Номер провадження: 22-ц/813/887/23
Головуючий у першій інстанції Кузнецова В. В.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.10.2023 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Зейналової А.Ф.к.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Приморського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки у справі за позовом ОСОБА_1 до Приморського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, третя особа: Військова частина НОМЕР_1 про витребування майна із чужого незаконного володіння, на рішення Приморського районного суду м. Одеси, ухваленого під головуванням судді Кузнецової В.В. 10 листопада 2020 року у м. Одеса, -

встановила:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 25.02.2020 року під час електронного аукціону ним було придбано майнові права на автомобіль Volkswagen Transporter, державний номер НОМЕР_2 , він-номер: НОМЕР_3 та на інше майно. 10.03.2020 року, після проведення аукціону, у відповідний термін позивачем було сплачено всю суму вартості лота на користь продавця, що підтверджується відповідним чеком.

13.03.2020 року між ОСОБА_1 та AT «Імексбанк» було укладено відповідний договір купівлі-продажу майнових прав.

До травня 2020 року позивач розшукував автомобіль Volkswagen Transporter, державний номер НОМЕР_2 , а знайшовши його, ОСОБА_1 вирішив звернутися до керівництва відповідної військової частини з проханням повернути зазначене авто йому у володіння.

12.06.2020 року позивач отримав відповідь від Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 », в якій фактично було відмовлено у поверненні майна та зазначено, що транспортний засіб буде повернуто власнику лише у випадку демобілізації.

З даною відповіддю ОСОБА_1 не погодився, оскільки вважав її такою, що порушує його законні права, на підставі чого позивач просив суд витребувати із незаконного володіння Приморського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки майно у вигляді автомобіля Volkswagen Transporter, державний номер НОМЕР_2 , він-номер: НОМЕР_3 , та зобов`язати Приморський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки повернути ОСОБА_1 майно у вигляді вказаного автомобіля.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10 листопада 2020 року позов ОСОБА_1 було задоволено. Витребувано із незаконного володіння Приморського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки майно у вигляді автомобіля Volkswagen Transporter, державний номер НОМЕР_2 , він-номер: НОМЕР_3 . Зобов`язано Приморський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки повернути ОСОБА_1 майно у вигляді автомобіля Volkswagen Transporter, державний номер НОМЕР_2 , він-номер: НОМЕР_3 .

В апеляційній скарзі представник Приморського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

На думку апелянта, судом не було враховано, що на виконання розпорядження № ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковника ОСОБА_2 , керуючись розпорядженням голови Приморської районної адміністрації від 20.01.2015 року №12 «Про завдання щодо організації проведення часткової мобілізації на території Приморського району м. Одеси» (мобілізаційним повідомленням №1/2313 від 06.08.2015 року), було встановлено уповноваженій особі фонду гарантування вкладів фізичних осіб Акціонерного товариства «Імексбанк» Ю.П. Северину завдання з підготовки до передачі під час мобілізації транспортного засобу - автомобіля VolksWagen Transporter Т5 державний номер НОМЕР_2 до військового формування військової частини польова пошта НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 , через 5 відокремлений відділ зберігання резерву військової частини польова пошта НОМЕР_5 , м. Миколаїв.

Згідно акту приймання-передачі транспортних засобів та техніки, що належать AT «Імексбанк», військовою частиною НОМЕР_6 було прийнято автомобіль VolksWagen Transporter вантажопасажирський, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , про що начальником 5 відокремленого відділу зберігання резерву військової частини польова пошта НОМЕР_5 майором ОСОБА_3 була видана довідка вих. № 151 від 10.08.2015 року. Вказані дії щодо передачі до військового формування автомобіля VolksWagen Transporter в судовому або будь- якому іншому порядку не оскаржувались. Крім того апелянт зазначає, що в ІНФОРМАЦІЯ_3 , який в подальшому було переформовано у Приморський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, спірний автомобіль VolksWagen Transporter, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , не перебував та не перебуває, оскільки був поставлений у військову частину НОМЕР_5 ( АДРЕСА_2 ). Також судом не було враховано, що військова частина НОМЕР_5 є окремою юридичною особою, не є структурним підрозділом Приморського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, а також йому не підпорядковується.

