Провадження № 2-о/463/362/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2023 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі:

головуючого судді Рудакова Д. І.

за участю секретаря судового засідання Метеллі Б.Б.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника ОСОБА_2 ,

заінтересована особа ОСОБА_3

в м. Львові у відкритому судовому засіданні, розглянувши цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_3 про видачу обмежувального напису,

в с т а н о в и в:

заявник звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису, яким просить вжити заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_3 та покласти на нього обов`язки вказані у заяві.

В обґрунтування заяви покликається на те, що вона, ОСОБА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , разом з нею у вказаному будинку мешкає її донька ОСОБА_4 , внучки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Також у вищевказаному будинку проживає без реєстрації чоловік онучки ОСОБА_6 ОСОБА_3 . В даному будинку ОСОБА_3 проживає після реєстрації шлюбу з ОСОБА_6 , а саме з 2015 року. На протязі тривалого часу ОСОБА_3 зложиває спиртними напоями, вчиняє сімейні сварки та домашнє насиильство. Заявниця неодноразово викликала поліцію та подавала письмові заяви з приводу неправомірних дій чоловіка її онучки. Так 20 вересня 2021 року судею Личаківського районного суду м.Львова винесена постанова, якою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення. 20.10.2023 був виданий терміновий заборонний припис серії АА №278985 відповідно до якого, ОСОБА_3 за адресою проживання: АДРЕСА_1 наніс удари рукою бабці своєї дужини, чим вчинив фізичне насильство, відносно постраждалої ОСОБА_1 . Суддею Личаківського районного суду м.Львова винесено вирок від 31.10.2023, відповідно до якого ОСОБА_3 спричинив потерпілій ОСОБА_1 легкі тілесні ушкодженні та яким його визнано винним та призначено покарання у виді штрафу. Незважаючи на вищенаведене ОСОБА_3 прдовжує протиправні дії відносно заявниці.

Враховуючи наведене просить задовольнити заяву про видачу обмежувального припису, оскільки попередні заходи вжиті поліцією та судом до кривдника виявились неефективними та не захистили її від насильства.

Представник заявника та заявник подану заяву підтримали та просили таку задовольнити.

Заінтересована особа ОСОБА_3 в судовому засіданні проти поданої заяви заперечив просив у такій відмовити.

Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що заява про видачу обмежувального припису підлягає до задоволення частково з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 №2229-VIII домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Згідно з положеннями п.5 ч.2 ст.3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб, зокрема, особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти.

Положеннями ст.21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що постраждала особа має право, зокрема, на: дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.24 та п.1 ч.1 ст.26 Закону №2229-VIII до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника із заявою про видачу якого може звернутися постраждала особа.

Положеннями ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема: заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Судом встановлено, що заявниця ОСОБА_1 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Тривалий час разом з нею у вказаному будинку проживає чоловік онучки ОСОБА_6 - ОСОБА_3 . На протязі тривалого часу - ОСОБА_3 вживає спиртні напої, за місцем проживання влаштовує скандали, погрожує заявнику.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі N 756/3859/19 (провадження N 61-11564св19) зроблено висновок, що "враховуючи положення Закону N 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях".

Як вбачається із долучених до справи доказів, ОСОБА_3 притягали до адміністративної відповідальності за ст.173 КУпАП та кримінальної відповідальності у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України. Окрім цього відповідно до доданої копії термінового заборонного припису стосовно кривдника серія АА №278985 від 20.10.2023 такий застосовано працівниками поліції строком на 1 добу. Таким чином, суд вважає доведеним факт, що ОСОБА_3 вчиняє домашнє насильство щодо ОСОБА_1 , є високої вірогідністі продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, такі ризики є реальними та підтверджуються матеріалами справи, тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту до кривдника необхідно застосувати обмежувальний припис. Окрім цього судом взято до уваги, що ОСОБА_3 не має постійного місця проживання, а тому заяву задовільняє частково.

З врахуванням практики Європейського Суду з прав людини, суд вважає, що вжиті заявником розумні заходи для його захисту та покарання винного не надали очікуваного результату, а тому обмежувальний припис є належним та допустимим способом захисту прав заявника.

Враховуючи принцип пропорційності, відповідність вимог заявниці щодо застосування заходів тимчасового обмеження прав кривдника частині другій статті 26 Закону «Про запобігання та протидію домашньому насильству», вважає, що вимоги про видачу обмежувального припису підлягають задоволенню частково, враховуючи пояснення сторін.

Суд погоджується із доводами заявника, що саме наведені ним у заяві види обмежувальних приписів будуть забезпечувати дієвий та ефективний захист від кривдника.

Керуючись ст.ст. 2, 81, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

заяву задовольнити частково.

Видати обмежувальний припис, яким заборонити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , протягом одного місяця:

перебувати в місці спільного проживання з постраждалою особою ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Допустити рішення суду до негайного виконання. Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Повідомити про прийняте рішення Львівське районне управління поліції №1 ГУ НП у Львівській області та Личаківську районну адміністрацію Львівської міської ради для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис, на профілактичний облік.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з часу складання повного судового рішення до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного тексту рішення 14 листопада 2023 року.

Суддя Д.І. Рудаков