Єдиний державний реєстр судових рішень
Доступ до Реєстру здійснюється в тестовому (обмеженому) режимі. Для запобігання загрозам життю і здоров'ю суддів та учасників судового процесу, а також у разі виявлення ознак кіберзагрози, доступ до Реєстру або окремих рішень у ньому може бути обмежено.
Змінені назви судів
Категорія справи №
644/5699/21: Цивільні справи (з 01.01.2019); Справи позовного провадження; Справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на нерухоме майно (крім землі), з них:; про приватну власність, з них:; щодо реєстрації або обліку прав на майно.
Надіслано судом: 14.02.2023. Зареєстровано: 16.02.2023. Забезпечено надання загального доступу: 17.02.2023.
Дата набрання законної сили: 14.02.2023
Номер судового провадження: 22-ц/818/25/23
ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«14» лютого 2023 року

м. Харків

справа № 644/5699/21

провадження № 22ц/818/25/23

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів Маміної О.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря Супрун Я.С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа - Державний реєстратор Департаменту реєстрації Харківської міської ради Березняк О.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 22 лютого 2022 року в складі судді БугераО.В.

в с т а н о в и в:

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Державний реєстратор Департаменту реєстрації Харківської міської ради Березняк Оксана Миколаївна про захист права власності, скасування державної реєстрації.

Позовна заява мотивована тим, що між ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір позики від 31 січня 2013 року, за умовами якого ОСОБА_4 надала позику ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в розмірі 164800,00 грн, що еквівалентно 20600,00 доларів США, а ОСОБА_1 та ОСОБА_3 повинні повернути саме 164800,00 грн, що еквівалентно 20600,00 доларів США не пізніше 28 лютого 2013 року. В якості забезпечення виконання вказаного договору в цей же день укладено іпотечний договір, за яким передано в іпотеку квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказала, що позику повернуто ОСОБА_4 , тому ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16 серпня 2019 року на підставі відмови від позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення боргу та звернення стягнення на іпотечне майно, справа № 644/1714/18, судом закрито провадження у справі.

Вважала, що оскільки позику повернуто і відповідач відмовився від позову про стягнення боргу за вказаним договором позики та звернення стягнення на предмет іпотеки, тому є підстави для висновку про припинення зобов`язань за іпотечним договором.

Просила визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Березняк О.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 58461492 від 31 травня 2021 року, яким зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 ; скасувати запис про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 42240818, яким право власності на квартиру АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_2 ; судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 22 лютого 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено, скасовано рішення державного реєстратора Департаменту реєстрації Харківської міської ради Березняк О.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 58461492 від 31 травня 2021 року, яким зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 ; скасовано запис про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 42240818, яким право власності на квартиру АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_2 ; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір в сумі 2270,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 до суду апеляційної інстанції подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати, відмовити в задоволенні позову, перерозподілити судові витрати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при ухваленні судового рішення суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув увагу на те, що свої зобов`язання за договором позики боржниці виконали частково, здійснивши 02 березня 2013 року повернення боргу на суму 388,00 доларів США, залишок - 20212,00 доларів США. Зазначив, що ним, як новим кредитором, 20 квітня 2017 року направлено на адреси боржниць вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання з повернення боргу за договором позики з викладом змісту порушених зобов`язань та вимогою про їх виконання у тридцятиденний строк, з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки в разі її невиконання. Отримавши ці вимоги, боржниці їх так і не виконали, у зв`язку з цим перед ним постало питання про звернення стягнення на заставлену за іпотечним договором квартиру. Вказав, що ним були подані всі передбачені законодавством необхідні та достатні документи для реєстрації за ним права власності за заставлену квартиру. Вважав, що предметом спору у справі № 644/9193/19 був не іпотечний договір, а борг зобов`язання ОСОБА_1 і ОСОБА_3 повернути за договором позики кошти та право ОСОБА_2 вимагати виконання цього зобов`язання на свою користь. При цьому, розгляд іпотечного договору в якості предмета спору в будь-якій справі взагалі для даної справи не вважатимуться юридично значущим фактом та не матиме жодного юридичного значення. Крім того, у справі № 644/9193/19 ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 30 листопада 2021 року позов залишено без розгляду. Вважав, що підстави для відмови в проведенні державної реєстрації прав як наявність в суді спору з приводу поданого для реєстрації документа норма закону не містить. Зазначив, що йому не відомо про мету та об`єкт пошуку державним реєстратором в реєстрі судової влади та причина долучення витягу за його результатом до матеріалів реєстраційної справи. Посилався на те, що укладений між ним та оцінювачем договір на проведення оцінки квартири визнаний судом недійсним не був. Недійсність цього договору законом не встановлена, оцінка проводилася саме для набуття ним права власності та в жодному законі не міститься такої обов`язкової умови для проведення оцінки, як попередній огляд оцінювачем об`єкта оцінки.

Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції від учасників справи не надходило.

До суду апеляційної інстанції, учасники справи, будучи належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, до суду апеляційної інстанції не з`явилися. Клопотань про відкладення розгляду справи від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно задовольнити, рішення суду скасувати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 для захисту свого порушеного права обрала належний спосіб.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 31 січня 2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 укладено договір позики, за умовами якого позикодавець передає у власність позичальників, а позичальники приймають солідарно грошові кошти у вигляді в натурі на суму 164800,00 грн, що на момент укладення договору позики за згодою сторін складало в еквіваленті 20600,00 доларів США, позичальники в свою чергу зобов`язуються повернути солідарно позикодавцю грошові кошти у вигляді в натурі на суму 164800,00 грн, що на момент укладення договору позики за згодою сторін складало в еквіваленті 20600,00 доларів США не пізніше 28 лютого 2013 року.

Пунктом 4 цього договору передбачено, що будь-яка кореспонденція на їхнє ім`я має надсилатися на адресу їхнього мешкання, вказаного в цьому договорі листом з повідомленням. Така кореспонденція має вважатися отриманою в день її надходження на поштове відділення, що обслуговує будинок за цією адресою незалежно від того, чи вони отримали її особисто чи кожен з них окремо та незалежно від причин неотримання особисто. Так, достатнім доказом отримання ними кореспонденції від позикодавця та/або від нотаріуса має сприйматися будь-який поштовий документ, що підтвердить її надходження до зазначеного поштового відділення. А поштовий документ, згідно з яким вони не проживають за зазначеною вище адресою або який повернувся з відміткою «за закінченням строку зберігання» має сприйматися, крім того, достатнім доказом відмови від виконання зобов`язань за цим договором, невиконання вимоги про дострокове повернення всієї позики, виникнення у позикодавця право дострокового повернення всієї позики і права звернення стягнення на майно, заставлене ними як іпотекодавцями за іпотечним договором (а.с.23).

31 січня 2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 укладено іпотечний договір, за умовами якого з метою забезпечення виконання зобов`язання за договором позики, іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю наступне нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_2 .

Пунктом 9 цього договору передбачено, що іпотекодержатель здобуває право звернення стягнення на предмет іпотеки при простроченні іпотекодавцями сплати боргу будь-якого з поточних повернень більш ніж на п`ять днів за договором позики, в забезпечення якої укладається цей договір.

Сторони дійшли згоди, що будь-яка кореспонденція на ім`я іпотекодавців має надсилатися на адресу мешкання листом з повідомленням. Така кореспонденція має вважатися отриманою боржниками в день надходження на поштове відділення, що обслуговує будинок за цією адресою незалежно від того, чи вони отримали її особисто, чи кожен з них окремо та незалежно від причин неотримання особисто. Так, достатнім доказом отримання іпотекодавцями кореспонденції від іпотекодержателя та/або від нотаріуса має сприйматися будь-який поштовий документ, що підтвердить її надходження до зазначеного поштового відділення. А поштовий документ, згідно з яким іпотекодавці не проживають за зазначеною вище адресою або який повернувся з відміткою «за закінченням строку зберігання» має сприйматися, крім того, достатнім доказом відмови боржників від виконання зобов`язань за цим договором, невиконання вимоги про дострокове повернення всієї позики та виникнення у кредитора права дострокового повернення всієї позики, права звернення стягнення на майно, заставлене іпотекодавцями у забезпечення виконання зобов`язань іпотекодавців за договором позики. За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення в повному обсязі згідно зі статтею 7 Закону України «Про іпотеку», відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання предмета іпотеки, а також витрат, пов`язаних з продажем предмета іпотеки.