Відзив на апеляційну скаргу до Одеського апеляційного суду не надходив, що не заважає розгляду справи у відповідності до положень ст. 360 ЦПК України.

Сторони про розгляд справи на 31 жовтня 2023 року були сповіщені належним чином, у судове засідання не з`явились.

Сповіщення ОСОБА_1 про час та дату слухання справи здійснено за допомогою месенджера Viber на підставі Порядка надсилання судових повісток, повідомлень і викликів учасникам судового процесу в електронній формі, затвердженого наказом ДСА України від 23 січня 2023 року № 28

Військову частину НОМЕР_1 було сповіщено шляхом надіслання судової повістки, яку було отримано 06.09.2023 року.

Приморський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки про розгляд справи на 31.10.2023 року був сповіщений належним чином шляхом направлення судових повісток на офіційну електронну адресу.

Колегія суддів зазначає, що суд направляє судові рішення, судові повістки, судові повістки - повідомлення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (частина п`ята статті 14 ЦПК України).

Адвокати, нотаріуси, приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, державні органи, органи місцевого самоврядування та суб`єкти господарювання державного та комунального секторів економіки реєструють офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі в обов`язковому порядку.

Зміст вказаної процесуальної норми свідчить про те, що для цілей ЦПК України офіційною електронною адресою є електронна адреса, зареєстрована в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі.

Вказаний висновок також узгоджується із правовою позицією щодо належного виклику учасника справи засобами електронної пошти, викладеною Верховним Судом у постановах від 01.06.2022 року у справі № 761/42977/19 та від 26.10.2022 року у справі № 761/877/20.

Колегія суддів зазначає, що згідно зі статтею 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

На підставі викладеного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника Приморського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення судом норм матеріального права; невідповідність висновків суду обставинам справи.

З матеріалів справи вбачається, що 25.02.2020 року, під час електронного аукціону, ОСОБА_1 було придбано майнові права на автомобіль Volkswagen Transporter, державний номер НОМЕР_2 , він-номер: НОМЕР_3 та на інше майно.

10.03.2020 року ОСОБА_1 було сплачено суму вартості лота у розмірі 11998,73 грн. на користь продавця.

13.03.2020 року між ОСОБА_1 та AT «Імексбанк» було укладено договір №124 купівлі-продажу майнових прав на спірне майно.

До травня 2020 року ОСОБА_1 розшукував автомобіль Volkswagen Transporter номер НОМЕР_7 , а знайшовши його, останній вирішив звернутися до керівництва військової частини НОМЕР_8 з проханням повернути зазначене авто йому у володіння.

12.06.2020 року позивачу була направлена відповідь від Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 », в якій фактично було відмовлено у поверненні майна та зазначено, що спірний транспортний засіб буде повернуто власнику лише у випадку демобілізації.

Також з наданих відповідачем доказів вбачається, що на виконання розпорядження № НОМЕР_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковника ОСОБА_2 , керуючись розпорядженням голови Приморської районної адміністрації від 20.01.2015 року №12 «Про завдання щодо організації проведення часткової мобілізації на території Приморського району м. Одеси» (мобілізаційним повідомленням №1/2313 від 06.08.2015 року) було встановлено уповноваженій особі фонду гарантування вкладів фізичних осіб Акціонерного товариства «Імексбанк» Ю.П. Северину завдання з підготовки до передачі під час мобілізації транспортного засобу - автомобіля Volkswagen Transporter Т5 державний номер НОМЕР_2 до військового формування військової частини польова пошта НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 , через п`ятий відокремлений відділ зберігання резерву військової частини польова пошта НОМЕР_5 , АДРЕСА_2 .

