Справа № 161/5031/23
Провадження № 2/161/1988/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2023 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Кихтюка Р.М.,

секретаря Дмитрук Т.В.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 07.11.2010 року перебувала у шлюбі з відповідачем, який розірваний рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04.08.2022 року.

Посилається на те, що за час перебування у шлюбі ними було придбано автомобілі: «Opel Combo», номер кузова НОМЕР_1 та «Mercedes-Benz Vito», номер кузова НОМЕР_2 , які були зареєстровані за відповідачем.

Вказує, що вона не має водійського посвідчення, а тому автомобілями користувався відповідач для ведення спільного бізнесу, яким у шлюбі займалося подружжя.

Зазначає, що у вересні 2022 року вона звернулась до суду із позовом про поділ спільного майна подружжя, предметом якого були незавершене будівництво житлового будинку, земельні ділянки, магазин та СТО. При цьому, на запит адвоката стало відомо, що відповідач без її згоди та відома відчужив вказані автомобілі. І на даний час вони не дійшли спільної згоди щодо поділу даного спільного майна, яким вона не користується.

У зв`язку з чим, просить стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію за половину вартості автомобілів «Opel Combo» в сумі 57157,50 грн. та «Mercedes-Benz Vito» в сумі 176953,50 грн. і понесені судові витрати у справі.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимовні вимоги підтримали з підстав, викладених у заяві та просили їх задовольнити.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позову, вказавши, що автомобілі були придбані у шлюбі, однак за позичені кошти, а після їх продажу, кошти були використані в інтересах сім`ї, зокрема, для ведення спільного бізнесу та фінансування будівельних робіт житлового будинку в с. Княгининок, що є предметом поділу як спільне сумісне майно подружжя.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом з`ясовано, що з 07.11.2010 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 серпня 2022 року у справі № 161/6327/22 (а.с. 4-5).

Із повідомлення територіального сервісного центру МВС у Волинській області від 17.09.2022 року слідує, що за ОСОБА_3 були зареєстровані транспортні засоби: «Opel Combo», номер кузова НОМЕР_1 , дата реєстрації 26.12.2018 року та «Mercedes-Benz Vito», номер кузова НОМЕР_2 , дата реєстрації 24.01.2020 року, тобто в період шлюбу.

Крім того, як вбачається із вказаного повідомлення автомобіль «Opel Combo», номер кузова НОМЕР_1 перереєстровано на нового власника 15.02.2020 року, а автомобіль «Mercedes-Benz Vito», номер кузова НОМЕР_2 19.08.2022 року (а.с. 6).

Згідно звітів про оцінку колісних транспортних засобів, ринкова вартість автомобіля «Mercedes-Benz Vito», 2007 року випуску станом на 27.03.2023 року становить 353907,00 грн. (а.с. 8-16), а автомобіля «Opel Combo», 2005 року випуску 114315,00 грн. (а.с. 17-25).

Відповідно до частини першої статті 60 CK України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Частиною першою статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною першою статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Згідно з положеннями статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (частина четверта статті 65 СК України).

Отже, виходячи з системного тлумачення частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України згоду на отримання компенсації за частину майна при його поділі повинен надати той з подружжя, на чию користь така компенсація присуджується, оскільки іншому з подружжя присуджується майно. Вимога одного з подружжя (позивача) про стягнення з іншого з подружжя (відповідача) грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, не породжує обов`язку такого відповідача попередньо вносити відповідну грошову суму на депозитний рахунок суду.

Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі - Постанова), спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин другої та третьої статті 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Вказаною постановою також роз`яснено, що сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності подружжя.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 22 Постанови від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Згідно вимог ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, за таких обставин, зважаючи, що відповідачем не представлено переконливих та беззаперечних доказів стосовно придбання автомобілів за позичені кошти та використання їх не в інтересах сім`ї, а тому суд не приймає його доводи в цій частині.

За наведених обставин, суд вважає обґрунтованою позовну вимогу ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_3 на свою користь вартості вказаних автомобілів та вважає визначити розмір такої компенсації в сумі 234111,00 грн. ((353907,00+114315,00) грн. / 2), тобто половину від ринкової вартості.

При цьому, доводи представника відповідача щодо невідповідності року випуску автомобіля «Mercedes-Benz Vito» не є обставиною, яка суттєво впливає на визначену вартість транспортного засобу, зважаючи, що інших доказів стосовно цього суду не представлено, то суд приймає до уваги таку вартість спірного майна.

Таким чином, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 141 УПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

А тому, з відповідача на користь позивача слід стягнути 2341,20 грн. сплаченого судового збору.

Керуючись ст. ст. 4, 7, 8, 11, 12, 13, 76, 77, 81, 83, 141, 247, 258, 259, 263, 265 ЦПК України, ст. ст. 60, 65, 70, 71 СК України, Постановою Пленуму Верховного суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 234111 (двісті тридцять чотири тисячі сто одинадцять) грн. як грошову компенсацію вартості автомобілів «Opel Combo», номер кузова НОМЕР_1 та «Mercedes-Benz Vito», номер кузова НОМЕР_2 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 2341 (дві тисячі триста сорок одну) грн. 20 коп. судового збору.

Рішення суду може бути оскаржено до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасниками справи є:

Позивач ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач ОСОБА_3 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Повний текст рішення складений 16 листопада 2023 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Р.М. Кихтюк