ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«26» вересня 2023 року

м. Харків

справа № 953/24897/21

провадження № 22ц/818/1153/23

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Мальованого Ю.М., Яцини В.Б.

за участю секретаря Волобуєва О.О.

учасники справи:

позивачка ОСОБА_1 , представник позивачки ОСОБА_2 ,

відповідачі Харківська міська рада, Протопопівська сільська рада,

третя особа - П`ята Харківська міська державна нотаріальна контора

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Харківської міської ради на рішення Київського районного суду м. Харкова від 20 березня 2023 року в складі судді Зуб Г.А.

в с т а н о в и в:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Харківської міської ради, Протопопівської сільської ради, третя особа: П`ята Харківська міська державна нотаріальна контора, про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та встановлення факту прийняття спадщини.

Позовна заява мотивована тим, що вона з 24 жовтня 1971 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 , який розірвано не було. Від вказаного шлюбу вони мають дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вказала, що вони з чоловіком проживали спільно за адресою: АДРЕСА_1 , були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, спільно вели господарство, мали спільний бюджет, піклувались одне про одного, разом виховували дітей.

24 грудня 2002 року на підставі рішення виконавчого комітету Київської районної ради м. Харкова від 17 грудня 2002 року №317-9 її чоловік ОСОБА_3 зареєстрував право власності на домоволодіння АДРЕСА_2 . У результаті спільної праці та за спільні кошти подружжям придбано меблі, побутову техніку, зроблено ремонт у будинку, вони разом сплачували комунальні послуги. Після введення в експлуатацію вищевказаного будинку, а саме у 2002 році, вони з чоловіком переїхали до будинку на постійне місце проживання. ОСОБА_3 зареєстрував своє місце проживання за цією адресою. Її місце проживання формально залишилось зареєстрованим за попередньою адресою, проте фактично у квартирі АДРЕСА_3 , проживає та зареєстрована їхня дочка разом зі своєю сім`єю.

Зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_3 її чоловік ОСОБА_3 помер. Після його смерті відкрилась спадщина. Заповіту померлий не залишив.

Вказала, що протягом шестимісячного строку з часу відкриття спадщини вона не зверталась із заявою про прийняття спадщини, оскільки вважала, що як спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що прийняла її фактично, оскільки не заявляла про відмову від неї, а також її не було усунуто від права на спадкування. Діти подружжя спадщину після свого батька не прийняли та подали заяви, що не будуть вимагати продовження строку прийняття спадщини. Інших спадкоємців першої черги не існує.

Зазначила, що 29 червня 2021 року звернулась до державного нотаріуса П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори Кретової О.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті свого чоловіка ОСОБА_3 . Проте, постановою нотаріуса їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки вона не була зареєстрована за однією адресою зі спадкодавцем на час його смерті та відкриття спадщини.

Вважає себе такою, що прийняла спадщину, адже фактично проживала разом з чоловіком на час його смерті, від спадщини не відмовлялась, продовжує утримувати спадкове майно.

Просила встановити факт її постійного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , на час відкриття спадщини; встановити факт того, що вона прийняла спадщину, яка відкрилася після смерті її чоловіка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , вирішити питання щодо судових витрат.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 20 березня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково; встановлено факт, що ОСОБА_1 постійно проживала разом зі спадкодавцем чоловіком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , на час відкриття спадщини; в решті позову відмовлено; судові витрати компенсовано за рахунок спадкоємця ОСОБА_1 .

Не погоджуючись з рішенням суду Харківська міська рада подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 повністю, судові витрати покласти на позивачку.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. У матеріалах справи відсутні довідки житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу або відповідного органу місцевого самоврядування про те, що позивачка на день смерті спадкодавця ОСОБА_3 постійно проживала разом з ним. Єдиним доказом факту постійного проживання позивачки з померлим були її доводи та суперечливі показання свідків, які лише інколи бачили подружжя разом. Перебування у шлюбі не підтверджує факт спільного проживання. Позивачка свідомо не приймала спадщину до того часу, поки не буде погашено заборгованість спадкодавця перед банком. Цим позовом позивачка підмінює позовну вимогу щодо встановлення додаткового строку для прийняття спадщини.

13 липня 2023 року до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона вважала апеляційну скаргу необгрунтованою, а судове рішення законним. Фактично виклала обставини позову та акцентувала увагу суду на доведеності її позовних вимог належними доказами та правильній оцінці цих доказів судом першої інстанції.

