УХВАЛА

13 листопада 2023 року

м. Київ

справа № 460/3140/15-ц

провадження № 61-10781св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Русинчука М. М. (суддя-доповідач), Дундар І. О.,

Краснощокова Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Вороцівська сільська рада Яворівського району Львівської області, правонаступником якої є Івано-Франківська селищна рада Яворівського району Львівської області,

третя особа - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 05 вересня 2022 року у складі колегії суддів: Мікуш Ю. Р., Приколоти Т. І., Савуляка Р. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Вороцівської сільської ради Яворівського району Львівської області (далі - Вороцівська сільська рада), третя особа - ОСОБА_2 , про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування.

Позовні вимоги мотивовані тим, що вона є дочкою ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Протягом 1972-1975 років її батько збудував житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , не зареєструвавши за життя право власності на цей будинок та земельну ділянку, на якій він збудований.

У житловому будинку вона проживала від моменту його побудови до 2005 року. 18 вересня 1989 року виконавчий комітет Вороцівської сільської Ради народних депутатів прийняв рішення про оформлення права особистої власності громадян на житлові будинки. Згідно з додатком до цього рішення її матері

ОСОБА_4 надано дозвіл на оформлення права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 на підставі технічної документації від 22 грудня 1988 року.

16 січня 1998 року виконавчий комітет Вороцівської сільської ради прийняв рішення № 2, згідно з яким вирішив «погодитися з висновком Львівського МБТІ та вважати можливим оформити право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 за гр. ОСОБА_4 . Провести реєстрацію та видати свідоцтво про право власності на будинок». На підставі цього рішення матері позивачки ОСОБА_4 видано свідоцтво про право власності від 11 березня 1998 року.

На переконання позивачки, рішення виконавчого комітету Вороцівської сільської ради від 16 січня 1998 року № 2 прийняте з порушенням норм законодавства, оскільки:

ОСОБА_4 не подавала до сільської ради заяви про надання їй можливості оформити право власності на житловий будинок за адресою:

АДРЕСА_2 ;

оскаржуване рішення органу місцевого самоврядування виконавчий комітет Вороцівської сільської ради не приймав, адже відповідно до протоколу від 16 січня 1998 року № 01 засідання виконавчого комітету сільської ради питання оформлення права власності на житловий будинок ОСОБА_4 не вирішувалось;

виконавчий комітет сільської ради станом на 16 січня 1998 року не мав, не був та не міг бути ознайомлений з висновком Львівського МБТІ (технічною документацією), оскільки цей висновок складений лише 02 березня 1998 року, тобто через 45 днів після прийняття оскаржуваного рішення. При цьому будівельного паспорта на будинок немає;

станом на 16 січня 1998 року виконавчий комітет сільської ради не мав жодного документа, який свідчив би про дійсне володіння ОСОБА_4 будинком АДРЕСА_2 . Такою документацією станом на

1998 року повинен був бути будівельний паспорт на земельну ділянку, якого

у ОСОБА_4 не було;

оскаржуване рішення було підписане не головою сільської ради, а іншою особою;

ОСОБА_4 отримала рішення від 18 вересня 1989 року про оформлення права особистої власності на житловий будинок

АДРЕСА_1 . Фактично вона мала у користуванні лише один будинок. Орган місцевого самоврядування не повинен був видавати двічі на один і той самий житловий будинок рішення про оформлення права особистої власності громадянина;

зміна нумерації будинків на АДРЕСА_1 у період з

1988 року до 2000 року не проводилась. Крім того, на АДРЕСА_1 налічується лише 10 будинків.

Дії сільської ради позбавили її як спадкоємця першої черги після

ОСОБА_3 права на спадкування частки майна, що належало її батькові (прав на житловий будинок).

З огляду на викладене ОСОБА_1 просила визнати незаконним рішення виконавчого комітету Вороцівської сільської ради від 16 січня 1998 року № 2.

Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 01 березня

2021 року до участі у розгляді справи як відповідача залучено Івано-Франківську селищну раду Яворівського району Львівської області.

Короткий зміст рішень суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 14 травня

2021 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Вороцівської сільської ради від 16 січня 1998 року № 2 «Про оформлення права власності на будинок АДРЕСА_2 ».

Стягнено з Івано-Франківської селищної ради на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 243,60 грн.

Задовольняючи позовні вимоги позивачки, суд першої інстанції виходив з того,

що рішення виконавчого комітету Вороцівської сільської ради від 16 січня

1998 року № 2 «Про оформлення права власності на будинок

АДРЕСА_2 » прийняте в час, коли було чинним та нескасованим рішення виконавчого комітету Вороцівської сільської ради від 18 вересня

1989 року «Про оформлення права особистої власності громадян на житлові будинки», яким ОСОБА_4 вже було надано дозвіл на оформлення права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Суд першої інстанції також зазначив, що у протоколі засідання виконавчого комітету Вороцівської сільської ради від 16 січня 1998 року відомостей про розгляд питання стосовно надання дозволу на оформлення права власності на житловий будинок ОСОБА_4 немає. Крім того, суд вважав, що сільська рада не дотримала норм розділу 5 Правил державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджених наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року № 56 (далі - Правила).

Постановою Львівського апеляційного суду від 05 вересня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.

Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 14 травня 2021 року скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Апеляційний суд не погодився з висновками суду першої інстанції та вказав, що відповідно до змісту рішення виконавчого комітету Вороцівської сільської ради від 16 січня 1998 року № 2 вирішено погодитись з висновками Львівського МБТІ та вважати можливим оформити право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 за ОСОБА_4 .

Відсутність заяви ОСОБА_4 підтверджується листом сільської ради про знищення документів за давністю.

Розбіжність номерів у житлових будинках ( АДРЕСА_3 ), який є одним і тим самим житловим будинком на АДРЕСА_1 , спростовано листами Львівського МБТІ та Вороцівської сільської ради. У 1996 році господарству (будинку) ОСОБА_4 на АДРЕСА_1 присвоєно номер 16.

Згідно з листом від 24 жовтня 2012 року № 281 за підписом сільського голови

І. Перун за адресою АДРЕСА_1 розміщений завод мінеральних вод «Валетудо».

Щодо технічної документації апеляційний суд вказав, що вона була виготовлена ОСОБА_4 у 1988 році, була чинною, а при обстеженні будинковолодіння змін виявлено не було, що підтверджено актом Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» і не суперечить Правилам.

Повторне звернення ОСОБА_4 у березні 1998 року із заявою про виготовлення технічної документації та видачу довідки-характеристики на будинковолодіння було необхідне для укладення та посвідчення договору дарування на користь сина ОСОБА_2 . Із матеріалів справи та інвентаризаційної справи суд встановив, що договір дарування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки за цією адресою від 29 грудня 2004 року, укладений між

ОСОБА_4 і ОСОБА_2 , посвідчено нотаріально.

На час прийняття рішень Вороцівської сільської ради від 18 вересня 1989 року та від 16 січня 1998 року № 2 батько позивачки ОСОБА_3 вже помер. З 1985 року він проживав у м. Львові, розірвавши шлюб із

ОСОБА_4 , та уклав новий шлюб з ОСОБА_5 , з якою проживав до своєї смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 . За життя ОСОБА_3 не оформив права власності на житловий будинок, доказів того, що він мав на праві власності спірного житлового будинку, позивачка не надала.

З урахуванням викладеного апеляційний суд зробив висновок, що права

ОСОБА_1 прийнятими як у 1988 році, так і в 1998 році рішеннями Вороцівської сільської ради не порушено, оскільки спірний житловий будинок не належить до спадкової маси після смерті ОСОБА_3 .