Згідно часткового наряду (наряду на техніку) від 06.08.2015, уповноваженій особі фонду гарантування вкладів фізичних осіб Акціонерного товариства «Імексбанк» Ю.П. Северину було поставлено завдання щодо необхідності протягом 07.08.2015 року поставити автомобіль Volkswagen Transporter Т5 державний номер НОМЕР_2 за адресою: військова частина НОМЕР_10 (в подальшому - переформовано у військову частину НОМЕР_5 ), м. Миколаїв.

Згідно акту приймання-передачі транспортних засобів та техніки, що належать AT «Імексбанк», військовою частиною НОМЕР_6 було прийнято автомобіль Volkswagen Transporter, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , про що також начальником п`ятого відокремленого відділу зберігання резерву військової частини польова пошта НОМЕР_5 майором ОСОБА_3 була видана довідка вих. № 151 від 10.08.2015 року.

Станом на день звернення позивача до суду, у ІНФОРМАЦІЯ_3 , який в подальшому було переформовано у Приморський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, зазначений у позові автомобіль Volkswagen Transporter, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , не перебуває.

Згідно довідки про прийом автомобільної техніки № 151 від 10.08.2015 року, п`ятим відокремленим відділом зберігання резерву автомобільної техніки військової частини польової пошти НОМЕР_5 було прийнято автомобіль Volkswagen Transporter Т5 державний номер НОМЕР_2 , який у той час належав AT «Імексбанк».

Таким чином, спірний автомобіль Volkswagen Transporter Т5 державний номер НОМЕР_2 був поставлений у військову частину НОМЕР_5 ( АДРЕСА_2 ) та подальша його доля невідома.

З огляду на встановлені обставини, колегія суддів доходить до висновку, що спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу повернення позивачеві майна (спірного транспортного засобу), залученого на особливий період під час мобілізації, оголошеної Указом Президента України від 14.01.2015 року № 15/2015 «Про часткову мобілізацію».

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначає Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Згідно ст. 1 Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (у редакції, чинній на час вилучення спірного транспортного засобу):

мобілізація комплекс організаційних, політичних, економічних, фінансових, соціальних, правових та інших заходів, які здійснюються в мирний час з метою підготовки національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державної спеціальної служби транспорту (далі Збройні Сили України, інші військові формування), сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій до своєчасного й організованого проведення мобілізації та задоволення потреб оборони держави і захисту її території від можливої агресії, забезпечення життєдіяльності населення в особливий період:

особливий період період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Правовою основою мобілізаційної підготовки та мобілізації є Конституція України, Закон України «Про оборону України», Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та інші закони України, а також видані відповідно до них нормативно-правові акти (ст. 2 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»).

У ч. 4 ст. 3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що зміст мобілізації становить, зокрема, переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, а також адміністративно-територіальних одиниць України на роботу в умовах особливого періоду; переведення Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на організацію і штати воєнного часу.

Отже, мобілізація це комплекс заходів, які здійснюються з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 року №303/2014 було оголошено мобілізацію, пунктом 3 якого визначено, що мобілізація проводиться протягом 45 діб із дня набрання чинності цим Указом. Даний Указ набрав чинності 18.03.2014 року, отже, з 18.03.2014 року в України почав діяти особливий період та було проведено часткову мобілізацію.

У наступному, Указом Президента України «Про часткову мобілізацію» від 14.01.2015 року № 15/2015 «Про часткову мобілізацію», який є чинним, оголошено про проведення протягом 2015 року часткову мобілізацію у три черги протягом 210 діб із дня набрання чинності цим Указом.

Ухвалено здійснити призов військовозобов`язаних, резервістів та поставку транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, інших військових формувань України в обсягах, визначених мобілізаційними планами з урахуванням резерву.

Таким чином, після оприлюднення Указу Президента України від 14.01.2015 року № 15/2015 «Про часткову мобілізацію» в Україні почав діяти особливий період від 20.01.2015 року. Президент України відповідного рішення про скасування особливого періоду, як і рішення про демобілізацію військовослужбовців, прийнятих на військову службу за контрактом на строк до закінчення особливого періоду, чи рішення про переведення державних інституцій на функціонування в умовах мирного часу, не приймав.

