Справа № 357/8240/23
Провадження № 2/357/2400/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2023 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі: головуючого - судді Бондаренко О.В., при секретарі Кононюку П.О., розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про зміну розміру аліментів на дитину,

В С Т А Н О В И В :

10.07.2023 представник позивача, адвокат Єфремова Ірина Іванівна, звернулася до суду з даним позовом мотивуючи тим, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 вересня 2014 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягуються аліменти в розмірі 1/4 частини його заробітку, щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24.07.2014 і до досягнення дитиною повноліття. За вказаним рішенням 01.10.2014 було видано виконавчий лист та 03.02.2016 відкрито виконавче провадження № 50007088. Наразі змінилися обставини таким чином, що позивач не має можливості сплачувати аліменти на сина у визначеному розмірі. Так, 12 грудня 2019 року позивач уклав шлюб з ОСОБА_4 , у їх шлюбі народилася дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням суду від 27 березня 2020 року з позивача стягнуто аліменти на дочку - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини його заробітку, щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 05.02.2020 і до досягнення дитиною повноліття. Таким чином, позивач наразі є батьком двох дітей, на яких сплачує аліменти у сукупному розмірі 1/2 частина з усіх видів його заробітку. Позивач по мірі можливості сплачував аліменти, проте, внаслідок непередбачених обставин він перебуває у скрутному матеріальному становищі, адже не має постійного доходу. Крім того, у зв`язку з повномасштабним вторгненням РФ на територію України та введення воєнного стану він не має можливості працевлаштуватися та мати постійні заробітки. Як наслідок складної фінансової ситуації він має заборгованість зі сплати аліментів. Окрім даного позову, позивачем подано до суду позов щодо зменшення розміру аліментів, які він сплачує на дочку. Позивач вважає, що діти, народженні від різних шлюбів, мають абсолютно рівні права на матеріальне утримання, він розуміє свій обов`язок щодо утримання дітей та має бажання не лише їх утримувати, а й приймати участь у їх вихованні в майбутньому. Тому, просила змінити розмір аліментів, які стягуються із ОСОБА_1 на підставі рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 вересня 2014 року на користь ОСОБА_2 , на сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

10.08.2023 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області відкрито провадження у справі та в порядку загального позовного провадження призначено підготовче засідання.