Аргументи учасників справи

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу,

у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Касаційна скарга з урахуванням її уточнення мотивована тим, що:

відповідно частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Апеляційна скарга третьої особи - ОСОБА_2 не містила доводів щодо відсутності права ОСОБА_1 на пред'явлення позову у цій справі. За таких обставин позивачка була позбавлена можливості надати суду відповідні пояснення щодо її права на судовий захист;

суд апеляційної інстанції помилково вважав, що за життя батько позивачки не оформив права власності на спірний житловий будинок, тому спірне майно не входить до спадкової маси після його смерті. Такий висновок суперечить наведеним далі фактам: у період 1972-1975 років батьки позивачки побудували житловий будинок у с. Солуки, Яворівський район, Львівська область;

у матеріалах справи є докази проживання позивачки у спірному будинку на час смерті батька (копії будинкової книги, довідки із Вороцівської сільської ради про місце реєстрації та проживання батька на час смерті). При цьому в матеріалах справи немає доказів про окреме проживання батька від сім'ї; 04 квітня 1989 року п'ята Львівська нотаріальна контора завела спадкову справу №155/89 після смерті ОСОБА_3 ; на розгляді Яворівського районного суду Львівської області перебуває справа № 460/3196/15-ц за позовом ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування на будинок за адресою: АДРЕСА_1 , провадження в якій зупинено до набрання законної сили рішенням у цій справі; у 1998 році ОСОБА_4 отримала свідоцтво про право власності на будинок за адресою: АДРЕСА_2 ; апеляційний суд помилково ототожнив будинки АДРЕСА_4 та АДРЕСА_2 , посилаючись на зміст листів Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» та Вороцівської сільської ради;

до спірних правовідносин повинні застосовуватись норми ЦК УРСР. Відповідно до пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила книги шостої ЦК можуть застосовуватись лише до спадщини, яка відкрилась після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким із спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529-531 ЦК УРСР. При цьому суд повинен встановлювати належність правовстановлюючих документів на будинок відповідно до закону, який був чинним на час набуття права власності (на час закінчення будівництва);

відповідно до статті 549 ЦК УРСР спадщина вважалася прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі різні дії спадкоємця щодо управління, розпорядження і користування цим майном, підтримання його

в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Доказом вступу позивачки в управління чи володіння спадковим майном є: довідка органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; рішення про втрату права на користування спірним житловим будинком; запис у паспорті позивачки;

апеляційний суд безпідставно не погодився з висновком суду першої інстанції про відсутність у протоколі засідання виконкому Вороцівської сільської ради від 16 січня 1998 року відомостей стосовно розгляду питання надання ОСОБА_4 дозволу на оформлення права власності на будинок. Оскільки виконавчий комітет Вороцівської сільської ради 16 січня 1998 року не розглядав питання надання ОСОБА_4 дозволу на оформлення права власності на будинок, то рішення виконавчого комітету Вороцівської сільської ради від 16 січня 1998 року № 2 про оформлення права власності на будинок

АДРЕСА_2 є незаконним.

Рух справи

Ухвалою Верховного Суду від 09 листопада 2022 року касаційну скаргу

ОСОБА_1 залишено без руху, надано строк для усунення її недоліків.

Ухвалою Верховного Суду від 09 грудня 2022 року продовжено ОСОБА_1 строк для усунення недоліків касаційної скарги.

Ухвалою Верховного Суду від 27 січня 2023 року поновлено ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови апеляційного суду, відкрито касаційне провадження та витребувано справу із суду першої інстанції.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції

в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Доводи касаційної скарги містять підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України. Зазначено, що апеляційний суд в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі

№ 441/366/16-ц, від 22 березня 2019 року у справі № 824/165/18-а, від 04 червня 2020 року у справі № 802/1463/18-а.

Фактичні обставини справи

Суди встановили, що ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_3 , який помер

ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у шлюбі з 20 січня

1952 року. У 1983 році шлюб між ними розірвано.

З 1985 року ОСОБА_3 перебував у шлюбі з ОСОБА_5 до дня своєї смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 . У цей час він прожив у м. Львові.

У період 1972-1975 років батьки позивачки побудували житловий будинок

у с. Солуки Яворівського району Львівської області. Головою двору була мати позивачки, ОСОБА_4 , що підтверджується копіями погосподарських книг.

Рішенням виконавчого комітету Вороцівської сільської Ради народних депутатів від 18 вересня 1989 року «Про оформлення права особистої власності громадян на житлові будинки» виконком сільської ради погодився з висновками Львівського МБТІ та вважав можливим оформити права власності громадян на житлові будинки в селах Поланки, Солуки згідно з додатком 1 до цього рішення.

Згідно з пунктом другим цього рішення виконкому Яворівської районної ради народних депутатів доручено вирішити питання про оформлення та видачу свідоцтв про право особистої власності на будинки.

Зі змісту додатка 1 до рішення виконавчого комітету Вороцівської сільської ради народних депутатів від 18 вересня 1989 року встановлено, що в списку громадян, які мають житлові будинки в селах Поланки та Солуки,

є ОСОБА_4 (будинок АДРЕСА_1 ).

ОСОБА_4 не завершила розпочатий процес оформлення права власності та отримання свідоцтва про право власності на будинок, у якому вона проживала.

Рішенням виконавчого комітету Вороцівської сільської ради від 16 січня 1998 року № 2 «Про оформлення права власності на будинок

АДРЕСА_2 » визнано можливість оформлення права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 за ОСОБА_4 . Вирішено провести реєстрацію та видати свідоцтво про право власності на будинок згідно з цим рішення.Підставою для прийняття зазначеного рішення був висновок Львівського МБТІ про можливість оформлення права власності на будинок за адресою: АДРЕСА_2 , наданий відповідно до Правил.

У суді апеляційної інстанції оглянуто інвентаризаційну справу на житловий будинок АДРЕСА_3 . Згідно з матеріалами вказаної інвентаризаційної справи на замовлення ОСОБА_4 від 12 грудня 1988 року № 216, яка проживала на АДРЕСА_1 , виготовлено комплексну технічну документацію для приватизації житлового будинку.

У довідці Вороцівської сільської ради від 29 січня 1998 року, яка міститься

в інвентаризаційній справі, зазначено, що згідно з погосподарськими книгами виконавчого комітету господарство, яке в даний час є будинковолодінням АДРЕСА_2 , обліковується за ОСОБА_4 .

У довідці Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 27 листопада 2017 року № 5399 вказано, що згідно з матеріалами інвентаризаційної справи первинна технічна документація на будинковолодіння

АДРЕСА_5 виготовлялася у 1988 році. На замовлення від 12 грудня 1988 року

№ 216 було виготовлено комплексну технічну документацію для приватизації будинку за вищевказаною адресою, яка в подальшому і була надана заявником до виконавчого комітету.

Під час прийняття рішення виконавчого комітету Вороцівської сільської ради від

16 січня 1998 року № 2 про оформлення права власності враховано технічну документацію, яку виготовлено у 1988 році.

Розбіжності в нумерації будинку за цією адресою спричинені тим, що житловий будинок АДРЕСА_2 попередньо обліковувався за адресою:

АДРЕСА_4 .

29 січня 1998 року повторно оформлено замовлення на виготовлення технічної документації для укладення договору дарування.

Згідно з актом встановлення адреси будинковолодіння та погодження меж землекористування, складеним постійною депутатською комісією з питань регулювання земельних відносин та капітального будівництва, цей акт складено про те, що будинок, на який виготовлено технічний паспорт від 22 грудня

1988 року, дійсно знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та відповідає розмірам поверхового плану. Відповідно до акта погодження спільної межі землекористування та розміщення будинків сусідкою є ОСОБА_6 , будинок має адресу: АДРЕСА_1 .

Відповідно до листа Обласного комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» Львівської обласної ради від 23 лютого

2013 року станом на 29 грудня 2013 року реєстрацію прав власності на будинок

АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 бюро не здійснювало.

Позиція Верховного Суду

У пункті 5 частини першої статті 396 ЦПК України зазначено, що суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений

у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2018 року у справі № 373/1281/16-ц (провадження № 14-128цс18) зазначено, що під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року у справі

№ 233/2021/19 (провадження № 14-166цс20) конкретизовано вищевказаний висновок та зазначено, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами, насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають

у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним

і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, однаковими.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі

№ 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) зроблено висновок, що під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, необхідно розуміти, зокрема, такі, де аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. З`ясування подібності правовідносин у рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається

з урахуванням обставин кожної конкретної справи.