Аналогічні правові позиції наведені у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 року у справі № 131/1449/16-ц та у справі № 727/2187/16-ц, від 20.02.2018 року у справі №640/4439/16-ц, від 21.02.2018 року у справі № 211/1546/16-ц, від 25.04.2018 року у справі №205/1993/17-ц.

Частиною 3 ст. 3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено зміст мобілізаційної підготовки, який становить, зокрема, підготовку й утримання в належному стані техніки та об`єктів, призначених для передачі в разі мобілізації Збройним Силам України, іншим військовим формуванням; доведення основних показників мобілізаційного плану, укладання договорів (контрактів) на виконання підприємствами, установами і організаціями мобілізаційних завдань (замовлень), поставку матеріально-технічних ресурсів, виконання робіт та надання послуг в особливий період; підготовку транспортної системи до забезпечення мобілізації.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (у редакції, чинній на час вилучення спірного транспортного засобу) військово-транспортний обов`язок установлюється з метою задоволення потреб Збройних Сил України, інших військових формувань на особливий період транспортними засобами і технікою і поширюється на центральні та місцеві органи виконавчої влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи і організації, у тому числі на залізниці, порти, пристані, аеропорти, нафтобази, автозаправні станції дорожнього господарства та інші підприємства, установи і організації, які забезпечують експлуатацію транспортних засобів, а також на громадян - власників транспортних засобів (ч. 1).

Порядок виконання військово-транспортного обов`язку визначається Кабінетом Міністрів України. Порядок відшкодування державою вартості майна чи збитків, яких зазнають центральні та місцеві органи виконавчої влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи і організації, а також громадяни внаслідок вилучення чи примусового відчуження транспортних засобів в особливий період, визначається законом (ч. 2).

Виконання військово-транспортного обов`язку під час мобілізації, якщо не введений правовий режим воєнного чи надзвичайного стану, здійснюється згідно з Мобілізаційним планом України шляхом безоплатного залучення транспортних засобів підприємств, установ та організацій усіх форм власності для забезпечення потреб Збройних Сил України, інших військових формувань на умовах їх повернення власникам після оголошення демобілізації. Обсяги транспортних засобів за типами та марками, які планується залучити під час мобілізації, для підприємств, установ та організацій усіх форм власності встановлюються згідно з Мобілізаційним планом України місцевими державними адміністраціями за поданням військових комісаріатів. Залучення транспортних засобів під час мобілізації здійснюється військовими комісаріатами на підставі рішень місцевих державних адміністрацій, які оформлюються відповідними розпорядженнями. Приймання-передача транспортних засобів, залучених під час мобілізації, та їх повернення після оголошення демобілізації здійснюються на підставі актів приймання-передачі, в яких зазначаються відомості про власників, технічний стан, залишкову (балансову) вартість та інші необхідні відомості, що дають змогу ідентифікувати транспортні засоби. Повернення транспортних засобів власнику здійснюється протягом 30 календарних днів з моменту оголошення демобілізації. Порядок компенсації шкоди, завданої транспортним засобам внаслідок їх залучення під час мобілізації, визначається Кабінетом Міністрів України (ч. 3).

Постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2000 року № 1921 затверджено Положення про військово-транспортний обов`язок (далі Положення № 1921).

У пунктах 2, 5, 11 Положення № 1921 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що військово-транспортний обов`язок встановлюється з метою забезпечення потреб Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань на період мобілізації та у воєнний час у транспортних засобах (п. 2).

Вилучення (відчуження) транспортних засобів здійснюється районними (міськими) військовими комісаріатами на підставі розпоряджень місцевих держадміністрацій в обсягах лімітів та відсоткових норм вилучення, затверджених Кабінетом Міністрів України, як окремо, так і у складі спеціальних формувань, які передаються військовим формуванням на період мобілізації та у воєнний час (п. 5).

Ліміти вилучення (відчуження) транспортних засобів за типами та марками (крім мотоциклів і гужового транспорту) для підприємств, установ, організацій, районів і міст встановлюються у мирний час відповідними місцевими держадміністраціями за поданням військових комісаріатів (п. 11).

Таким чином, на підставі встановлених обставин та з огляду на наведені вище положення законодавчих актів колегія суддів доходить висновку, що залучення транспортного засобу автомобіль Volkswagen Transporter, державний номер НОМЕР_2 , він-номер: НОМЕР_3 , належного на той час AT «Імексбанк» на праві власності, здійснено на підставі Указу Президента України від 14.01.2015 року № 15/2015 «Про часткову мобілізацію» відповідно до ст. 6 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (у редакції, чинній час постановлення Указу від 14.01.2015 року) демобілізація комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на організацію і штати мирного часу.

Указом Президента України «Про часткову мобілізацію» від 14.01.2015 року № 15/2015 постановлено, зокрема, оголосити та провести протягом 2015 року часткову мобілізацію у три черги протягом 210 діб із дня набрання чинності цим Указом (п.1).

Провести у період з 18 березня по 01 травня 2015 року звільнення в запас (демобілізацію) військовослужбовців, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до Указу Президента України від 17.03.2014 року № 303 «Про часткову мобілізацію» (п. 4).

Кабінету Міністрів України привести національну економіку України на функціонування в умовах особливого періоду в обсягах, що гарантують безперебійне забезпечення потреб Збройних Сил України та інших військових формувань України під час виконання покладених на них завдань, привести визначені галузі, підприємства, установи та організації у ступінь повна готовність (абз. 2 п. 5).

Отже, вказаним Указом Президента України передбачено часткову мобілізацію нових військовослужбовців та звільнення в запас військовослужбовців, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до Указу Президента України від 17.03.2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», а також переведення національної економіки України на функціонування в умовах особливого періоду з приведенням визначених галузей, підприємств, установ та організації у ступінь повна готовність.

Таким чином, Указ Президента України від 14.01.2015 року № 15/2015 «Про часткову мобілізацію» в частині демобілізації стосується лише звільнення в запас військовослужбовців, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до Указу Президента України від 17.03.2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію».

В той же час, Президентом України не приймалось жодних рішень про повну демобілізацію провадження комплексу заходів, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу.

З огляду на відсутність рішень Президента України про повну демобілізацію, колегія суддів доходить до висновку про відсутність підстав для повернення позивачу транспортного засобу внаслідок постановлення Указу Президента України від 14.01.2015 року № 15/2015 «Про часткову мобілізацію», оскільки вказаний Указ Президента України є чинним, не завершив дію особливого періоду та не є підставою для повернення спірного транспортного засобу позивача, залученого на особливий період в порядку ст. 6 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час часткової мобілізації, оголошеної вказаним Указом Президента України від 14.01.2015 року.

Аналогічна правова позиція щодо застосування положень ст. 6 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у подібних правовідносинах викладена Верховним Судом у постановах від 03.02.2021 року у справі № 916/3534/19, від 10.02.2021 року у справі № 904/4877/19.

При вказаних обставинах колегія суддів вважає, що суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального права та не визначився із характером спірних правовідносин що, відповідно, призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку із чим рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10.11.2020 року підлягає скасуванню із постановленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 .

Щодо судових витрат.

Позивач є інвалідом ІІ групи та звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Згідно з п. 1 ч. 2, ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови у задоволенні позову - на позивача.

За приписами ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду першої інстанції із даним позовом, то судові витрати, понесені відповідачем за подачу апеляційної скарги в сумі 2522,40 грн., мають бути компенсовані за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів, --

постановила:

Апеляційну скаргу представника Приморського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 листопада 2020 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Приморського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, третя особа: Військова частина НОМЕР_1 про витребування майна із чужого незаконного володіння - відмовити.

Судові витрати Приморського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки в розмірі 2522,40 гривень компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 15 листопада 2023 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе