про визнання права власності на підставі статті 392 ЦК України, слід враховувати, що за змістом вказаної норми права судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його.

Отже, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності в судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами як права власності на майно, яке оспорюється або не визнається іншою особою, так і порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно.

Така правова позиція відповідає висновкам Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеним у його постановах від 02 травня 2018 року у справі № 914/904/17, від 27 червня 2018 року у справі № 904/8186/17, від 11 квітня 2019 року у справі № 910/8880/18, та висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у її постанові від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18 (провадження № 12-135гс19), щодо застосування норм права у подібних правовідносинах.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду з позовом про визнання майна її особистою приватною власністю, позивач вказує на те, що за розпискою вона передала кошти відповідачу для придбання квартири, а він зобов`язався придбати та передати зазначену квартиру їй у власність.

Разом з тим, доказів, які підтверджують право власності ОСОБА_2 на зазначене майно, набуте раніше на законних підставах, матеріали справи не містять. В даному випадку, невиконання відповідачем своїх зобов`язань щодо передачі права власності на квартиру позивачу, не створює у останнього такого права.

Як вбачається з матеріалів справи, у відповідності до договору купівлі-продажу від 24 листопада 2015 року та витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності власником спірного нерухомого майна є ОСОБА_1 .

Визнаючи за ОСОБА_2 право власності на майно, якого вона не набула у встановленому законом порядку, суд першої інстанції на зазначені вимоги закону уваги не звернув та дійшов необґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Таким чином, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, судом не повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, що у відповідності до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нового судового рішення по суті вимог позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргуОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 26 липня 2022 року скасувати та прийняти постанову.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , проживаючої по АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , в дохід держави судовий збір у розмірі 2 226 (дві тисячі двісті двадцять шість) гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 09 лютого 2023 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.

Логін:

Для помилки:

Пароль:

Для помилки:

З метою упередження перешкоджанню стабільній роботі Реєстру шляхом здійснення автоматичних або автоматизованих запитів на пошук та копіювання ("викачування") бази даних, запроваджено інтерактивний елемент захисту системи

Введіть cуму цифр, зображених на малюнку:

Перевірити
Закрити

Ваше ім'я:

Для помилки:

Ваш e-mail:

Для помилки:

Повідомлення:

Для помилки:

Введіть в поле результат арифметичного виразу:

Для помилки:

Зачекайте, будь ласка...