Інші учасники справи, будучи належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, до суду апеляційної інстанції не з`явилися, причини неявки суду не повідомили. 01 вересня 2023 року до суду апеляційної інстанції від П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутністю. Клопотань про відкладення розгляду справи від інших учасників справи не надійшло. У зв`язку з чим суд апеляційної інстанції уважав за можливе розглянути справу за відсутності інших учасників справи на підставі частини другої статті 372 ЦПК України.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 підтримав доводи відзиву на апеляційну скаргу та просив суд відмовити Харківській міській раді в задоволенні апеляційної скарги. Посилався на те, що апеляційна скарга не ґрунтується на матеріалах справи, є надуманою, тому задоволенню не підлягає. В свою чергу суд першої інстанції ухвалив судове рішення на тих доказах, які є достатніми для задоволення позовних вимог.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Харківської міської ради необхідно залишити без задоволення, рішення суду в оскаржуваній частині залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині мотивовано доведеністю юридичного факту того, що позивачка постійно проживала разом зі своїм чоловіком на час його смерті.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з 24 жовтня 1971 року перебували у шлюбі, який не розірвано (а. с. 33 том 1).

Від шлюбу мають дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 34, 35 том 1).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 помер (а. с. 32 том 1).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на наступне майно, що належало йому: житловий будинок літ «А-2» №7 по в`їзду Квітучому в м. Харкові, земельну ділянку площею 0,090 га, що розташована на території Протопопівської сільської ради, транспортний засіб Great Wall Hower Cu, 2005 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , та частину квартири АДРЕСА_3 (а. с. 36-49, 57 том 1).

ОСОБА_1 з 23 лютого 1983 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою з Реєстру територіальної громади м. Харкова від 28 грудня 2021 року та даними паспорта (а. с. 30, 58 том 1).

ОСОБА_3 з 16 квітня 2003 року був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , куди прибув з адреси: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією будинкової книги (а. с. 50-56 том 1).

Після смерті ОСОБА_3 нотаріусом Восьмої Харківської міської державної нотаріальної контори за претензією кредитора спадкодавця Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» заведено спадкову справу № 428/2014 від 11 червня 2014 року (а. с. 59, 186- том 1).

ОСОБА_1 заяву про прийняття спадщини після смерті чоловіка нотаріусу не подавала.

Діти спадкодавця ОСОБА_4 та ОСОБА_5 спадщину після свого батька не прийняли, на неї не претендують, про що подали заяву до нотаріальної контори від 10 листопада 2020 року (а. с. 206 том 1).

Інших спадкоємців за законом після смерті ОСОБА_3 немає.

Заповіту ОСОБА_3 не залишив, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру від 10 листопада 2020 року № 62397708 (а. с. 208 том 1).

Постановою державного нотаріуса П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори Кретової О. В. від 29 червня 2021 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про спадщину за законом на спадкове майно після смерті її чоловіка ОСОБА_3 у зв`язку з відсутністю у неї документів, які підтверджували б факт постійного її проживання разом із спадкодавцем (а. с. 60-62).

Як вбачається з довідки від 07 вересня 2020 року № 51708/1796/2020 за підписом директора Харківської обласної дирекції Акціонерного банку «Укргазбанк», станом на 07 вересня 2020 року поручителем ОСОБА_5 повністю виконано зобов`язання за кредитним договором №42 від 27/10/2006, укладеним між банком та ОСОБА_3 , та претензії до ОСОБА_5 по кредитному договору №42 від 27/10/2006 відсутні (а. с. 13 том 2).

Виконавчий лист на виконання рішення суду, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь банку суму боргу у розмірі 92 033,79 грн, постановою державного виконавця від 21 січня 2020 року повернуто стягувачу на підставі його заяви (а. с. 14 том 2).

Допитані судом першої інстанції в якості свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які є сусідами позивачки та її померлого чоловіка по в`їзду Квітучому в м. Харкові в судовому засіданні вказали, що вони товаришували з подружжям « ОСОБА_10 », які проживала разом по в`їзду Квітучому в м. Харкові до самої смерті ОСОБА_3 . Вони завжди проживали однією сім`єю, ніколи не розлучались.

Допитана в якості свідка позивачка в судовому засіданні вказала, що, починаючи з дня реєстрації шлюбу вона завжди проживала з чоловіком однією сім`єю. Спочатку вони проживали в квартирі по АДРЕСА_4 , потім - почали будувати будинок по в`їзду Квітучому, куди згодом переїхали разом з чоловіком та завжди мали спільний бюджет.

Допитаний в якості свідка син позивачки ОСОБА_5 в судовому засіданні вказав, що його батьки завжди проживали разом в квартирі. Потім батько почав будувати будинок, в який надалі він переїхав жити разом з батьками. Будинок будувався за спільні кошти сім`ї.

Свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 в судовому засіданні вказали, що вони знають родину « ОСОБА_10 ». Вони завжди разом проживали, та, починаючи з 2005 року стали проживали в будинку АДРЕСА_2 .

За змістом статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1217 ЦПК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Частинами першою, другою статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

За змістом норми статті 1268 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того, чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частиною 1 статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Частина перша статті 1270 ЦК України визначає, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо) у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Згідно із пунктами 3.21, 3.22 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (у редакції, чинній на момент винесення постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії), спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.

Зміст наведених норм закону свідчить про те, що під постійним місцем проживанням спадкоємця із спадкодавцем розуміється як факт безпосереднього проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця на момент смерті спадкодавця зареєстрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання з останнім за однією адресою.

Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не саму реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

Відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем та оцінені судом.

Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 10 січня 2019 року в справі № 484/747/17, від 06 травня 2020 року у справі № 478/1995/18, від 01 липня 2020 року у справі № 222/1109/17, від 17 січня 2022 року у справі № 643/790/20, від 07 червня 2022 року у справі № 175/4514/20, від 14 грудня 2022 року у справі № 198/132/21, від 07 червня 2023 року у справі № 227/5018/21.

Відповідно до частин першої та другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо.

Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Вирішуючи спір, встановивши фактичні обставини справи, зокрема, перебування ОСОБА_3 та ОСОБА_1 понад 40 років у шлюбі, відсутність у ОСОБА_3 інших спадкоємців, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, показанням свідків, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність ОСОБА_1 факту постійного проживання із чоловіком ОСОБА_3 станом на день його смерті.

Заперечуючи проти позову, Харківська міська рада не надала належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позивачка не проживала разом із спадкодавцем на час його смерті.

Доводи Харківської міської ради щодо того, що у матеріалах справи відсутні довідки житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу або відповідного органу місцевого самоврядування про те, що позивачка на день смерті спадкодавця ОСОБА_3 постійно проживала разом з ним, судова колегія відхиляє, оскільки відсутність таких довідок не спростовує факту спільного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_3 на час його смерті.

Твердження Харківської міської ради щодо того, що рішення суду ґрунтується лише на показаннях свідків, які є суперечливими, не можуть бути взяті до уваги, адже показання свідків та позивачки, допитаної як свідка, не суперечать одне одному, є чіткими, містять посилання на конкретні факти, які давали суду можливість дійти висновку про наявність обставин, що входять до предмету доказування у справі. Показання свідків є належним засобом доказування, на якому може ґрунтуватися судове рішення про встановлення факту.

Посилання Харківської міської ради на те, що цим позовом позивачка підмінює позовну вимогу щодо встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, є помилковими, адже позов про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини був би ефективним способом захисту прав позивачки за інших фактичних обставин, якби вона не проживала разом зі спадкодавцем на день його смерті та фактично не прийняла спадщину. З урахуванням доведеності фактичного прийняття спадщини обраний ОСОБА_1 спосіб захисту прав є належним та ефективним.

Доводи Харківської міської ради щодо того, що позивачка свідомо не приймала спадщину до того часу, поки не буде погашено заборгованість спадкодавця перед банком, судова колегія не бере до уваги, оскільки вони не мають значення для вирішення справи про встановлення факту спільного проживання позивачки зі спадкодавцем.

Виходячи з вищевикладеного, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що рішення в оскаржуваній частині судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду в оскаржуваній частині - без змін.

У частині відмови у задоволенні вимог про встановлення факту прийняття спадщини рішення суду не оскаржувалось та не переглядалось.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу Харківської міської ради залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судового збору судом апеляційної інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Харківської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 20 березня 2023 року в оскаржуваній частині залишити без змін

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось та не переглядалось.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді Ю.М. Мальований

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 27 вересня 2023 року.