Номер провадження 2/754/4415/23
08 листопада 2023 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді Таран Н.Г.
секретаря судового засідання Довгань Г.А.
за участі представника позивача - адвоката Сапронова О.В.
розглянувши у загальному позовному провадженні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи- підприємця ОСОБА_2 , про розірвання договору надання послуг та стягнення грошових коштів
Ухвалою суду від 02.08.2023 відкрито провадження та розгляд призначено в порядку загального позовного провадження.
Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, причин неявки суду не повідомив.
В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити за фактами викладеними в позовній заяві.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив.
Суд, заслухавши учасника, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Так, з письмових матеріалів справи встановлено, що 19.10.2021 позивачем та відповідачем було укладено договір № 000041 про надання послуг з виготовлення меблів. Згідно з умов договору, а саме п. 1.1 визначено, що замовник доручає, оплачує і приймає надані послуги, а виконавець забезпечує на умовах договору виконання і здачу наступних послуг: розробка та виготовлення меблів (далі - продукції) силами та з матеріалів виконавця згідно калькуляції затвердженої сторонами у додатку 1 до договору, що є невід`ємною частиною договору. Згідно до п. 1.3 договору сторонами визначено - терміна надання послуг встановлюється додатком 1. П. 1.4 договору вказує, що замовник зобов`язується прийняти та оплатити надані послуги у строк, встановлені у додатку 1 до договору. Згідно додатку 1 сторонами погоджено вироби, що підлягають виготовленню, їх вартість. Загальна вартість договору, складає - 525 000,00 грн. Відповідно до п. 3.1 договору, загальна вартість послуг виконавця за даним договором визначається калькуляцією та складається з вартості всіх виробів та послуг, наданих замовнику протягом виконання цього договору, з урахуванням усіх змін та доповнень, які визначені у додатках. Відповідно до п. 3.2 договору, розрахунок може проводитися готівкою, або безготівково. Відповідно до п. 4.1 замовник зобов`язаний прийняті надані послуги протягом трьох робочих днів з моменту повідомлення про готовність. Сторонами було окремо погоджено додаток б/н та без дати до договору строк виготовлення меблів та умови поставки та монтажу. Згідно з п. 1.1 додатку б/н погоджено, що: строк виготовлення меблів з моменту внесення першого авансового платежу 60 робочих днів. 20 з яких відводиться на виготовлення та затвердження робочих креслень. Строк відвантаження продукції становить 7 робочих днів, з моменту внесення другого авансового платежу. Строк проведення монтажних робіт виробів становить 8 - 10 робочих днів. Вартість першого авансового платежу становить - 420 000,00 грн. Вартість другого авансового платежу становить - 79 000,00 грн. Вартість третього авансового платежу становить - 26 000,00 грн. Доставка та підйом меблів здійснюється за рахунок замовника сплачується по факту відвантаження на адресу замовника. В рахунок виконання умов догвоору та додатку до договору б/н позивач сплатив відповідачу 420 000,00 грн. Тобто з 22.10.2021 розпочався шістдесятиденний строк на виконання умов договору та строк виконання виготовлення меблів мав закінчитися 17.01.2022. З 18.01.2022 відповідач вважається таким, що прострочив виконання умов договору. Відповідно до п. 10.7 договору визначено, обов`язки сторін є повністю виконаними після підписання обома сторонами акту про прийом-передачі продукції. Станом на день подання позовної заяви жодного повідомлення про готовність виготовлення меблів та необхідності відвантаження меблів від відповідача не повідомлялось, про необхідність погодження додаткових умов для належного виконання умов договору також не повідомлялися, про результат фактичного надання послуг не повідомлялось., акт прийому-передачі наданих послуг відповідач не надав, а тому позивач вважає, що останній взагалі не приступив до виконання умов договору. Як наслідок відповідач отримав кошти позивача, порушив умови договору та безпідставно користується коштами та їх не повертає.
Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова вiд зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, розірвання договору.
Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Частиною 1 статті 615 визначено, що у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом.
Приписами частини другої статті 651 Цивільного кодексу України визначена можливість зміни або розірвання договору за рішенням суду на вимогу однієї із сторін договору у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Частина друга цієї статті визначає одну підставу для розірвання та зміну договору, а саме "істотне порушення договору другою стороною". Водночас цією нормою визначено, що названа підстава не є єдиною. Апелюючи до інших підстав розірвання та зміни договору, законодавець не виключає їх існування у передбачених положеннях договору або закону. "Істотність порушення договору" є загальною підставою, яка може бути встановлена лише шляхом оцінки "істотності" у порушенні договору. У разі існування загальної підстави у вигляді "істотності порушення договору" суб`єктом оцінки, відповідно до положень ч. 2 зазначеної статті, має бути лише суд. Відповідно визначається, що договір, у разі істотності його порушення може бути розірвано лише за рішенням суду.
Визначення "істотності порушення договору" у ч. 2 зазначеної статті надано через іншу оціночну категорію "значна міра" позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору. Значна міра позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору має визначатися посилаючись на об`єктивні обставини. Так, зміст договору може допомогти визначити очікування особи на які вона розраховувала при укладенні договору і які вона визначила об`єктивно погоджуючи його умови. Ч. 2 вказаної статті передбачає лише загальну підставу - "істотність порушення договору" без можливості вказівки на об`єктивні ознаки такого порушення. Можливість зазначення об`єктивних ознак істотності порушення договору може існувати лише у поіменованих договорах, коли у абстрактній формі можна визначити його зміст та правову мету.
З огляду на те, що істотність порушення договору визначається за об`єктивними ознаками та обставинами, що вказують на значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, вина сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення для оцінки порушення договору в межах питання визначення його істотності та відповідно розірвання договору на підставі ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України.
Частина 2 зазначеної статті також, у питанні розірвання або зміни договору, визначає можливість розірвання договору за рішенням суду, на вимогу однієї із його сторін, у разі коли підстави такого розірвання передбачені у договорі та законі. Законодавець не вказує у ч. 2 зазначеної статті, що інші підстави розірвання та зміни договору, мають обов`язково ґрунтуватися на істотності порушення договору. Навпаки, за змістом ч. 2 ст. 651 ЦК України, можна зробити висновок, що у визначенні інших договірних підстав розірвання або зміни договору, сторони можуть відійти від "істотності порушення договору", як загальної підстави його розірвання у судовому порядку, і передбачати ознаки "неістотного порушення договору", що за волею сторін, будуть підставою для розірвання або зміни договору. Якщо ж спеціальним законом або договором сторін не визначено інше, порушення договору, що не є істотним, не може бути підставою для розірвання договору у судовому порядку. Спеціальні норми про розірвання того чи іншого, врегульованого положеннями ЦК України договору, можуть передбачати випадки, коли договір може бути розірваний без факту "істотності його порушення", вказуючи на інші обставини розірвання та зміни договорів.
Оціночна категорія "істотність", що міститься у ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України, має функцію отримання таких оціночних результатів як "істотність порушення" або навпаки "неістотність порушення". У свою чергу оціночні результати "істотність порушення" або "неістотність порушення" має функцію встановлення наявності або відсутності підстави для зміни або розірвання договору. Через поміщення у ч. 2 ст. 651 оціночної категорії "істотність порушення договору", суб`єкту правозастосування надається можливість у спосіб оцінки визначитися з наявністю або відсутністю оціночного факту - факту порушення договору, наявність якого і є підставою для розірвання договору. Виходячи із об`єкту оцінки суб`єкт оцінки має визначити "міру позбавлення того, на що розраховувала сторона договору при укладенні договору". У даному випадку результат оцінки, зокрема "істотність порушення" не є об`єктивно існуючим даним, як наприклад юридичний факт, а залежить від оцінки міри позбавлення можливості отримання очікуваних результатів виконання договору. Оціночний факт на відміну від інших підстав розірвання договору необхідно отримувати шляхом оцінки та не встановлюється шляхом доказування. Шляхом доказування встановлюються факти (обставини), що на момент їх встановлення є існуючими. Оціночний факт доказуванню не підлягає так як його виникнення залежить лише від оцінки та об`єктивації його існування, зокрема у спосіб встановлення його рішенням суду. При об`єктивації оціночного факту, зокрема істотності порушення договору звичайно необхідно визначати, у спосіб оцінки, ті об'`єктивні ознаки, що слугують свідченням його існування. Першою об`єктивною ознакою, що має бути встановлена у спосіб оцінки і яка свідчить про "істотність порушення договору" є "значна міра позбавлення того на що особа розраховувала при укладенні договору".
Отже, істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Тобто, йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.
Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу огляду суду. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 Цивільного кодексу України.
Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі № 6-75цс13.
Враховуючи, що відповідач у передбачений договором строк та до теперішнього часу свої зобов`язання не виконав належним чином, у зв`язку з чим позивач отримав продукцію, котра не визначена договором, а відповідач в свою чергу не усунув порушення та не повернув кошти сплачені позивачем відповідно до договору кошти, чим допустив істотні відступи від умов договору, тому позивач має право на розірвання такого договору та відшкодування збитків.
У зв`язку з цим, позовні вимоги про розірвання договору та стягнення з відповідача збитків у вигляді сплати авансового платежу у розмірі 420 000,00 грн. - підлягають задоволенню.
Відповідно до п.1 ч.2, ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.141, 263-265, 279, 280, 281, 282, 289, 354 ЦПК України, ст.ст. 530, 626, 638, 615, 651-652, 693 ЦК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до фізичної особи- підприємця ОСОБА_2 , про розірвання договору надання послуг та стягнення грошових коштів - задовольнити.
Розірвати Договір № 000041 про надання послуг з виготовлення меблів від 19 жовтня 2021 року, що укладено між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачену суму авансового платежу за договором 420000,00 грн. та понесені по справі судові витрати зі сплати судового збору 5379,07 грн.
Рішення може бути оскаржене позивачем до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його постановив за письмовою заявою відповідача, поданою у відповідності до вимог ст.. 285 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Сторони по справі:

позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 )

відповідач: Фізична особа- підприємець ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 )

Повний текст рішення складено 16.11.2023 року.

Суддя: Н.Г.Таран