Справа № 161/6760/23 Головуючий у 1 інстанції: Присяжнюк Л. М.
Провадження № 22-ц/802/916/23 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Матвійчук Л. В., Осіпука В. В.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в місті Луцьку цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 , поданою її представником ОСОБА_2 , на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 липня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2023 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду із даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 11 липня 2011 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого остання отримала банківські послуги у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Позивач, посилаючись на те, що позичальник неналежним чином виконує взяті на себе зобов`язання за кредитним договором по своєчасному погашенню заборгованості за кредитом, сплаті відсотків за користування кредитними коштами та іншими витратами, просив стягнути з відповідача в користь АТ КБ «ПриватБанк» 90 145,82 грн заборгованості за кредитним договором, у тому числі: за тілом кредиту - 73914,58 грн, 16231,24 грн - за відсотками , станом на 21 березня 2023 року та судові витрати по справі.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 липня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 11 липня 2011 року в розмірі 73 914,58 грн та судовий збір у розмірі 2 200,75 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із даним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що суд дійшов помилкового висновку про те, що перекази 04 червня 2022 року з карткового рахунку сталися у зв`язку з її авторизацією як клієнта на фішинговому сайті, через який шахраї викрали паролі і вчинити протиправні дії. Вказує, що вона продавала свій годинник за допомогою мережі Інтернет та невідома особа 04 червня 2022 року близько 19 год. з номером телефону НОМЕР_1 під приводом купівлі годинника умисно надіслала ОСОБА_1 посилання, за яким остання ввела код, який прийшов СМС-повідомленням, після чого було знято грошові кошти з її банківської картки № НОМЕР_2 загальною сумою 76047 грн.

Покликається на те, що при виявленні даних операцій і спробі заблокувати її картку та зв`язатися з банком, здійснено без її відома розблокування та керування картковим рахунком, проте зазначені обставини судом не враховані. Судом також не враховано, що інформація про розголошення ОСОБА_1 конфіденційних даних карткового рахунку в матеріалах справи відсутня, здійснення блокування телефону та переадресації дзвінків проведено шахраями всупереч її волі, подальше проведення шахраями використання її карткового рахунку, а саме збільшення кредитного ліміту та проведення транзакцій по перерахунку коштів здійснено невідомими особами без її відома та волевиявлення. Зазначає, що після виявлення втрати доступу до картки негайно зателефонувала на гарячу лінію АТ КБ «ПриватБанк» та звернулася із заявою про вчинення злочину до Луцького РУП ГУ НП у Волинській області, де слідчим відділу дані відомості внесено до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення злочину, передбаченого частиною 1 статті 185 КК України (крадіжка). Таким чином, були повідомлені правоохоронні органи та банківська установа.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. Зазначає, що матеріалами справи підтверджено, що 11.07.2011 відповідач пройшла ідентифікацію, підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, тим самим погодивши умови кредитування. Такі правила та умови є публічною офертою, а долучений до позову їх примірник відповідає редакції, чинній на момент укладення такого правочину. На підставі підписаної анкети-заяви відповідачці 11.07.2011 відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку зі встановленим лімітом. Здійснення транзакцій за допомогою платіжної кредитної картки відображено у виписці по рахунку, наявній у справі.

Також вказує, що 04.06.2022 за рахунком відповідача здійснено переказ коштів. Відповідно до даних програмних комплексів банку кошти з картки № НОМЕР_2 ОСОБА_1 були зняті п`ятьма транзакціями, проведеними в період часу з 19:36 по 19:38 год шляхом ручного вводу номеру картки, введенням cvv-коду та із підтвердженням пароля 3Dsecure, який надсилався на фінансовий телефон відповідача, а також з допомогою системи електронних платежів були списані на ігрових сайтах в мережі Інтернет, як оплата за розваги.

Відповідач наголошує, що переказ коштів можливо здійснити лише за допомогою використання фінансового номеру телефону та іншої особистої інформації (даних по карті, ПІН коду, паролів входу у Приват24), що відповідно до п.3 розділу VІ Положення «Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використання» не звільняє особу від відповідальності за здійснення платіжної операції.

