Провадження № 22-ц/801/2154/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Федчишен С. А.
Доповідач:Рибчинський В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2023 рокуСправа № 127/16930/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати

у цивільних справах:

судді-доповідача Рибчинського В.П.,

суддів Голоти Л.О., Копаничук С.Г.,

за участі секретаря судового засідання Різник Д.С., позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Красіловського Вадима Олександровича на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 вересня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини. Позов мотивовано тим, що матеріальне становище ОСОБА_1 погіршилося, оскільки на його утриманні є ще одна дитина від іншого шлюбу, непрацездатні батьки дружини та його батьки.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26.09.2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Красіловський В.О. подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що у другому шлюбі позивача народився син ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач вказує, що має значні додаткові витрати на виховання молодшого сина. Крім того, позивач зазначив, що на його утриманні перебувають його батьки та батьки дружини, які мають значні проблеми зі здоров`ям та на яких апелянт виділяє власні кошти. До того ж, позивач вказує про істотне погіршення стану його здоров`я, на підтвердження чого надає квитанції на оплату ліків. Ще одним аргументом апелянта є те, що він має значні витрати на комунальні послуги.

Разом з тим, на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач ОСОБА_4 заперечує щодо задоволення апеляційної скарги та просить залишити рішення суду першої інстанції без змін. В обґрунтування своїх заперечень зазначає, що сам по собі факт народження ще однієї дитини у позивача не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів, що з узгоджується з позицією Верховного суду, викладеної в постанові від 16.09.2020 року по справі № 565/2017/19. Також вказує, що позивач належними та допустимими доказами не підтвердив погіршення свого матеріального стану, а суд навпаки встановив покращення його матеріального стану, тому вважає, що підстави для зменшення аліментів відсутні.

Від представника ОСОБА_1 адвоката Красіловського В.О. надійшла відповідь на відзив, у якій він зазначає, що викладені у відзиві аргументи не спростовують доводів апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21.11.2008 року по справі № 2-1502/08 стягнуто з позивача на користь відповідача аліменти на утримання сина ОСОБА_6 у розмірі 1/4 з усіх видів заробітку (доходу) позивача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця до повноліття сина ОСОБА_5 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що окремо факт народження ще однієї дитини не змінює сімейний стан та не свідчить про погіршення матеріального стану, а тому посилання позивача на те, що на його утриманні перебуває ще одна дитини від іншого шлюбу не свідчить про погіршення матеріального становища, крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

Між тим, ухвалюючи оскаржуване рішення, суд вказав, що позивачем не доведено погіршення його стану здоров`я та погіршення матеріального становища , а відтак позов задоволенню не підлягає.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів повністю погоджується, виходячи з наступного.

Статтею 51 Конституції України передбачені права дітей на матеріальне утримання з боку батьків та права на їх повноцінне життя та всебічний розвиток.

У ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради № 789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року (далі - Конвенція), визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають із вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

У п. 54 рішення ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Ослон проти Швеції» № 2 від 27.11.1992 року) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст.ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріального утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на тримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина 3 ст. 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Ураховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 року в справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому, такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких, суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Разом з тим, розмір аліментів, що стягуються Рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21.11.2008 року по справі № 2-1502/08 відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні дитину від іншого шлюбу ОСОБА_1 , без підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямовано на належне забезпечення сина ОСОБА_6 та суперечитиме його інтересам.

Відповідно до пояснень відповідача, у позивача була наявна заборгованість зі сплати аліментів на сина ОСОБА_6 , проте, починаючи з грудня 2022 року, позивач почав сплачувати аліменти належним чином, що не свідчить про погіршення його матеріального стану.

Посилання позивача на необхідність утримання своєї матері та батьків дружини не звільняють його від обов`язку справно сплачувати аліменти, оскільки право на утримання від позивача мають не лише батьки, а й дитина, яка, на відміну від батьків, позбавлена можливості отримувати самостійний дохід.

Доводи щодо погіршення стану здоров`я позивача, на які він посилається як на підставу зменшення розміру аліментів, суд відхиляє, оскільки за наданих ним доказів вони мають тимчасовий характер і не впливають на його спроможність матеріально забезпечувати дітей в довготривалій перспективі.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, встановивши всі фактичні обставини справи та дослідивши зібрані у справі докази, погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки належними та допустимими доказами позивачем не підтверджено погіршення його майнового стану, а зміна його сімейного стану - народження іншої дитини - сама по собі не є свідченням погіршення матеріального стану позивача та не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 03.06.2020 року у справі № 760/9783/18-ц (провадження № 61-9460св20), від 16.09.2020 року у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20) від 06.06.2022 року у справі № 523/8403/19 (провадження № 61-14523св21).

Інші доводи апеляційної скарги позивача та його представника зводяться до переоцінки обставин, правильно встановлених та оцінених судом першої інстанції, і на законність судового рішення у справі не впливають.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Красіловського Вадима Олександровича залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 15 листопада 2023 року.

Суддя-доповідач: В.П. Рибчинський

Судді: Л.О. Голота

С.Г. Копаничук