ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1228/23Головуючий по 1 інстанції
Справа №2318/5837/12 Категорія: на ухвалу Годік Л.С.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2023 рокум. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Новікова О.М., Фетісової Т.Л.

секретар Широкова Г.К.

учасники справи:

скаржник ОСОБА_1 ;

заінтересована особа Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»; Відділ державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області ЦМУМЮ (м. Київ);

особа, яка подала апеляційну скаргу ОСОБА_1 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09 травня 2023 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця,

в с т а н о в и в:

У квітні 2023 року ОСОБА_1 , звернулася до суду із вищезазначеною скаргою на бездіяльність державного виконавця у якій просить суд: визнати бездіяльність Відділу Державної виконавчої служби у м. Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) протиправною; зняти арешт з усього рухомого та нерухомого майна ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , накладений в межах виконавчого провадження № 38886044.

У скарзі вказує, що у вересні 2022 року в неї виникла необхідність продати належний їй на праві приватної власності будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

З вказаною метою вона звернулася до приватного нотаріуса для здійснення нотаріального посвідчення договору, однак, було встановлено, що все її рухоме та нерухоме майно перебуває під арештом.

За інформацією, отриманою від нотаріуса, арешт накладений в межах виконавчого провадження № 60462532, яке перебувало на виконанні приватного виконавця Хорішко О.О. та було завершене.

Після звернення до вказаного приватного виконавця, арешт з майна було знято на протязі одного дня. Однак, як виявилося згодом, що її майно було обтяжене ще й Уманським МВ ДВС ГТУЮ в Черкаській області.

При зверненні до ДВС, їй стало відомо, що жодного незавершеного виконавчого провадження в межах якого вона являється боржником у відділі ДВС немає. Однак існують не зняті арешти на все її майно, тому звернулася із заявою про зняття таких арештів. При цьому, вона отримала відповідь про неможливість зняття таких арештів до моменту повного виконання низки виконавчих проваджень.

З інформації нотаріуса їй стало відомо, що арешт був накладений в межах виконавчого провадження №38886044.

Вказує, що згідно листа від 04.11.2022 року за №27463-4, виконавче провадження №38886044 про стягнення з неї боргу в розмірі 8538,75 грн. на користь ПАТ «Дельта Банк» за виконавчим листом №2318/5837/12 виданим Уманським міськрайонним судом Черкаської області 18.04.2013 року, завершене. Жодна відповідь особи, дії якої оскаржуються не містить інформації про те, на підставі чого таке виконавче провадження було завершене.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09 травня 2023 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця.

Ухвала суду обґрунтована тим, що відповідно до встановлених обставин, наявні виконавчі провадження стосовно боржника ОСОБА_1 , по яким заборгованість не сплачена, а тому не вбачається неправомірних дій з боку державного виконавця.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09.05.2023 року у справі № 2318/5837/12 та визнати бездіяльність Відділу Державної виконавчої служби у м. Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) протиправною; зняти арешт з усього рухомого та нерухомого майна ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , накладений в межах виконавчого провадження № 38886044.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що відсутність виконавчих проваджень за постановою державного виконавця про стягнення з неї виконавчого збору та/чи витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій свідчить про відсутність заборгованості зі сплати виконавчого збору та витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

Скаржник посилається на постанову Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 2/0301/806/11 та вказує, що наявність арешту, накладеного на її майно, провадження за яким завершилося 9 років тому, є нічим іншим, як незаконним обмеженням в володінні та розпорядженні майном, яке належить на праві приватної власності.

11 вересня 2023 року на адресу Черкаського апеляційного суду від Відділ державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області ЦМУМЮ (м. Київ) надійшли пояснення по справі. У поясненнях ДВС вказує, що подана скарга є безпідставною, необґрунтованою, а всі доводи та міркування в ній є надуманими, формальними та такими, що не відповідають нормам чинного законодавства, а лише підтверджують факт «не бажання боржника» виконувати обов`язки, покладені на нього рішенням суду чи чинним законодавством. ДВС просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09.05.2023 року без змін.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином.

Відповідно до положень частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає наступне.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскаржуване судове рішення відповідає вказаним вимогам.

Судом встановлено, що заочним рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 26.03.2013 року із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» стягнуто заборгованість за кредитним договором № 004-09953-120308 від 12.03.2008 року, станом на 07.08.2012 року, в загальній сумі 8538,75 грн.

Вказане рішення було направлено відповідачу 26.03.2013 року за вих. №8893.

На виконання даного рішення суду 18.04.2013 року було виписано виконавчий лист про стягнення заборгованості по кредитному договору в розмірі 8538,75 грн. із ОСОБА_1 .

15.07.2013 року Уманським МВ ДВС було відкрито виконавче провадження на підставі заяви стягувача ПАТ «Дельта Банк» (а.с.97).

Арешт на майно боржника ОСОБА_1 накладено згідно постанови про звернення стягнення на майно боржника № 38886044 від 17.01.2014 року з метою забезпечення виконання рішення суду та в межах виконавчого провадження № 38886044 за АСВП.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30.11.2015 року оголошено в розшук ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.70).

Відповідно до інформації на заяву ОСОБА_1 відділом ДВС у місті Умані Уманського району Черкаської області ЦМРУМЮ (м. Київ), вказано, що станом на 08.02.2023 року борги, виконавчий збір та витрати виконавчого провадження по виконавчих провадженнях нею не сплачено (а.с.80).

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Як встановлено апеляційним судом та зазначено вище, 15.07.2013 року Уманським МВ ДВС було відкрито виконавче провадження на підставі заяви стягувача ПАТ «Дельта Банк» (а.с.97). Указане мало місце під час дії Закону № 606-XIV.

Відповідно до пункту 7 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Згідно зі статтею 11 Закону № 606-XIV (у редакції, чинній на час винесення постанови про арешт майна) державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до статті 30 Закону № 606-XIV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження згідно зі статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу згідно зі статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно зі статтею 48 цього Закону.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 47 Закону № 606-XIV виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону (частина п`ята статті 47 Закону № 606-XIV).

Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення строку пред`явлення до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання. Суд розглядає таку заяву в десятиденний строк, якщо інше не передбачено законом (частина друга статті 24 Закону № 606-XIV).

Статтею 49 Закону № 606-XIV передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; 2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; 3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; 4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі; 6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; 7) передачі виконавчого документа ліквідаційній комісії (або ліквідатору) у разі ліквідації боржника юридичної особи; 8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; 11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону; 14) списання згідно із Законом України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа.

Згідно з частиною другою статті 50 Закону № 606-XIV у разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Відповідно до пункту 3.17 Інструкція № 512/5 у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу, державний виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, а також наслідки завершення відповідного виконавчого провадження (зняття арешту тощо).

Отже, з огляду на наведені норми Закону № 606-XIV, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, виконавче провадження не є закінченим.

Вказане узгоджується із висновками Верховного Суду у постановах від 22 грудня 2021 року у справі № 634/292/21, від 12 серпня 2020 року у справі № 569/17603/18, від 26 квітня 2022 року у справі № 242/4601/20, від 04 листопада 2022 року у справі № 686/6010/14-ц.

Чинний Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII також передбачає право стягувача, у разі повернення йому виконавчого документу, повторно пред`явити виконавчий документ до виконання (частина п`ята статті 37 Закону № 1404-VIII).

Судом встановлено, що 20.01.2014 року державний виконавець повернув виконавчий документ стягувачу відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону № 606-XIV, згідно яким виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у нього відсутнє майно, на яке звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними (а.с.97).

Враховуючи положення пункту 2 частини першої статті 47 Закону № 606-XIV, повернення виконавчого документа стягувачу у разі відсутності у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними не означає закінчення (закриття) виконавчого провадження і не тягне за собою наслідків у вигляді неможливості розпочати його знову та не позбавляє стягувача права повторно звернутися до органу державної виконавчої служби (приватного виконавця) за виконанням судового рішення протягом встановлених законом строків, також не позбавляє стягувача звернутися до суду з заявою про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

За таких обставин, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується колегія суддів, правильно врахував, що постановою державного виконавця на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону № 606-XIV повернуто виконавчий документ, тобто, виконавче провадження не є закінченими, а тому немає підстав для застосування правових наслідків, передбачених частиною другою статті 50 Закону № 606-XIV, у вигляді зняття арешту.

Так, ОСОБА_1 звертаючись до суду із скаргою на бездіяльність державного виконавця, вказує, що виконавче провадження № 38886044 про стягнення з нею боргу в розмірі 8538,75 на користь ПАТ «Дельта Банк» за виконавчим листом № 2318/5837/12 виданий Уманським міськрайонним судом Черкаської області, 18.04.2013 року завершене, а тому вважає, що є всі підстави для зняття арешту.

Вказані доводи скаржника не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки, арешт майна було застосовано постановою про звернення стягнення на майно боржника від 17.01.2014 року з метою забезпечення виконання рішення суду та в межах виконавчого провадження № 38886044 за АСВП.

По даний час борг не погашений. Належних доказів погашення боргу скаржник суду не надала.

Разом з тим, з пояснень ДВС та матеріалів справи вбачається, що після повернення виконавчого документа стягувачу в 2017 році та під час перебування виконавчого листа на виконання у відділі ДВС, жодного повідомлення від боржниці ОСОБА_1 чи стягувача (його правонаступника) про сплату боргу згідно виконавчого документа № 238/5387/12 до відділу не надходило, як і не сплачені витрати з примусового виконання.

Зокрема, в поясненнях ДВС вказує, що боржник ОСОБА_1 ухиляється від виконання рішення суду та зловживає процесуальними правами.

Відтак, скасування застосованих судом обмежень може мати місце у разі, якщо відпали підстави для застосування таких заходів, зокрема, досягнення переслідуваної мети гарантування повернення боргу, або виявлено обставини, які спростовували б критерій співмірності цілі втручання застосованим обмежувальним заходам, або інші обставини, які дають підстави для висновку про наявність натепер таких факторів, що порушують справедливий баланс між правами людини та публічним інтересом, хоча при застосуванні таких заходів існувала обґрунтована виправданість втручання в здійснення особою права розпоряджатись своїм майном.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України,-і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Аналізуючи викладене, судом не встановлено бездіяльність державного виконавця та наявність обставин для зняття арешту з усього рухомого та нерухомого майна ОСОБА_1 , накладеного в межах виконавчого провадження № 38886044, оскільки виконання рішення суду не підтверджено належними доказами, жодних фінансових документів щодо добровільної сплати заборгованості скаржницею не було надано, відтак не можливо стверджувати про виконання рішення суду.

Посилання скаржника на постанову Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 2/0301/806/11 не є коректним й доречним, оскільки правові висновки якої обумовлені іншими обставинами. Так, у даній справі суди встановили, що боржник погасив борг у добровільному порядку, водночас у справі, що переглядається, відсутні докази погашення ОСОБА_1 заборгованості перед банком.

Згідно з практикою ЄСПЛ при застосуванні процедурних правил варто уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом, та порушення принципу правової визначеності (Рішення ЄСПЛ у праві «Волчі проти Франції», ТОВ «Фріда» проти України»).

Аналіз наведеного свідчить, що не може бути скасовано правильне по суті і законне рішення з мотивів порушення, яке не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи.

З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09 травня 2023 року без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384, 447 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.

Судді