Справа № 589/4704/20
Провадження № 2/589/49/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 січня 2023 року м.Шостка

Шосткинський міськрайонний суд Сумської області в особі головуючого судді Лєвши С.Л., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (письмове провадження) цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

29 грудня 2020 року Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - АТ «Державний ощадний банк України» або Банк) звернулось до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором від 30 жовтня 2012 року у сумі 15428,97 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 30 жовтня 2012 року сторони уклали договір №1313289 про відкриття та обслуговування рахунку і випуск платіжної картки зі змінами та доповненнями внесеними додатковим договором №1 від 10 січня 2014 року. Відповідачу був відкритий поточний рахунок № НОМЕР_1 на умовах тарифного пакету «Зарплатний» та видано банківську платіжну картку. Згідно з умовами договору Банк встановив відповідачу кредит в сумі 15000 грн з щомісячною фіксованою процентною ставкою за кредитом. Банк свої зобов`язання виконав належним чином. Відповідач у порушення умов договору зобов`язання за договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 22 жовтня 2020 року заборгованість за кредитним договором складає 15428, 97 грн, з них: борг за кредитом в сумі 13949,98 грн; проценти за користування кредитом з 29.03.2020 по 22.10.2020 в сумі 1319,36 грн; комісія за розрахунково - касове обслуговування з 27.03.2020 по 22.10.2020 в сумі 14.00 грн; пеня за несплату процентів за користування кредитом з 02.07.2019 по 22.10.2020 в сумі 18,13 грн; три проценти річних за прострочення сплати кредиту з 29.03.2020 по 22.10.2020 в сумі 110,19 грн; три проценти річних за прострочення слати процентів за користування кредитом з 26.02.2019 по 22.10.2020 в сумі 16,62 грн; інфляційні втрати Банку з листопада 2019 року по січень 2020 року за прострочення сплати процентів за користування кредитом в сумі 0,69 грн.

Враховуючи вищевикладене позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 15428 грн 97 коп. та понесені ним судові витрати у розмірі 2102 грн.

12 травня 2021 року до суду надійшов відзив відповідача ОСОБА_1 , який просить суд залишити без задоволення позовну заяву АТ «Державний ощадний банк України» про стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки вважає позов безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Мотивуючи свої заперечення відповідач зазначив, що позивач не надав суду жодних доказів того, що відповідач заборгував позивачу грошові кошти зазначені в позовній заяві. Надані позивачем документи відповідач вважає такими, що не можуть підтверджувати факт існування його боргу перед позивачем. Зокрема, на переконання відповідача, розрахунок заборгованості не може підтверджувати існування боргу оскільки він не є первинним обліковим бухгалтерським документом, не відповідає Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та відповідно не може підтверджувати існування тих чи інших фінансових операцій.

Крім того, відповідач зазначив, що позивачем не надано ніяких фінансових документів, наприклад: розхідний касовий ордер, кредитна картка, заява на переказ коштів на рахунок відповідача, розписка в отриманні коштів та тому подібне.

Також, відповідач зазначив, що копія виписок по банківським рахункам за період з 06.01.2016 по 22.05.2020 не можуть підтверджувати факт існування боргу оскільки в ній не зазначено інформацію про те, по якій саме картці, по якому рахунку (дебетному чи кредитному) ця виписка. Копія виписок по банківським рахункам за період з 06.01.2016 по 22.05.2020 не повністю відображає рух коштів по рахунку № НОМЕР_1 , а тільки те, що вигідно позивачу.

При цьому, відповідач зазначив, що не погоджується з сумами зазначеними в розрахунку та вважає їх надуманими.

Разом з цим, відповідач підтвердив у відзиві, що 30 жовтня 2012 року між відповідачем та позивачем був укладений договір № 1313289 про відкриття поточного рахунку № НОМЕР_1 в гривнях України на умовах тарифного пакету «Зарплатний», з видачою дебітної банківської картки та заначив, що договір укладався не в установі банку, а за адресою: АДРЕСА_1 .

Також, відповідач вказав, що 10 січня 2014 року між ним та позивачем був укладений додатковий договір без №, який в позові значиться як №1, до договору № 1313289, про відкриття та обслуговування рахунку, випуск платіжної картки, на умовах тарифного пакету «Зарплатний», з наданням кредиту у сумі 15000 грн на рахунок № НОМЕР_1 , з додатками, який укладався не в установі банку, а за адресою: м. Київ, вул. Сиваська, 1. При цьому відповідач зазначив, що за цим договором кредитні кошти повинні були поступити на рахунок № НОМЕР_1 , а це той же рахунок, що і зарплата, тому чітку межу кредитних коштів та власних визначити неможливо.

