Справа № 367/6462/21
Провадження №2/367/1965/2023
05 жовтня 2023 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:
головуючого судді Мерзлого Л.В.,
за участі секретаря судових засідань Мартинюка Н.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом,-
До Ірпінського міського суду Київської області надійшла позовна заяваОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом.
Свої вимоги позивач обґрунтовує наступним.
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивача - ОСОБА_4 . Заповіту на своє майно ОСОБА_4 не залишив. Майно, на яке відкрилася спадщина після його смерті, складається із: частини квартири АДРЕСА_1 ; частини квартири АДРЕСА_2 ; частини нежитлового приміщення АДРЕСА_3 ; частини нежитлового приміщення АДРЕСА_4 . Інша частина вказаного майна належить на праві власності позивачу.
Позивач та відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 є спадкоємцями першої черги в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 дружина та діти спадкодавця.
Домайзен ОСОБА_5 був громадянином Швейцарїї. Він мав у власності будинок за адресою: АДРЕСА_5 . За цією адресою Домайзен Марсель проживав до часу своєї смерті.
Для прийняття спадщини у вигляді об`єктів нерухомого майна, розташованих на території України, у встановлений законодавством строк позивач звернулась із заявою до приватного нотаріуса Ірпінського міського нотаріального округу Лєтнєвої О.В. і по її заяві була заведена спадкова справа №3/2017.
Однак отримати свідоцтво про право на спадщину за законом у нотаріуса позивач можливості не має, так як документи, що підтверджують коло спадкоємців до майна покійного чоловіка або відсутність таких спадкоємців у позивача відсутні. Отримати такі документи шляхом звернення до компетентних органів Швейцарської Конфедерації позивач також не може, оскільки не володіє повними даними про особи дітей чоловіка.
Відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 постійно проживають у Швейцарській Конфедерації. Позивач з ними не спілкується. Від спільних знайомих позивачу відомо, що ОСОБА_2 і ОСОБА_3 звернулись до нотаріальної контори в місті Аффолтерн на Албісі Швейцарської Конфедерації. Після оформлення свого права на спадщину після смерті батька вони продали будинок АДРЕСА_5 і виїхали в невідомому напрямку.
Спадщину після смерті ОСОБА_4 у вигляді нерухомого майна, що знаходиться на території України, відповідачі не прийняли. У визначений законом строк ОСОБА_2 і ОСОБА_3 не подали нотаріусу за місцем знаходження нерухомого майна заяву про прийняття спадщини, тому не можуть вважатись такими, що прийняли спадщину.
Враховуючи викладене, просить суд визнати за ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_1 , право власності на частину квартири АДРЕСА_1 ; частину квартири АДРЕСА_2 ; частину нежитлового приміщення АДРЕСА_3 ; частину нежитлового приміщення АДРЕСА_4 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позивач в судове засідання не з`явилась, до суду від представника позивача надійшла заява, в якій просить розгляд справи проводити у її відсутність, задовольнити позовну заяву.
Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.
Відповідачі по справі ОСОБА_2 в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлені належним чином. Так, судом направлялось доручення компетентному органу Швейцарської Конфедерації вчинити певні процесуальні дії, а саме: вручити копію позову з додатками, ухвалу про відкриття провадження, судову повістку та допитати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які проживають за адресою: Швейцарській Конфедерації. До суду повернулися конверти з копіями позовних заяв у зв`язку з неможливістю їх вручення адресатам. Відзиву від відповідачів до суду не надходило.
Інших заяв чи клопотань до суду не надходило.
Ухвалою суду витребувано у приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Лєтнєвої Олени Вячеславівни ( АДРЕСА_6 ) копію спадкової справи №3/2017, заведеної до майна Домайзен Марселя, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам частини 4 статті 223 та статей 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи.
У відповідності до статей 174, 178 ЦПК України, відповідач не скористалась своїм правом та не направила до суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї.
За даних обставин, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено частиною 8 статті 178, статтею 181 ЦПК України.
Суд, проаналізувавши матеріали справи, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, виходив з наступного.
Відповідно до ч. 1 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з ч.3 статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч.1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
В ч.1 статті 5 ЦПК України, зазначено про те, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.
Так, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік ОСОБА_1 - ОСОБА_4 . Заповіту на своє майно ОСОБА_4 не залишив.
Майно, на яке відкрилася спадщина після його смерті, складається із: частини квартири АДРЕСА_1 ; частини квартири АДРЕСА_2 ; частини нежитлового приміщення АДРЕСА_3 ; частини нежитлового приміщення АДРЕСА_4 . Інша частина вказаного майна належить на праві власності ОСОБА_1 .
Право власності на частину квартири АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 та нежитлового приміщення АДРЕСА_4 ОСОБА_1 та ОСОБА_4 набули на підставі договорів купівлі-продажу від 09.08.2016 року, посвідчених приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Бадрудіновою Н.О., реєстрові номери 877, 878, 879, 880, 881, 882.
Право власності на частину нежитлового приміщення №147 будинку АДРЕСА_9 ОСОБА_1 та ОСОБА_4 набули на підставі договору купівлі-продажу від 24.11.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Бадрудіновою Н.О., реєстрові номери 1391, 1392.
Право власності на відповідні частини вказаного нерухомого майна зареєстроване в установленому законодавством порядку.
ОСОБА_1 та відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 є спадкоємцями першої черги в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 дружина та діти спадкодавця.
