Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2023 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Шереметьєвої Л.А.,

за участю секретарів- Мех В.Ю., Машевської О.В.

позивача- ОСОБА_1

відповідача- ОСОБА_2

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач у жовтні 2021 року звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської обл. з позовом і просить стягнути з відповідачки 212 796, 50 гр. безпідставно набутих коштів.

Посилається в позові на те, що з 2015 року перебував у шлюбі з відповідачкою, який був розірваний рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської обл. від 14 грудня 2018 року.

При розгляді Києво-Святошинським районним судом справи про поділ майна подружжя було встановлено, що квартира АДРЕСА_1 була придбана не під час шлюбу.

На придбання вказаної квартири ним був отриманий кредит, який погашав також лише він.

Таким чином, відповідачка набула право власності на це майно, не витративши на це жодних коштів.

07 серпня 2021 року він звернувся до відповідачки з вимогою повернути частину коштів у розмірі 212 796, 50 гр., однак відповіді не отримав.

Виходячи з цього, відповідачка має компенсувати йому вартість безпідставно збереженого нею майна, а саме частину понесених ним витрат на придбання вказаної квартири.

З урахуванням цього, просить задовольнити позов.

Справа була зареєстрована судом 22 жовтня 2021 року та відповідно до ст.33 ЦПК України визначено склад суду.

Ухвалою суду від 23 листопада 2021 року в справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.

Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачці копію позовної заяви з додатками.

Відповідачці був наданий строк для надання відзиву.

12 лютого 2022 року відповідачка подала відзив, яким проти позову заперечує.

Зазначає, що квартира є спільною сумісною власністю, яка була набута нею з позивачем відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 13 березня 2014 року.

Ця ж обставина встановлена рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області.

З наданих позивачем банківських виписок вбачається, що останній платіж за кредитним договором позивач здійснив у травні 2015 року і з того часу будь-яких вимог до неї не пред`являв.

З урахуванням цього заявляє про застосування строків позовної давності до вимог позивача та відмову в позові з цих підстав.

Вважає також безпідставними вимоги позивача та їх обґрунтування ст.1212 ЦК України, оскільки квартира є спільною сумісною власністю і при її придбанні вони самостійно визначили вид власності та зареєстрували своє право власності.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області було встановлено, що частина вказаної квартири набута нею на законних підставах.

З урахуванням цього, просить у позові відмовити.

04 серпня 2022 року позивач подав відповідь на відзив, а 09 вересня 2022 року відповідач подала заперечення на відповідь на відзив.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської обл. від 07 грудня 2022 року справа передана за підсудністю до Солом`янського районного суду м. Києва.

Позивач у судовому засіданні позов підтримав.

Відповідачка проти позову заперечувала з підстав, викладених у відзиві.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України зобов`язання з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави - це таке правовідношення, в силу якого одна сторона ( набувач), яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої сторони ( потерпілого) без достатньої правової підстави або на підставі, яка згодом відпала( безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Зазначені положення застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Судом встановлено, що сторони з 23 вересня 2015 року перебували в шлюбі.

Рішенням Києво - Святошинського районного суду Київської обл. від 14 грудня 2018 року шлюб був розірваний.

Рішенням Києво- Святошинського районного суду Київської обл. від 09 червня 2020 року позивачу було відмовлено в позові про поділ майна подружжя.

За змістом вказаного рішення позивач просив визнати спільним сумісним майном подружжя, в тому числі, квартиру АДРЕСА_1 , та в порядку поділу майна подружжя визнати за ним право власності на квартири, а за відповідачкою - частину квартири з урахуванням того, що саме він сплачував грошові кошти за вказану квартиру.

Вказаним рішенням суд прийшов до висновку, що квартира сторонами була придбана до реєстрації шлюбу, а тому не є спільною сумісною власністю.

( а.с. 6 - 12 )

З матеріалів справи вбачається, що 18 червня 2012 року між позивачем та ТОВ» Фінансово-кредитна група »Чайка» був укладений кредитний договір, за умовами якого позивачу був наданий кредит у розмірі 229 000, 00 гр. з метою придбання звичайних іменних цільових облігацій, емітованих ТОВ »ОМОКС», які після погашення дають право позичальнику на отримання у власність квартири АДРЕСА_1 .

18 червня 2012 року між ТОВ» Фінансово-кредитна група`Чайка» та сторонами в справі був укладений договір іпотеки, за яким вказана квартира була передана в іпотеку до виконання зобов`язань за кредитним договором.

Відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 13 березня 2014 року квартира зареєстрована за сторонами як спільна сумісна власність.

( а.с. 13 - 23 )

Положення глави 83 ЦК України «Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави», застосовуються, в тому числі, до вимог про: 1) повернення виконаного занедійсним правочином; 2) витребування майнавласником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

При цьому дана глава застосовується незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб, чи наслідком події.

Крім того, положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку, якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

Під відсутністю правової підстави розуміють такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту.

Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору.

Така позиція викладена в чисельних постановах Верховного Суду в такій категорії справ, у тому числі постанові від 06 березня 2019 року у справі №910/1531/18, від 23 січня 2020 року у справі № 910/3395/19, від 23 квітня 2019 року у справі № 918/47/18, від 01 квітня 2019 року у справі № 904/2444/18, а також від 08 вересня 2021 року у справі № 206/2212/18.

Як зазначено вище, сторони набули квартиру в спільну сумісну власність на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 13 березня 2014 року.

Право власності зареєстроване в Державному реєстрі прав власності.

Сторони не заперечують, що Свідоцтво про право власності на даний час є діючим, ніким не оспорювалося.

Виходячи з цього, підстави для задоволення вимог позивача відсутні.

Керуючись ст.ст.11,15,16, 1212 ЦК України, ст.ст. ст. ст. 2, 4, 5, 11, 12, 13, 76 - 82, 141, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 05 жовтня 2023 року.

Суддя: Л.А. Шереметьєва