Крім того, відповідач зазначив, що позивач двічі на місяць знімав певну суму з зарплати на погашення кредиту, яка згідно розрахунку позивача склала не менше 354644,11 грн. При цьому, Додаток 3 до договору № 1313289 від 10.01.2014, який є невід`ємною частиною договору, підтверджує здорожчання кредиту на суму 3461,94 грн. Згідно наведеній таблиці цього додатку, суми, графік, погашення, остаточний розрахунок повинен завершитись 08.01.2016 року. Разом з цим, позивач не провів остаточний розрахунок в цей час та не уклав додаткову угоду, в наслідок чого відповідачу є незрозумілим чому позивачем проводився розрахунок у 2020 року та відбулось здорожчення кредиту на 20991,59 грн.

Також, відповідач вважає, що розрахунок заборгованості за основним боргом, пенею та 3% річних проводився невідомо в який спосіб.

Крім того, відповідач вказав, що позивач навмисно заблокував дебітну картку НОМЕР_2 строк дії якої був продовжений до 12.2020, рахунок НОМЕР_3 та доступ до сервісу Ощад 24/7, тому відповідач не може самостійно перевірити рух коштів.

Також, відповідач зазначив, що для врегулювання досудового спору, ніяких листів, СМС повідомлень від позивача не надходило та, що він в листопаді 2020 року звертався в відділення банку №10026/0159, за адресою АДРЕСА_2 , з метою перевипуску дебітної картки, але там йому відмовили.

Зважаючи на вищевикладене відповідач вважає, що всі доводи позивача, які містяться в його позовній заяві є надуманими, а сама позовна заява є необґрунтованою і просить залишити позовну заяву без задоволення.

04 лютого 2020 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач вважає аргументи відповідача, наведені у відзиві, необґрунтованими і непереконливими, мотивуючи тим, що копії виписок по кредиту відображають всю інформацію по рахунку від дати відкриття такого рахунку згідно стандартів фінансової системи затвердженої НБУ, а розрахунок заборгованості, який додано до позовної заяви формується з банківського процесінгу лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (виписок по рахунках відповідача). Вимоги позивача, щодо стягнення трьох процентів річних за прострочення сплати кредиту та за прострочення сплати процентів за користування кредитом, інфляційних витрат за прострочення сплати процентів за користування кредитом врегульовані законодавством, зокрема, ч. 2 ст. 625 ЦК, за вимогами якої, боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Щодо умов кредитування позивач вказав, що додатковий договір про встановлення кредитного ліміту від 10.01.2014 містить розділ та пункти де чітко зазначені додаткові документи, які є невід`ємною частиною угоди, а саме: тарифи, правила користування, вид та предмет супутніх послуг, таблиця визначення сукупної вартості. В наслідок чого, з січня 2014 року відповідач був ознайомлений із сукупною вартістю, із супутніми послугами по обслуговуванню рахунку та карти. При цьому позивач зазначив, що умови договору влаштовували відповідача аж до сьогодні. Всі питання щодо вартості кредиту та інше у відповідача була можливість задати при оформленні ліміту та під час користування лімітом.

Позивач заперечив твердження відповідача, що позивач навмисно заблокував карту та рахунок, а також доступ до Ощад 24/7 та заначив, що відповідач не надав жодних доказів саме навмисного блокування. При цьому, позивач зазначив, що карту може бути заблоковано, в тому числі й за закінченням строку дії, що й призводить до того, що користування Ощад 24/7 є неможливим, оскільки в додаток Ощад 24/7 можливо потрапити ввівши певні паролі та логін, а зареєструватись, відповідно маючи карту, строк дії якої не є закінченим. Доказів щодо продовження строку дії карти до 12.2020 року відповідач не надає.

Також, позивач зазначив, що поповнювати рахунок (відповідно повертати борг по кредиту) АТ «Ощадбанк» - відповідача не обмежував. Востаннє рух коштів для погашення боргу на рахунку відбувся 20 липня 2020 року, в розмірі 300 грн.

Щодо остаточного розрахунку за кредитним лімітом, позивач зазначив, що провів би остаточний розрахунок у відповідності до Додаткового договору та п.4.4. якби відповідач дотримувався умов договору. Тобто перше й найголовніше на рахунку мала б бути достатня сума за для погашення встановленого ліміту, відсотків та іншого.

Щодо врегулювання спору в досудовому порядку, позивач зазначив, що п. 4.9. Додаткової угоди, яка була підписана сторонами в січні 2014 року, було обумовлено наслідки несплати по кредиту. Відповідач був ознайомлений з такими наслідками, підписуючи умови.

Також, позивач заперечив щодо доводів відповідача, що він звертався до відділення 10026/0159 та те, що працівники відділення відмовили йому відмовили у перевипуску карти, зважаючи на те, що доказів такого звернення та відповідно доказів щодо відмови відповідач не надає. При цьому позивач зазначив, що рахунок відповідачу було відкрито у відповідності до Додаткової угоди, а саме реквізити сторін у ТВБВ № 10026/020 за адресою: 02094. м. Київ. вул. Червоноткацька, бкд. 35. Тому, якщо відповідачу й відмовили в ТВБВ №10026/0159, то напевне, маючи на руках примірник угоди, потрібно було звернутись в ТВБВ, в особі якого й було укладено угоду.

Враховуючи вищевикладене позивач вважає, що вимоги у відзиві відповідача не підлягають задоволенню, не є обґрунтованими, так як трактуються власним баченням законодавчих норм та не є належним чином документально підтверджені.

07 червня 2021 року до суду надійшло заперечення відповідача на відзив до позовної заяви, в якому відповідач зазначив, що позивач надав відповідь на відзив через десять днів з дня отримання відзиву, що перевищує терміни встановлені судом в п`ять днів з дня отримання відзиву на позовну заяву. Також, відповідач зазначив, що позивачем так і не були надані документи підтверджуючі видачу коштів відповідачу, а саме меморіальний ордер, довіреність на перерахунок коштів на рахунок відповідача та інше. Зважаючи на вищевикладене відповідач просить суд відповідь позивача на відзив залишити без розгляду, а позов без задоволення.

18 червня 2021 року до суду надійшли пояснення позивача до позову, в яких позивач зазначив, що виписки з особових рахунків клієнта є належними доказами на підтвердження видачі кредиту та його залишку, повторно вказав, що доводи відповідача викладені у відзиві необґрунтовані, трактуються власним баченням норм та не є належним чином документально підтвердженими, а вимоги банку є законними, ґрунтуються на належних та допустимих доказах та навів повторно доводи викладені у відповіді на відзив. Також, позивачем в підтвердження доводів позовних вимог додано до пояснення копії з історій з виписок по рахунках від 11.06.2021, копію заяви на встановлення кредиту по рахунку фізичної особи від 25.12.2013 та копію повідомлення про умови кредитування від 25.12.2013.

30 червня 2021 року до суду надійшли заперечення на пояснення до позовної заяви від імені ОСОБА_1 датовані 22.06.2021, які не засвідчені адресатом, в наслідок чого суд позбавлений можливості дослідити їх в матеріалах справи як заперечення відповідача.

Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін від сторін у справі не надходили.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Згідно вимог ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з вимогами ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. В свою чергу, порушенням зобов`язання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором.

Як було зазначено вище, сторони погодили між собою розмір та порядок сплати процентів за користування кредитом.

Між тим припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі статтями 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Частинами 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Частина 1 ст. 612 ЦК України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що між АТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 був укладений кредитний Договір №1313289 від 30.10.2012 про відкриття та обслуговування рахунку і випуск платіжної картки зі змінам та доповненнями внесеними додатковим договором №1 до договору №1313289 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки. Згідно з умовами даного договору, банк відкрив клієнту поточний рахунок № НОМЕР_1 в гривні на умовах тарифного пакету «Зарплатний». Банк встановив клієнту кредит у сумі 15000 грн. Строк дії кредиту встановлено на відповідний період дії платіжної картки. Процентна ставка за кредитом є фіксованою і складає 24 процентів річних (а.с. 15-17, 18, 19-21).

Як вбачається з розрахунку заборгованості, відповідач належним чином не виконав умови договору, внаслідок чого станом на 23.07.2020 року у позичальника перед Банком утворилась заборгованість за основним боргом (тілом кредиту) в розмірі 13949,98 грн, що підтверджується банківською випискою (а.с. 5-10, 28-71).

При цьому, слід зазначити, що доводи відповідача щодо неналежного доказу виписки по особовому рахунку не знайшли свого підтвердження, оскільки, дані виписки щодо руху коштів по особовому рахунку досліджені судом у сукупності з іншими доказами та співпадають з розрахунком заборгованості. Так, в постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №200/564/18, вказано, що доказами які підтверджують наявність заборгованості та підтверджують її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаними положеннями Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Виписка по рахунку може бути належним доказом наведених у позові обставин, яка досліджується судом у сукупності з іншими доказами.

Водночас, надаючи правову оцінку заявленому розміру заборгованості за процентами за користування кредитом, слід звернути увагу позивача на наступне.

За умовами договору, зокрема в повідомленні про умови кредитування від 25.12.2013 сторони погодили, що строк кредитування не повинен суперечити строку дії картки та погодили тип платіжної картки MasterCard Debit Standart з терміном дії 24 місяці. Крім того, як вбачається зі змісту додаткового договору №1 до договору №1313289 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки від 10.01.2014 року, зокрема, п. 1.1.4 визначено, що банк встановлює клієнту кредит у сумі 15000 грн. Строк дії кредиту встановлюється на відповідний період дії платіжної картки. При випуску платіжної картки на новий термін кредит продовжується на строк дії платіжної картки. Процентна ставка за кредитом є фіксованою і складає 24% річних і сплачується щомісячно. Також, сторони в додатку 3 до договору №1313289 від 10.01.2014 узгодили щомісячний графік погашення заборгованості.

Як вбачається з матеріалів справи, жодних даних про перевипуск карти в матеріалах справи немає. При цьому, відповідач у відзиві на позовну заяву вказав, що позивач навмисно заблокував його дебітну карту, строк дії якої був продовжений до 12.2020 року. Проте, позивач у відповіді на відзив заперечив твердження відповідача щодо продовженого строку дії карти до 12.2020 та зазначив, що відповідачем не надано доказів щодо продовження строку дії карти до 12.2020 року.

Таким чином, зважаючи на відсутність доказів про продовження строку дії платіжної картки, у межах строку кредитування до 10.01.2016 відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти. По закінченню цього строку, відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Виходячи з наведених вище норм, нарахування процентів після закінчення строку дії кредитного договору (10.01.2016) припинилося.

З розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 10.01.2016 відповідач не мав заборгованості за процентами. При цьому, позивач після закінчення строку дії договору (10.01.2016) продовжував нараховувати проценти за користування кредитом до 23.07.2020 включно та комісію до 24.05.2020. Таким чином, вимоги банку про стягнення заборгованості по процентам в сумі 1319,36 грн та комісії в сумі 14 грн, які нараховані після закінчення строку дії договору є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Зазначений висновок узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою в постанові від 28.03.2018 року по справі № 444/9519/12, провадження № 14-10 цс18.

Таким чином, враховуючи відсутність заборгованості у відповідача за процентами вимоги банку щодо стягнення трьох відсотків річних за несвоєчасне погашення процентів в сумі 16,62 грн та втрат від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом в сумі 0,69 грн, пені за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом в сумі 18,13 грн є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Крім того, як вбачається з розрахунку заборгованості, в наслідок зарахування банком коштів в рахунок сплати процентів за користування кредитом після 10.01.2016 виникла переплата за процентами в розмірі 14431,37 грн.

Також, з розрахунку заборгованості вбачається, що банк після закінчення строку дії договору (10.01.2016) продовжував стягувати комісію за користування кредитом, в наслідок чого виникла переплата за комісією в сумі 406,13 грн.

При цьому, внесена відповідачем переплата за процентами та комісією в сукупності повністю покрила заборгованість за тілом кредиту, в наслідок чого, відповідачем на день звернення позивача з позовом заборгованість за тілом кредиту була повністю погашена.

Крім того, як вбачається з розрахунку заборгованості, нараховані банком три проценти річних за несвоєчасне погашення тіла кредиту в розмірі 110,19 грн були нараховані на заборгованість, яка вже була погашена відповідачем. В наслідок чого, вимоги позивача щодо стягнення 110,19 грн не підлягають задоволенню.

Таким чином, зважаючи на те, що заборгованість за договором на день звернення позивача з позовом була повністю погашена, вимоги позову є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 4, 5, 12, 76-81, 83, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні позову Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Сумського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Суддя Шосткинського міськрайонного суду

Сумської області С.Л.Лєвша