У справі № 441/366/16-ц ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до Суховільської сільської ради Городоцького району Львівської області та просила визнати право власності в порядку спадкування за заповітом на домоволодіння, розташоване на АДРЕСА_1. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ІНФОРМАЦІЯ_3 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її мати НОМЕР_1 . ОСОБА_6 у серпні 1998 року склав заповіт на випадок своєї смерті, яким заповів все належне йому рухоме та нерухоме майно на її користь. На день смерті її батька йому належало будинковолодіння в АДРЕСА_1 та указане майно є спадковим, проте за відсутності правовстановлюючих документів нотаріус не видав їй свідоцтво про право на спадщину. У травні 2016 року із зустрічним позовом звернулися ОСОБА_2 в інтересах неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_1, Суховільської сільської ради Городоцького району Львівської області про визнання права власності на 1/2 частку спірного будинковолодіння в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, та мав би право на спадщину після смерті матері ОСОБА_7. Зустрічний позов мотивований тим, що будинковолодіння на АДРЕСА_1 належало на праві спільної сумісної власності ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які є відповідно їх дідусем та бабусею. Оскільки їх батько ОСОБА_8 був сином ОСОБА_6 та ОСОБА_7, помер до смерті останніх, то вони як його неповнолітні діти на той час, мають право на частку

в спадщині після смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 .

У справі № 824/165/18-а ОСОБА_4 звернувся до суду з адміністративним позовом до Санковецької сільської ради Хотинського району Чернівецької області, третя особа - Колінковецька сільська рада Хотинського району Чернівецької області, про визнання протиправними та скасування рішень Санковецької сільської ради від 14 серпня 2017 року № 68/13-17 «Про надання згоди на добровільне об`єднання територіальних громад та делегування представника до спільної робочої групи» та від 20 серпня 2017 року № 71/15/17 «Про схвалення проекту рішення сільської ради «Про добровільне об`єднання територіальних громад».

У справі № 802/1463/18-а ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_2 звернулися до суду

з адміністративним позовом до Жмеринської міської ради Вінницької області, секретаря Жмеринської міської ради ОСОБА_7, треті особи: ОСОБА_3, перший заступник міського голови Білоус Анатолій Віталійович, у якому, з урахуванням уточнень позовних вимог, просили: визнати протиправними дії секретаря Жмеринської міської ради ОСОБА_7 щодо незаконного зібрання та проведення сесії Жмеринської міської ради, що відбулася 22 травня 2018 року; визнати незаконними та скасувати рішення Жмеринської міської ради від 22 травня

2018 року № 546 «Про дострокове припинення повноважень міського голови ОСОБА_1»; визнати незаконним та скасувати рішення Жмеринської міської ради від 22 травня 2018 року № 545 «Про розпуск виконавчого комітету Жмеринської міської ради»; визнати незаконним та скасувати розпорядження секретаря Жмеринської міської ради від 22 травня 2018 року № 63-рк «Про звільнення ОСОБА_1»; поновити ОСОБА_1 на посаді міського голови м. Жмеринка з 23 травня 2018 року; визнати незаконним та скасувати розпорядження секретаря Жмеринської міської ради від 25 травня 2018 року № 65-рк «Про звільнення ОСОБА_4»; поновити ОСОБА_4 на посаді першого заступника Жмеринського міського голови з 26 травня 2018 року; визнати незаконним та скасувати розпорядження секретаря Жмеринської міської ради від 25 травня 2018 року