Домайзен ОСОБА_5 був громадянином Швейцарїї.
Для прийняття спадщини у вигляді об`єктів нерухомого майна, розташованих на території України, у встановлений законодавством строк ОСОБА_1 12.07.2017 звернулась із заявою до приватного нотаріуса Ірпінського міського нотаріального округу Лєтнєвої О.В. і по її заяві була заведена спадкова справа №3/2017.
Приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Лєтнєвою О.В. у видачі свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_1 після смерті її чоловіка громадянина Швейцарської Конфедерації ОСОБА_6 листом від 29.07.2021 було відмовлено, з підстав відсутності документа, який підтверджує коло спадкоємців.
Спадкування в Україні регулюється основним регулятором приватних відносин, яким є ЦК України. Втім за умови наявності в таких відносинах іноземного елемента застосовується норми Закону України «Про міжнародне приватне право».
Відповідно до частини першої статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна (частина перша, друга статті 1221 ЦК України).
У статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Згідно з частиною першою, другою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.
Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (частина перша статті 1296 ЦК України).
Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (частина перша статті 1297 ЦК України).
Іноземний елемент у спадкуванні може виражатися в одній з таких трьох ознак: 1) спадкодавець або спадкоємець є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; 2) спадщина знаходиться на території іноземної держави; 3) юридичний факт, який створює, змінює чи припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави (наприклад, смерть спадкодавця на території іншої держави чи народження дитини, спадкові права якої захищалися до її народження в іншій державі, тощо).
За наявності хоча б однієї із вказаних ознак, до відносин спадкування будуть застосовуватися положення Закону України «Про міжнародне приватне право».
Відповідно до статті 71 Закону України «Про міжнародне приватне право» спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України.
Крім норм Закону України «Про міжнародне приватне право», спадкування з іноземним елементом може регулюватись нормами міжнародних договорів.
Таким міжнародним договором є Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, підписана від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікована Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР (далі - Конвенція).
Згідно зі статтею 44 Конвенції громадяни кожної із Договірних сторін можуть спадкувати на територіях інших Договірних сторін майно чи права за законом чи за заповітом на рівних умовах і в тому ж об`ємі, як і громадяни даної Договірної сторони.
Відповідно до статті 45 цієї Конвенції право спадкування майна, крім випадків, передбачених пунктом 2 вказаної статті, визначається по законодавству тієї Договірної Сторони, на території якої спадкодавець мав останнє місце проживання.
У пункті 2 статті 45 Конвенції визначено, що право спадкування нерухомого майна визначається за законодавством Договірної Сторони, на території якої знаходиться це майно.
У статті 48 Конвенції передбачено, що провадження в справах про спадкування рухомого майна компетентні вести установи Договірних Сторін, на території яких спадкодавець мав останнє місце проживання на час своєї смерті. Провадження в справах про спадкування нерухомого майна компетентні вести установи Договірних Сторін, на території яких знаходиться нерухоме майно.
Спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України, тобто спадкування нерухомого майна здійснюється за матеріальним правом держави, на території якого це майно знаходиться (стаття 71 Закону України «Про міжнародне приватне право»).
Тлумачення вказаних норм свідчить, що: спадкування права на нерухоме майно, яке знаходиться на території України регулюється правом України. У випадку, коли спадкодавець на час смерті проживав за межами України, і до складу спадщини входять права на нерухоме майно, яке знаходиться на території України, прийняття спадщини відбувається у спосіб звернення спадкоємця з відповідною заявою до компетентного органу, уповноваженого на вчинення нотаріальних дій, за місцем знаходження нерухомого майна, тобто, в Україні; подання заяви про прийняття спадщини за законодавством іншої держави не звільняє спадкоємця від подання заяви про спадкування за місцем знаходження нерухомого майна, як це передбачено статтею 71 Закону України «Про міжнародне приватне право» та статтею 1269 ЦК України; якщо спадкоємець не подав у визначений законом строк нотаріусу за місцем знаходження нерухомого майна заяву про прийняття спадщини, він не може вважатись таким, що прийняв спадщину. Спадкування права на нерухоме майно, розташованого за межами України, не свідчить про прийняття спадщини, яка знаходиться в Україні. Такий факт не має юридичного значення для успадкування іншої частини права не нерухоме майно, розташованого на території України, оскільки як міжнародним, так і національним законодавством задекларована незалежність та самостійність відповідних спадкових процесів. Обставини прийняття спадщини за кордоном можуть лише підтверджувати обізнаність спадкоємця про смерть спадкодавця.
Така правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 13.03.2023 року у справі №398/1796/20.
Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно вимог статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу(групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З урахуванням викладеного, суд, оцінивши кожний доказ з точки зору їх належності, достовірності та допустимості, а в сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі.
На підставі викладеного, керуючись статтями 16, 1218, 1223, 1261-1265, 1269, 1270, Цивільного кодексу України, Законом України «Про міжнародне приватне право», 12, 13, 81, 263-265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
Позовні вимогиОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на :
частину квартири АДРЕСА_1 ;
частину квартири АДРЕСА_2 ;
частину нежитлового приміщення АДРЕСА_3 ;
частину нежитлового приміщення АДРЕСА_4 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Копію заочного рішення суду направити сторонам для відома.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на протязі 30 днів. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланнямhttp://reyestr.court.gov.ua.

Суддя: Л.В. Мерзлий