28.08.2023 відповідачка подала відзив на позов, мотивуючи тим, що постановою старшого державного виконавця Бабіним Р.М. від 03.02.2016 відкрито виконавче провадження (ВП №50007088) на підставі виконавчого листа, виданого Білоцерківським міськрайонним судом Київської області щодо стягнення із ОСОБА_1 на її користь аліментів на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24.07.2014 і до досягнення дитиною повноліття. Однак, систематично, незважаючи навіть на застосування примусового виконання рішення суду від 17 вересня 2014 року (справа №357/10614/14-4), позивач порушував і виконання даного рішення і свій Конституційний обов`язк, як батька, щодо утримання дитини - ОСОБА_6 . Протягом тривалого часу у позивача накопичується заборгованість зі сплати аліментів і такий стан речей був як до укладення іншого шлюбу у 2019 році так і після його укладення. Підтвердження вказаного вище, слугують відомості з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно, відповідно до яких, старший державний виконавець Бабін Р.М., 14.06.2018, в межах забезпечення виконання виконавчого провадження №50007088 застосував обтяження на квартиру позивача у вигляді арешту, яке застосовано в її інтересах. Станом на липень місяць 2023 року у позивача, відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 15.08.2023 №77807 існує борг у розмірі 44300,75 грн. Більше того, позивач не бере участі у виховані сина, він не бачиться з ним, не переймається його успіхами та станом здоров`я. Вже майже 10 років їй постійно доводиться знаходитись в пошуках роботи та підробітків задля забезпечення хоча б мінімального фінансового та матеріального достатку, які би забезпечували створення умов для життя, необхідних для розвитку дитини. З введенням карантинних обмежень у 2020 році, а тим більш з початком повномасштабної війни, для матері, яка одна виховує дитину, віднайти роботу стало майже не реально, доводиться погоджуватись на якісь одноразові підробітки, які не знаходять свого офіційного відображення, а також забезпечення тих чи інших гарантій. Свідченням чого є Відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 17.08.2023. Забезпечити спільній дитині рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, це не її особиста забаганка, це спільний обов`язок з позивачем, зважаючи на вимоги Конституції України, відповідно до якої, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відтак, обов`язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків. Обов`язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. Виходячи з вимог чинного законодавства, обставини щодо зменшення розміру аліментів повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. При вирішенні вказаного питання слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. Позивач окрім того, що скаржиться в позові на складні життєві обставини, а також те, що має зобов`язання зі сплати аліментів на утримання доньки - ОСОБА_5 у другому шлюбі, де також має борги зі сплати аліментів, і перебування у судовому розгляді з аналогічними вимогами про зменшення розміру аліментів з аналогічних підстав, не наводить жодних інших аргументів і не підкріплює їх доказами, які були б обґрунтованими та вмонтованими для задоволення заявлених позовних вимог. Позивач є: 32 річним чоловіком, який веде активний спосіб життя, до позову не додав документів, які би свідчили про проблеми зі здоров`ям, чи інших, що засвідчують можливо інвалідність; має у власності у місті Біла Церква 2х кімнатну квартиру; не надає суду доказів, можливої, заборгованості зі сплати комунальних платежів; не надає суду та сторонам інформації про свої доходи, інформації про місце роботи та доходи ОСОБА_7 стягувача аліментів на утримання доньки позивача; не надає суду інформації про придбання чи користування рухомим майном та ін., що у своїй сукупності свідчить про те, що позивач не підтвердив свої позовні вимоги належними і допустимими доказами, які б підтверджували погіршення матеріального становища та слугували підставою для зменшення розміру аліментів. Вважає, що обставини, що наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, в розумінні норм законодавства, матеріального закону та позиції Верховного Суду України, на її думку, не є істотними та достатніми для зменшення визначеного рішенням суду розміру аліментів на утримання сина - ОСОБА_3 , адже факт наявності у позивача другої дитини, на утримання якої, вирішено стягувати з позивача аліменти, розмір яких він же і оскаржує, не може слугувати самостійною підставою для зменшення їх розміру, та те, що розмір стягуваних аліментів за судовим рішенням не є завищеним та відповідає розміру, передбаченому нормами діючого Сімейного кодексу України.

29.08.2023 представник позивача, адвокат Єфремова Ірина Іванівна, подала до суду відповідь на відзив, обґрунтовуючи тим, що саме через складність у працевлаштуванні позивача на постійну роботу у позовній заяві було вказано на той факт, що за останні роки ОСОБА_1 по мірі можливості сплачував аліменти, проте, внаслідок непередбачуваних обставин, перебував та і на даний час перебуває у скрутному фінансовому становищі. У ОСОБА_1 немає постійного доходу, що ускладнює виконання його фінансових зобов`язань, як батька та не має змоги вчасно сплачувати аліменти. Однак, відповідачка не зазначає про те, що позивач перераховував шляхом надсилання переказів через Укрпошту грошових коштів на утримання їх малолітнього сина, але не всі квитанції збереглись, а ОСОБА_2 про факт надання фінансової допомоги заперечує. Із розрахунку заборгованості зі сплати аліментів вбачається намагання ОСОБА_1 , в силу можливостей сплачувати аліменти та погашати заборгованості. На даний час, у зв`язку із повномасштабним вторгненням РФ на територію України та веденням воєнного стану, позивач не має постійної роботи та стабільного достатнього доходу, ОСОБА_1 не працевлаштований та постійного заробітку немає. Його вкрай малих та не регулярних заробітків вистачає лише на їжу та предмети першої необхідності. Про факт відсутності будь яких доходів свідчить Довідка про Відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 28.08.2023. Відповідачка у відзиві вказує про те, що ОСОБА_1 «не бере участі у вихованні сина, не бачиться із ним, не переймається його успіхами та станом здоров`я». Однак, саме дії відповідачки призвели до втрати спілкування батька із дитиною, оскільки усі зустрічі, які відбувались після розлучення батька із дитиною відбувались у присутності або родичів відповідачки, або її співмешканців. Таким чином, відповідачка сама своїми діями унеможливила спілкування ОСОБА_1 із його сином. ОСОБА_1 звертався до Служби у справах дітей, щодо встановлення графіку побачень, але йому було рекомендовано звернутись до суду. Однак судові спори потребують певних фінансових можливостей, яких ОСОБА_1 на даний час не має. Усіма можливими засобами ОСОБА_1 намагається на даний час сплачувати поточні аліменти та частково погашати і заборгованість, яка виникла у зв`язку із скрутними життєвими обставинами, розуміючи свій обов`язок щодо забезпечення достатнього рівня розвитку своєї дитини. Отже, погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Досить сумнівним є аргументування відповідачки, що наявність другої дитини у ОСОБА_1 не має значення, що немає значення звернення до суду про зменшення аліментів і на утримання другої дитини та відсутність будь яких доказів, оскільки наявність обов`язку щодо утримання і другої дитини взагалі ускладнює і так складне матеріальне становище позивача. Основною підставою для звернення із позовом до суду про зменшення розміру аліментів є наявність другої дитини та погіршення матеріального становища позивача, на що прямо вказує законодавство. Також зазначила, що діти, народжені в різних шлюбах від різних матерів, мають абсолютно рівні права па матеріальну допомогу і позивач цілком розуміє свій обов`язок щодо утримання своїх дітей та вважає, що діти мають в рівних частках отримувати утримання. Відповідно до ст. 183 СК України на двох дітей стягується 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Таким чином на кожного з дітей позивача має стягуватись 1/6 заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Тому, просила позов задовольнити у повному обсязі.

16.10.2023 ухвалою суду, яка внесена до протоколу судового засідання, підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до розгляду по суті.

Позивач - ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив.

Представник позивача, адвокат Єфремова Ірина Іванівна, в судовому засіданні позов та викладені у заявах щодо спору обставини підтримала в повному обсязі та зазначила, що у позивача з моменту стягнення з нього аліментів змінився сімейний та матеріальний стан, на даний час він має ще одну дитину, офіційно не працює, перебуває в пошуку роботи, має нерегулярні заробітки. Так, він по мірі можливості сплачує заборгованість зі сплати аліментів, зокрема, 18200,00 грн, та сплачує аліментні платежі з тимчасових заробітків. У період з 2021 по 2022 роки позивач не сплачував аліменти, оскільки був неофіційно працевлаштований та були карантинні обмеження у пошуку роботи. Наразі є рішення суду щодо зменшення розміру аліментів на дочку, а саме: з 1/4 на 1/6 частину заробітку позивача, а діти від різних шлюбів мають рівні права на утримання.

Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлена належним чином, причини неявки суд не повідомила.

Представник відповідача, адвокат Пишна Світлана Юріївна, в судовому засіданні заперечила проти позовних вимог, підтримала викладені у відзиві обставини та зазначила, що на час ухвалення рішення суду від 17.09.2014 у позивача вже була дочка та він визнав позов про стягнення аліментів на сина, тобто його сімейний стан не змінився. Позивач здорова та працездатна особа, доказів погіршення матеріального стану до суду не надав. До обставин щодо зменшення рішенням суду аліментів на дочку слід відноситися критично, адже позивач з дружиною та дочкою проживають однією сім`єю, а його дружина визнана поданий ним позов. Крім того, вказане рішення не підтверджує зміну матеріального стану позивача. Відповідачка лише через два роки після ухвалення рішення про стягнення аліментів на сина подала виконавчий лист до примусового виконання, а до цього чекала добровільне виконання позивачем рішення суду та обов`язку утримувати дитину. У період з 2021 року по квітень 2023 року відповідачка сама утримувала дитину, адже позивач не платив аліменти. Одноразовий розмір аліментів визначений у сумі 3185,00 грн, а позивач з квітня 2023 року сплатив борг у розмірі 18200,00 грн та платежі по аліментах у розмірі до 4000,00 грн, що свідчить про його матеріальну спроможність платити аліменти у визначеному розмірі. Згідно останньої довідки ДВС заборгованість позивача зі сплати аліментів становить 44300,75 грн.

Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали даної справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 79, ч. ст. 78 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з 26 червня 2012 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Від спільного проживання сторони мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено матеріалами справи ( а.с.7,9,10,26).

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 вересня 2014 року, у справі № 357/10614/14-ц, провадження № 2/357/3380/14 (а.с.10) з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Пуксоозеро Плесецького району Архангельської області, стягнуто аліменти на сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженки м. Біла Церква Київської області, в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24.07.2014 і до досягнення дитиною повноліття.

03.02.2016 старшим державним виконавцем міського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайоного управління юстиції Бабіним Романом Миколайовичем було відкрито виконавче провадження № 50007088 (а.с.11), щодо виконання рішення суду на підставі виконавчого листа у справі № 357/10614/14-ц, провадження № 2/357/3380/24, виданого 01.10.2014 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24.07.2014 і до досягнення дитиною повноліття.

З довідки розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, у виконавчому провадженні № 50007088, виданої головним державним виконавцем Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мочинським М.А. (а.с. 16) вбачається, що за період з вересня 2021 року по березень 2023 року та у травні 2023 року ОСОБА_1 не сплачувалися аліменти у визначеній державним виконавцем сумі, у квітні 2023 року позивачем сплачено заборгованість у розмірі 18200,00 грн, у червні 2023 року 4000,00 грн, та станом на 26.06.2023 борг зі сплати аліментів становив 44615,00 грн.

З довідки розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, у виконавчому провадженні № 50007088, від 15.08.2023 за № 77807, виданої головним державним виконавцем Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мочинським М.А. (а.с. 48) вбачається, що за період з вересня 2021 року по березень 2023 року та у травні 2023 року ОСОБА_1 не сплачувалися аліменти у визначеній державним виконавцем сумі, у квітні 2023 року позивачем сплачено заборгованість у розмірі 18200,00 грн, у червні 2023 року 4000,00 грн, у липні 2023 року 3500, 00 грн, та станом на 15.08.2023 борг зі сплати аліментів становив 44300,75 грн.

З матеріалів справи (а.с.12,13) вбачається, що 12 грудня 2019 року ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка після укладення шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_8 », та вони є батьками дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 березня 2020 року, у справі № 357/1355/20, провадження № 2/357/1435/20 (а.с.14-15) з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 на дочку - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 05.02.2020 і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 жовтня 2023 року, у справі № 357/8243/23, провадження № 2/357/2401/23 (а.с.74-79) було зменшено розмір аліментів, встановлений рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 березня 2020 року, у справі № 357/1355/20, провадження № 2/357/1435/20, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 на дочку - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1/4 до 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

З матеріалів справи (а.с.46-47,49,56) вбачається, що ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі продажу № 3-3510 від 31.10.2018, посвідченого державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Приймак А.П., являється власником квартири АДРЕСА_3 , за період з І по ІІ квартал 2023 року інформація про його доходи у Державному реєстрі фізичних осіб платників податків відсутня. Також, у Державному реєстрі фізичних осіб платників податків відсутня інформація про доходи ОСОБА_2 за вказаний період, окрім гуманітарної допомоги у розмірі 1000,00 грн, виплаченої їй у листопаді 2022 року.

При вирішення спору суд виходить з наступного.

Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягненню нею повноліття

Як передбачено п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст.192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Аналіз статті 192 Сімейного Кодексу свідчить про те, що за позовом платника аліментів суд може зменшити їх розмір лише за наявності поважних причин, а саме: зміни його матеріального чи сімейного стану; погіршення його здоров`я та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Даний перелік обставин, які можуть слугувати підставою для зменшення розміру аліментів є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Обов`язок доказування наявності наведених обставин покладається на позивача.

Таким чином, враховуючи зміст ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів, а значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві.

Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання.

Згідно положень статей 141, 180-182 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Способи виконання обов`язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав (в редакції Закону № 2475-VIII від 03.07.2018); 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів (згідно із Законом № 2037-VIII від 17.05.2017); 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до п.п.3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, не дозволяє йому утримувати дитину, він може зменшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, може звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я.

Позивач в обґрунтування позову вказує на те, що з моменту стягнення аліментів на сина по даний час у нього змінився сімейний стан, адже він одружився та на його утриманні перебуває дочка.

Однак, суд критично оцінює дані доводи, оскільки на момент розгляду справи № 357/10614/14-ц та стягнення рішенням суду від 17.09.2014 аліментів на сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач вже мав дочку - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а з матеріалів цивільної справи № 357/10614/14-ц вбачається, що 17.09.2014 ОСОБА_1 подав до суду заяву, про визнання позову ОСОБА_2 в повному обсязі, про що також, зазначено у рішенні суду.

Крім того, зміна сімейного стану позивача, а саме народження інших дітей/дитини без підтвердження погіршення його матеріального становища, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, оскільки батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою (правовий висновок викладений у постанові Верховного суду від 16.09.2020 у справі № 565/2071/19), а в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 554/3355/20, зазначено, що наявність сина та матері, на користь яких за рішеннями судів стягуються аліменти на їх утримання, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів, без доведення погіршення майнового стану платника аліментів.

Також, суд критично оцінює доводи позивача, що підтвердженням його незадовільного матеріального стану є ухвалення судом рішення у справі № 357/8243/23 щодо зменшення розміру аліментів на дочку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адже судом встановлено, що ОСОБА_1 , його дружина - ОСОБА_7 та їх дочка проживають однією сім`єю та з рішення суду від 05.10.2023 вбачається, що ОСОБА_7 визнала позов ОСОБА_1 щодо зменшення розміру аліментів на дочку з 1/4 на 1/6 частину і подала до суду відповідну заяву, а в разі видання відповідачем позову суд приймає рішення про задоволення даного позову (ст.206 ЦПК України) та згідно ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню.

Крім того, позивачем до суду не надано доказів щодо перебування на примусовому виконанні виконавчого листа, виданого судом на підставі рішення у справі щодо стягнення аліментів на дочку.

Щодо вказаних представником обставин, про неможливість позивачем сплачувати аліменти на сина у визначному розмірі, то згідно правової позиції, що міститься в Постанові Верховного Суду від 23 грудня 2019 року у справі № 344/10971/16-ц, факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини, враховуючи, що у даному випадку позивачем не доведено взагалі його незадовільне матеріальне становище.

Таким чином, позивачем не доведено зміну матеріального стану, а саме значного погіршення його матеріального становища з моменту стягнення аліментів, в тому числі з урахуванням введення в Україні воєнного стану, а згідно п. 4 ч.2 ст. 43 ЦПК України, зобов`язаний подати усі докази в підтвердження вимог та не приховувати докази.

Представник позивача в обґрунтування позову вказує на те, що діти від різних шлюбів мають рівні права на утримання, згідно ст. 183 СК України на двох дітей стягується 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, тому на кожну з дітей позивача має стягуватись 1/6 заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку.

У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, ч. 8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Отже, сторони у справі в рівних частках зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить належне її утримання.

Відповідно до ч.2 ст. 182 Сімейного Кодексу України ( із змінами внесеними Законом України № 2475-VІІ від 03.07.2018) розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років встановлений у розмірі 2833 гривні.

Відповідно до ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Тобто, вказана норма передбачає стягнення аліментів у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів за умови їх стягнення на користь одного стягувача, на утриманні якого перебувають двоє дітей, та у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів за умови їх стягнення на користь другого стягувача, що узгоджується з обставинами даної справи.

Згідно із ч.1, ч.2 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості, зокрема, у разі стягнення аліментів - 50 відсотків.

А згідно ч.3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Отже, з доходів (заробітків) позивача можуть проводитися відрахування на сплату аліментів на дітей до 70 %.

Таким чином, суд критично оцінює вказані доводи сторони позивача, оскільки розмір аліментів (1/4 частина його доходів на сина та 1/6 частина його доходу на дочку) відповідає положенням законодавства та інтересам дітей, їх рівню життя, фізичному, моральному, культурному, духовному і соціальному розвитку, а батьки зобов`язані створити необхідні для всебічного розвитку дітей умови.

Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Частинами 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч.2 ст.6 цієї Конвенції).

Відповідно до ст.5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВРвід 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення.

Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, в разі задоволення позову за рахунок відповідача підлягають відшкодуванню судові витрати позивача, однак враховуючи, що в позові відмовлено, судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст. 7, 182, 192 СК України, ст.4, 12, 13, 76-81, 82, 141, 223, 258 -259, 265, 268, 274-279, 354-355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_4 ) до ОСОБА_2 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_5 ), про зміну розміру аліментів на дитину, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 15.11.2023.

Суддя О. В. Бондаренко