№ 66-рк «Про звільнення ОСОБА_2»; поновити ОСОБА_2 на посаді заступника Жмеринського міського голови з 26 травня 2018 року; постанову суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді міського голови м. Жмеринка, поновлення ОСОБА_4 на посаді першого заступника Жмеринського міського голови та поновлення ОСОБА_2 на посаді заступника Жмеринського міського голови допустити до негайного виконання. На обґрунтування позовних вимог позивачі вказували, що 22 травня 2018 року в приміщені Жмеринської міської ради відбулося засідання депутатів Жмеринської міської ради 7 скликання. Депутати Жмеринської міської ради під головуванням секретаря Жмеринської міської ради ОСОБА_7 здійснили незаконні дії та прийняли протиправні оскаржувані рішення. Позивачі вважають дії та протиправні рішення депутатів Жмеринської міської ради на чолі з ОСОБА_7, що вчинені ними під час зібрання є незаконними, та такими, що порушують норми Конституції України, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Регламенту Жмеринської міської ради. Крім того, зазначали, що аналіз норм Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та положення Регламенту Жмеринської міської ради дають підстави вважати, що за пропозицією не менше однієї третини депутатів також скликається сесія міської ради міським головою своїм розпорядженням на протязі двох тижнів, але не раніше, як за три дні до відкриття сесії (частина 4, 7, 9 статті 46 Закону та стаття 10, 11 Регламенту Жмеринської міської ради). Позивачі звертали увагу, що чергова чи позачергова сесія міської ради скликається лише міським головою за його винесеним розпорядженням. Незважаючи на вмотивовану відмову міського голови про скликання позачергової сесії та відсутність законних підстав у секретаря Жмеринської міської ради збирати сесію ради, а також ураховуючи відсутність розпорядження міського голови про скликання позачергової сесії Жмеринської міської ради депутати Жмеринської міської ради все ж таки зібралися та здійснили незаконні дії стосовно позивачів.

У справі, що переглядається, спірні правовідносини виникли стосовно оскарження рішення виконавчого комітету Вороцівської сільської ради від

16 січня 1998 року № 2. На переконання позивачки, вказане рішення органу місцевого самоврядування є незаконним, оскільки ОСОБА_4 не подавала заяви до сільської ради про надання їй можливості оформити право власності на житловий будинок, оскаржуване рішення органу місцевого самоврядування не приймалося виконавчим комітетом сільської ради, адже згідно з протоколом від 16 січня 1998 року № 01 відповідне питання не вирішувалось, а станом на 16 січня 1998 року виконавчий комітет сільської ради не мав у розпорядженні висновку Львівського МБТІ (технічної документації), оскільки цей висновок складено лише 02 березня 1998 року. Крім того, виконавчий комітет сільської ради не мав жодного документа, який підтверджував би дійсне володіння ОСОБА_4 будинком АДРЕСА_2 . Оскаржуване рішення підписане не головою сільської ради, а іншою особою. ОСОБА_4 отримала рішення від 18 вересня 1989 року про оформлення права особистої власності на житловий будинок

АДРЕСА_1 . Фактично вона мала у користуванні лише один будинок. Орган місцевого самоврядування не повинен двічі видавати рішення про оформлення права особистої власності на один і той самий житловий будинок. При цьому зміна нумерації будинків на АДРЕСА_1 у період

з 1988 року до 2000 року не проводилась, і на АДРЕСА_1 налічується лише

10 будинків.

Таким чином, спірні правовідносини у справах № 441/366/16-ц, № 824/165/18-а, № 802/1463/18-а, на висновки Верховного Суду у яких як на підставу касаційного оскарження посилається ОСОБА_1 , та у справі, що переглядається, за предметом, підставами позову, фактичними обставинами справи та матеріально-правовим регулюванням спірних відносин не є подібними.

Колегія суддів наголошує, що коректне визначення підстав касаційного оскарження має важливе значення, оскільки суд касаційної інстанції, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження (частина перша статті

400 ЦПК України): підстави відкриття касаційного провадження зазначаються

в ухвалі про відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України), в окремих випадках непідтвердження підстав касаційного оскарження може мати наслідком закриття касаційного провадження (пункти 4, 5 частини першої статті 396 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, а й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04,

§ 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

З урахуванням того, що після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України Верховний Суд встановив, що висновки щодо застосування норми права, які викладені у постановах Верховного Суду, на які посилається ОСОБА_1 у касаційній скарзі, стосуються правовідносин, що не є подібними до правовідносин у справі, яка переглядається, колегія суддів вирішила закрити касаційне провадження у цій справі на підставі пункту 5 частини першої статті 396 ЦПК України.

Керуючись статтями 260, 389, 396, 400 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Закрити касаційне провадження у справі № 460/3140/15-ц за позовом ОСОБА_1 до Вороцівської сільської ради Яворівського району Львівської області, правонаступником якої є Івано-Франківська селищна рада Яворівського району Львівської області, третя особа - ОСОБА_2 , про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 05 вересня 2022 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді М. М. Русинчук

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков