Справа № 461/2936/23 Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р.
Провадження № 22-ц/811/1918/23 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

розглянувши у м. Львові у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 29 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про стягнення коштів,

ВСТАНОВИЛА:

27.04.2023 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до АТ «Ідея Банк», в якому просила стягнути безпідставно сплачену плату за кредитне обслуговування в сумі 13382,64 грн.

В обґрунтування вимог зазначила, що 19.05.2012 між Акціонерним товариством «Ідея банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № В90.106.74920 від 19.5.2012, згідно п. 1.1 якого, банк надає позичальнику кредит на поточні потреби в сумі 25961,00 грн. Відповідно до п. 1.5 Договору, за обслуговування кредиту Банком Позичальник сплачує плату за кредитне обслуговування в загальному розмірі 1,8000% щомісячно від початкової суми кредиту. Додатком № 1 до кредитного договору № В90.106.74920 від 19.5.2012 визначено графік щомісячних внесків за кредитним договором та визначено розмір плати за обслуговування кредитної заборгованості. Загалом позивачем було сплачено плату за обслуговування кредитної заборгованості за кредитним договором № В90Д06.74920 від 19.5.2012, в сумі 13 382 грн 64 коп. Вважає, що п. 1.5. Кредитного договору № В90.106.74920 від 19.5.2012 є нікчемним, а сплачена на його підставі плата за обслуговування кредитної заборгованості в сумі 13 382 грн 64 коп. підлягає поверненню, оскільки вищевказані умови договору суперечить вимогам Закону України «Про захист прав споживачів». Просить позов задовольнити.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 29 травня 2023 року у задоволені позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про стягнення коштів відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що суд помилково застосував до спірних правовідносин строк позовної давності. Предметом даного спору є не визнання правочину недійсним, а застосування наслідків нікчемного правочину. Так, незалежно від волевиявлення сторін нікчемного правочину його недійсність встановлена законом і для його визнання недійсним не потрібно звернення до суду. Якщо нікчемний правочин є недійсним під час його укладання, то його нікчемність після трьох років зберігається. Вказує, що законом не встановлений строк для пред`явлення вимоги про виконання відповідачем свого обов?язку. Крім того, ОСОБА_1 скеровувала вимогу про повернення коштів на адресу відповідача 22.03.2023, проте останнім коштів не повернуто, у зв`язку з чим виникла необхідність звернутися до суду з позовною заявою за захистом своїх прав. Просить рішення скасувати, позовну заяву задовольнити в повному обсязі.

АТ «Ідея Банк»подало відзив на апеляційну скаргу. Просить рішення залишити без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи судом апеляційної інстанції проведено без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає.

Судом встановлено, що 19.05.2012 між Акціонерним товариством «Ідея банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № В90.106.74920 від 19.05.2012, згідно п. 1.1 якого, банк надає позичальнику кредит на поточні потреби в сумі 25961,00 грн.

Відповідно до п. 1.5 Договору, за обслуговування кредиту Банком Позичальник сплачує плату за кредитне обслуговування в загальному розмірі 1,8000% щомісячно від початкової суми кредиту.

Додатком № 1 до кредитного договору № В90.106.74920 від 19.05.2012 визначено графік щомісячних внесків за кредитним договором та визначено розмір плати за обслуговування кредитної заборгованості.

Загалом Позивачем було сплачено плату за обслуговування кредитної заборгованості за кредитним договором № В90Д06.74920 від 19.05.2012, в сумі 13 382 грн 64 коп.

ОСОБА_1 вважає, що п. 1.5. Кредитного договору № В90.106.74920 від 19.5.2012 є нікчемним, а сплачена на його підставі плата за обслуговування кредитної заборгованості в сумі 13 382 грн 64 коп. підлягає поверненню.

При цьому, від представника відповідача надійшла заява про застосування строків позовної давності.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Перебіг позовної давності за вимогами про застосування наслідків нікчемного правочину починається від дня, коли почалося його виконання (ч. 3 ст. 261 ЦК України).

Частина третя статті 261 ЦК України є спеціальною нормою стосовно частини першої статті 261 ЦК України. Законодавець у частині третій статті 261 ЦК України передбачив особливості початку перебігу позовної давності.

У постанові Верховного Суду від 21.09.2022 у справі № 638/16768/19 № 61-1336св22 вказано, що для визначення початку перебігу позовної давності за вимогою про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, яка пред`явлена стороною такого правочину, належить застосовувати частину третю статті 261 ЦК України. Перебіг позовної давності за вимогою про застосування наслідків нікчемного правочину, яка пред`явлена стороною такого правочину, пов`язується саме з початком виконання нікчемного правочину, незалежно від того, чи був такий нікчемний правочин виконано повністю і яка зі сторін здійснила виконання. Причому такий початок перебігу стосується будь-яких наслідків нікчемного правочину.

Враховуючи наведене, перебіг позовної давності розпочався 19.06.2012, оскільки в цей день було здійснено списання (перерахування) коштів, що вказувало на його виконання.

За таких обставин, враховуючи, що позивачка пред`явила позов лише 27.04.2023, тобто з пропуском позовної давності, а відповідачем подано клопотання про застосування позовної давності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку зі спливом позовної давності.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків районного суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 29 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено: 16.11.2023

Головуючий

Судді