Справа № 242/1495/23
Провадження № 2/242/646/23

РІШЕННЯ
16 листопада 2023 р. Селидівський міський суд Донецької області в складі головуючого судді Черкова В.Г., при секретарі Кідрон О.М., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої непрацездатної дитини, -
26.09.2023 р. позивач звернувся до суду із зазначеним позовом.
Стислий виклад позиції позивача.
Відповідач є батьком позивача, який, в свою чергу, є інвалідом з дитинства 2 групи у зв`язку із травмою голови та потребує постійної сторонньої фізичної допомоги і матеріальної підтримки. Пенсія по інвалідності є мінімальною та не забезпечує самих необхідних потреб, а інших джерел доходу не має. Проживає разом з матір`ю, яка здійснює за ним догляд. Просив стягнути з відповідача аліменти на його утримання у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову.
Заяви та клопотання сторін.
Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги визнав частково, не заперечував проти стягнення аліментів у розмірі 1/8 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, оскільки не працює, є пенсіонером, має на утриманні малолітню дитину.
Процесуальні дії у справі.
26.09.2023 р. відкрито провадження по справі. Розгляд справи здійснюється в прядку спрощеного провадження без виклику сторін.
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.
Відповідач є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є інвалідом з дитинства ІІ групи. Дата чергового переогляду 15.09.2025 р.
При розгляді даної справи суд вважає наявними підстави для часткового задоволення позову, оскільки відповідач є пенсіонером, має на утриманні малолітню дитину.
Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.
Згідно з ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод випливає, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 198 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надати.
Зміст ст. 200 Сімейного Кодексу вказує про те, що розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Виходячи із змісту вищевказаних статей, для виникнення обов`язку батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей необхідні наявність трьох умов: дитина повинна бути непрацездатною; вона потребує матеріальної допомоги; а батько (мати) мають матеріальну можливість утримувати дитину.
Працездатність це здатність до праці, що залежить від стану здоровя, фізичного, духовного розвитку (розумових та емоційних можливостей), а також професійних знань, уміння і досвіду працівника, що дає йому змогу виконувати роботу визначеного обсягу, характеру та якості. Тобто здатність людини до праці оцінюється не лише за можливістю виконання роботи та функціональним станом організму, а й за додатковими критеріями (стан здоров`я, професійні знання, вміння, досвід).
Законодавство України не визначає поняття працездатності, натомість повніше його зміст розкривається через використання понять «непрацездатність» та «втрата працездатності», які вживаються в трудовому праві, праві соціального забезпечення, тощо. Аналіз правових норм дозволяє дійти висновку, що втрата працездатності може бути постійна і тимчасова.
Постійна втрата працездатності це повна чи часткова втрата здатності до загальної чи професійної праці. Повна втрата працездатності означає непрацездатність особи.
Непрацездатність це стан здоров`я (функцій організму) людини, обумовлений захворюванням, травмою тощо, який унеможливлює виконання роботи визначеного обсягу, професії без шкоди для здоров`я.
Прикладом часткової втрати працездатності є інвалідність. При цьому, необхідно відмітити, що існує два критерії визначення інвалідності медичний та економічний. З медичної точки зору це розлад функцій організму, з економічної точки зору це таке порушення, яке призводить до втрати працездатності: професійної чи загальної.
Інвалідність це стійкий розлад функцій організму, зумовлений захворюванням, наслідком травм або вродженим дефектом, який призводить до обмеження життєдіяльності, до необхідності в соціальній допомозі і захисті. Обмеження життєдіяльності це повна або часткова втрата здатності обслуговувати себе, самостійно пересуватись, орієнтуватись, спілкуватись, контролювати свою поведінку, вчитись, займатись трудовою діяльністю.
Під тимчасовою втратою працездатності розуміють неспроможність особи виконувати свою трудові обов`язки внаслідок короткотривалих обставин об`єктивного характеру. Тимчасова непрацездатність має тимчасовий зворотний характер під впливом лікування та реабілітаційних заходів, триває до відновлення працездатності або встановлення групи інвалідності.
Висновки органів медико-соціальної експертизи про умови і характер праці інвалідів є обов`язковими для власників та адміністрації підприємств, установ і організацій.
Порядок організації та проведення медико-соціальної експертизи встановлюється Кабінетом Міністрів України постановою від 4 квітня 1994 р., № 221. Так, у медико-соціальних експертних комісіях (МСЕК) проходять огляд громадяни, які частково чи повністю втратили здоров`я внаслідок захворювання, травм та уроджених дефектів, що обмежують їх життєдіяльність, а також особи, які за чинним законодавством мають право на соціальну допомогу, з метою виявлення компенсаторно-адаптаційних можливостей особи для реалізації заходів реабілітації та адаптації інвалідів.
Вищенаведені обставини, на переконання суду, свідчать про те, що матеріальне становище позивача та матеріальне становище його матері не дозволяють в повній мірі компенсувати витрати на лікування, побутові потреби. При цьому судом встановлено, що попри безробіття відповідача, його дохід і стан здоров`я свідчать про можливість надання ним допомоги своєму повнолітньому непрацездатному сину, який її потребує.
При визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище платника та одержувача аліментів, бере до уваги наявність у платника аліментів інших утриманців, яких він за законом зобов`язаний утримувати, його можливість матеріально забезпечувати повнолітнього сина в період його непрацездатності.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання повнолітнього непрацездатного сина є обґрунтованими та такими, що підлягають до часткового задоволення, тому суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача на утримання повнолітнього непрацездатного сина аліменти в розмірі 1/8 (однієї восьмої) частини його заробітку ( доходу) щомісячно, починаючи з 26.09.2023 р., на весь період непрацездатності до 15.09.2025 р.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача в дохід держави 1073,60 грн. судового збору.
Суд допускає рішення в частині стягнення аліментів за один місяць до негайного виконання.
Керуючись ст. 12, 81, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , до ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , про стягнення аліментів на дітей задовольнити частково.
Стягувати з ОСОБА_2 користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього непрацездатного сина в розмірі 1/8 (однієї восьмої) частини його заробітку ( доходу) щомісячно, починаючи з 26.09.2023 р., на весь період непрацездатності ОСОБА_1 до 15.09.2025 р.
Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в доход держави в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп.
Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах платежу за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду з урахуванням п.15.5 Перехідних положень ЦПК України через суд першої інстанції.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення було складено та підписано 28.08.2023 року.

Суддя В.Г.Черков