Звертає увагу суду на те, що зміна логіна і пароля в Приват24 клієнтки ОСОБА_1 у зазначений часовий період з нетипового пристрою входу не зафіксовано. Самою ж відповідачкою 04.06.2022 було змінено логін, тобто фінансовий номер телефону з НОМЕР_3 на НОМЕР_4 о 19:50:48, тобто після здійснення транзакцій, які нею оскаржуються. Додатковим підтвердженням того, що відповідачка сама змінила фінансовий номер телефону є однакові ІР адреси, однаковий пристрій IPHONE9,4, однаковий IMEI пристрою, з якого дані змінено. Таким чином, зняття коштів з картки клієнтки ОСОБА_1 стало можливим внаслідок переходу клієнткою за фішинговим посиланням та розголошенням своєї конфіденційної інформації, що в свою чергу призвело до компрометації логіну та пароля входу в Приват24. Вважає посилання апелянта на постанову Верховного Суду від 16 серпня 2023 року помилковим, оскільки банк стверджує, що сама відповідачка підтвердила власні дії щодо введення коду, який вона отримала від невстановленої особи, перейшовши за посиланням, яке їй було надіслано. Наявність кримінального провадження не може свідчити, в силу презумпції невинуватості, про вчинення злочину стосовно ОСОБА_1 до ухвалення вироку, яким такі обставини будуть встановлені.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно із ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи зазначене, справу розглянуто апеляційним судом відповідно до ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На думку колегії суддів, даним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 11 липня 2011 року між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір б/н шляхом підписання анкети-заяви позичальника про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк», відповідно до умов якого остання отримала банківські послуги у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. ( а.с. 17).

У заяві зазначено, що відповідач погоджується з тим, що дана заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між нею та банком договір про надання банківських послуг.

До кредитного договору банк додав витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг.

Згідно із наданим банком розрахунком позивач вказує, що станом на 21 березня 2023 року у позичальника утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі 90 145,82 грн, з яких: 73 914,58 грн - заборгованість за тілом кредиту; 16 231,24 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Однак, з матеріалів справи вбачається, що 04 червня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Луцького районного управління поліції ГУНП у Волинській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, а саме, що 04.06.2022 близько 19 год. невстановлена особа шляхом обману заволоділа грошовими коштами в сумі 76047 грн, чим спричинила ОСОБА_1 матеріальну шкоду. Відомості за цією заявою внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000643 (а.с.83).

06 червня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» із заявою щодо повернення коштів, незаконно списаних 04.06.2022 близько 19 год., а саме: із картки № НОМЕР_5 на суму 76047, 00 грн.

14 червня 2022 року АТ КБ «ПриватБанк» було надано відповідь на звернення ОСОБА_1 , зі змісту якої встановлено, що 04.06.2022 за рахунком позичальника було здійснено ряд операцій щодо переказу коштів за допомогою картки, яка була додана до сервісу Google Pay, а тому банк зазначив, що не несе відповідальність за операції, які здійснюються за допомогою карток клієнта, що супроводжується правильним введенням ПІНа або нанесених на картці даних, та несанкціонованого отримання грошових коштів з рахунку третіми особами в разі, якщо дії або бездіяльність клієнта призвели до втрати картки, розголошення ПІНа або іншої інформації, яка дає можливість ініціювати платіжну операцію. А тому у поверненні грошових коштів банком було відмовлено.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1 статті 15, частина 1 статті 16 ЦК України).

Доводи відповідача стосовно того, що 04 червня 2022 року невідома особа шахрайським способом отримала доступ до її банківського рахунка, що призвело до отримання без волі ОСОБА_1 76047, 00 грн, у зв`язку з чим борг, який просить у позові стягнути з неї банк, утворився не з її вини, суд апеляційної інстанції не приймає, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.

Згідно з пунктом 14.12 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Використання електронного платіжного засобу за довіреністю не допускається, крім випадку емісії додаткового електронного платіжного засобу для довіреної особи.

Згідно із пунктом 14.16 статті 14 Закону користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов`язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів; під час реєстрації банком повідомлення користувача щодо втрати електронного платіжного засобу банк зобов`язаний відобразити дату та час повідомлення.

Аналогічні норми містить Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 (далі - Положення) у редакції, чинній на момент списання грошових коштів. Крім того, указаним Положенням передбачено, що користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів.

Відповідно до Положення користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем.

Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором.

Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

З огляду на положення вищенаведених правових норм суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відхилення доводів відповідачки, що вона вжила необхідних заходів, а саме: проінформувала банк, а також правоохоронні органи про факт крадіжки її фінансового номеру, а тому її вини, як підстави цивільної-правової відповідальності, не вбачається, що виключає можливість стягнення з неї заборгованості, оскільки вказане не відповідає фактичним обставинам справи, так як відповідачкою ОСОБА_1 не доведено того факту, що 04 .06.2022 року були зняті кошти з її карткового рахунку без її сприяння в наданні інформації, без якої було би неможливо провести вказані фінансові операції, враховуючи, що банківські перекази відбулися шляхом коректного введення вручну номера картки, відповідного коду та з підтвердженням пароля через систему електронних платежів та з допомогою Приват24.

Крім того, як зазначено самою апелянткою в ряді письмових доказів, а саме в заявах, поданих до банку, правоохоронних органів, апеляційній скарзі та відзивах на позов, такі списання коштів є наслідком її власних дій при купівлі-продажу годинника через інтернетсайт та щодо введення відповідного коду, переходу за посиланням, яке було їй надіслане СМС-повідомленням невідомою особою під приводом купівлі годинника.

За змістом статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Згідно з принципом диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Цивільного процесуального кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Відповідно до вимог статей 12, 13, 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Із огляду на наведені норми матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає доведеним вчинення відповідачкою дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) та іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою.

Доказів, що саме третіми особами, а не позичальником, знято кредитні кошти, матеріали справи не містять, тоді як їх списання підтверджено 3Dsecure (код), який надсилався на фінансовий телефон відповідача.

При цьому, апеляційний суд зауважує, що саме на відповідача покладено обов`язок нерозголошення (нерозкриття) інформації за рахунком у результаті використання клієнтом паролів, ПІН-кодів, CVV-кодів, як і обов`язок повідомлення банку в разі втрати, викрадення платіжної картки та розголошення іншої інформації.

Проте до моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а тому банк не несе відповідальності за збитки від операцій, здійснених до цього повідомлення.

Наявність кримінального провадження за фактом шахрайських дій невідомих осіб в силу презумпції невинуватості не може свідчити про вчинення злочину відносно ОСОБА_1 до ухвалення вироку, яким такі обставини будуть встановлені.

Апеляційний суд враховує, що з огляду на положення ст.1166 ЦК України за наявності доведеного факту шахрайських дій з незаконного використання кредитних коштів, спричинена ОСОБА_1 шкода повинна відшкодовуватися винною особою, а не позивачем.

Відповідно до статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1054 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина 1 статті 1055 ЦК України).

Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Оскільки позивачем рішення суду в частині відмови у позовних вимогах не оскаржено, то суд апеляційної інстанції в цій частині рішення суду першої інстанції не переглядає та на предмет законності та обгрунтованості не перевіряє.

Отже, враховуючи, що фактично надані банком позичальнику кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, кредитор має право вимагати виконання зобов`язання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав.

Встановивши, що анкета-заява від 11 липня 2011 року не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача обов`язку по сплаті заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами.

Таким чином, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність позивачем заявлених ним позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_1 відсотків за користування кредитом та цілком підставно і обґрунтовано відмовив у цій частині позову.

Судом з розрахунку позивача встановлено, що станом на 21.03.2023 року заборгованість за кредитним договором за тілом кредиту становить 73914,58 грн, які суд стягнув з відповідачки.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, яка висловлена в постанові від 07.12.2020 р. у справі № 182/5175/16-ц та у постановах від 05 червня 2019 року у справі № 712/4463/16-ц , від 10 липня 2019 року у справі № 522/22780/15-ц , від 17 червня 2020 року у справі № 201/15185/16-ц .

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Таким чином, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи в оскаржуваній частині, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду першої інстанції щодо їх оцінки.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 369, 371, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , подану її представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 липня 2023 року в даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини третьої статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 05 жовтня 2023 року.

Головуючий

Судді