Пунктом 12 цього договору передбачено застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. У випадку невиконання іпотекодавцями письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушення зобов`язання за цим договором та/або договором позики у встановлений іпотекодержателем термін, таку вимогу іпотекодержатель може задовольнити за рахунок предмету іпотеки, що є предметом цього договору. Цим застереженням відповідно до Закону сторони домовились визначити такі можливі способи звернення стягнення на предмет іпотеки:

- набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержателем. Підписанням договору іпотекодавці засвідчують, що вони надають іпотекодержателю згоду про набуття права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя за власним одноосібним рішенням іпотекодержателя набути предмет іпотеки у власність. Іпотекодавці підписанням договору засвідчують, що наявність будь-яких інших документів, крім договору та письмового рішення іпотекодержателя набути предмет іпотеки у власність, для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки не вимагається. Ці документи є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною сторонами у цьому договорі;

- продажу предмета іпотеки будь-якій особі та будь-яким особам на підставі договору купівлі-продажу у порядку статті 38 Закону України «Про іпотеку», для чого іпотекодавці шляхом підписання цього договору надають іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною, яка встановлена за згодою між іпотекодавцями та іпотекодержателем на момент укладення договору або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності та на умовах, визначених на власний розсуд іпотекодержателя і здійснити всі необхідні дії.

Право вибору способу задоволення вимог іпотекодержателя серед перелічених пунктом 12 договору належить іпотекодержателю. Визначені договором способи задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджають застосувати інші встановлені законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с.24-25).

16 грудня 2016 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено договір про відступлення права вимоги (цесії), за умовами якого первісний кредитор (цедент) передає, а новий кредитор (цесіонарій) приймає на себе право вимоги. що належить первісному кредиторові (цеденту), і стає кредитором за іпотечним договором, посвідченим 31 січня 2013 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Карташовою С.І. за реєстровим № 113, укладеним з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за договором позики, посвідченим 31 січня 2013 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Карташовою С.І. за реєстровим № 111. За цим договором до нового кредитора (цесіонарія) переходять права первісного кредитора (цедента) в обсязі і на умовах, що існують на момент переходу цих прав, в тому числі всі майнові. Цей договір укладається з одночасним відступленням прав за договором основного зобов`язання. Сторони домовились, що відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням.

Пунктом 4 цього договору передбачено, що цей договір укладається з одночасним набуттям новим кредитором права (замість первісного кредитора) вимагати від боржників належного виконання на його користь всіх без винятку зобов`язань, передбачених договором основного зобов`язання в сумі, обсягах та з урахуванням фактів, встановлених договором основного зобов`язання. Новий кредитор набуває право вимоги до боржників про сплату на його користь процентів за користування позикою, а також штрафів, пені, неустойки та інших платежів, передбачених законом у зв`язку з несвоєчасним виконанням боржниками своїх зобов`язань, навіть якщо вони прямо не згадані в цьому договорі відступлення права вимоги або в договорі основного зобов`язання, але передбачені цивільним законодавством та звичаями ділового обороту (а.с.122 зворот 123, 146).

18 квітня 2017 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 укладено договір про відступлення права вимоги (цесії), за умовами якого первісний кредитор (цедент) передає, а новий кредитор (цесіонарій) приймає на себе право вимоги. що належить первісному кредиторові (цеденту), і стає кредитором за іпотечним договором, посвідченим 31 січня 2013 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Карташовою С.І. за реєстровим № 113, укладеним з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за договором позики, посвідченим 31 січня 2013 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Карташовою С.І. за реєстровим № 111. За цим договором до нового кредитора (цесіонарія) переходять права первісного кредитора (цедента) в обсязі і на умовах, що існують на момент переходу цих прав, в тому числі всі майнові. Цей договір укладається з одночасним відступленням прав за договором основного зобов`язання договором позики 31 січня 2013 року посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Карташовою С.І. за реєстровим № 111 і жодних інших доказів, окрім цього договору на підтвердження цього факту задля реалізації новим кредитором своїх прав за договором позики та іпотечним договором не потребується.

Пунктом 4 цього договору передбачено, що цей договір укладається з одночасним набуттям новим кредитором права (замість первісного кредитора) вимагати від боржників належного виконання на його користь всіх без винятку зобов`язань, передбачених договором основного зобов`язання в сумі, обсягах та з урахуванням фактів, встановлених договором основного зобов`язання. Новий кредитор набуває право вимоги до боржників про сплату на його користь процентів за користування позикою, а також штрафів, пені, неустойки та інших платежів, передбачених законом у зв`язку з несвоєчасним виконанням боржниками своїх зобов`язань, навіть якщо вони прямо не згадані в цьому договорі відступлення права вимоги або в договорі основного зобов`язання, але передбачені цивільним законодавством та звичаями ділового обороту (а.с.121 зворот 122, 147).

20 квітня 2017 року ОСОБА_2 направив ОСОБА_1 та ОСОБА_3 вимогу про усунення порушення виконання зобов`язань з повернення боргу за договором позики з викладом їх стислого змісту та вимогою про їх виконання у тридцятиденний строк з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки в разі її невиконання (на виконання вимог норми частини 1 статті 35 Закону України «Про іпотеку»), а також з вимогою про добровільне звільнення предмета іпотеки (згідно статті 40 Закону України «Про іпотеку»), які отримано ОСОБА_1 та ОСОБА_3 24 квітня 2017 року (а.с.133,138).

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16 серпня 2019 року у справі № 644/1714/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення суми боргу за договором позики та звернення стягнення на предмет іпотеки, прийнято відмову позивача від позову і закрито провадження у справі.

Зі змісту вказаної ухвали вбачається, що в поданій до суду 08 серпня 2019 року заяві про відмову від позову, позивач посилається на те, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц (провадження № 14-112цс19) зробила висновок, що звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону, можливе лише за умови, що сторони договору іпотеки не передбачили цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, яке прирівнюється до такого договору за юридичними наслідками. Якщо ж сторони договору іпотеки передбачили такий спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону, є неналежним способом захисту.

З огляду на викладену вище судову практику та із врахуванням того, що сторони договору іпотеки передбачили декілька способів задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки, в тому числі, на підставі статті 38 Закону України «Про іпотеку», то наразі у ОСОБА_2 відпала підстава подання даної позовної заяви, тому маємо зазначити, що позивач більше не підтримує свої заявлені позовні вимоги (а.с.26).

Також, ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 15 листопада 2019 року відкрито провадження у справі № 644/9193/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання припиненим зобов`язання за іпотечним договором (а.с.28).

За відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 30 листопада 2021 року у справі № 644/9193/19, позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання припиненим зобов`язання за іпотечним договором залишено без розгляду. Як вбачається з вказаної ухвали суду позивачка та її представник повторно не з`явилися в судові засідання та представник позивача подав заяву з проханням залишити позов без розгляду.

З копії матеріалів з реєстраційної справи вбачається, що 25 травня 2021 року зареєстровано заяву ОСОБА_2 про реєстрацію права власності. До заяви додано звіт з незалежної оцінки майна, виконаний Товариством з обмеженою відповідальністю «Консалтинг-Експерт І» від 24 травня 2021 року, оціночна вартість якого склала 657465,00 грн та визначена шляхом порівняльного підходу (аналогів продаж). При цьому зазначено, що дані про огляд квартири відсутні. Договір про проведення оцінки (розділ 7 звіту) не містить підпису ОСОБА_2 . Також надано іпотечний договір від 31 січня 2013 року, договір про відступлення права вимоги від 16 грудня 2016 року, відповідно до якого ОСОБА_4 відступив, а ОСОБА_5 отримав права вимоги за договором позики та договором іпотеки; договір про відступлення права вимоги від 18 квітня 2017 року, відповідно до якого ОСОБА_5 відступив, а ОСОБА_2 отримав права вимоги за договором позики та договором іпотеки; вимога про усунення порушення виконання зобов`язань від 20 квітня 2017 року з копією зворотного повідомлення про отримання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 від 24 квітня 2017 року та 19 травня 2017 року; довідку, видану ОСОБА_2 від 25 травня 2021 року про розмір заборгованості в сумі 345877,00 доларів США.

Відповідачем направлено позивачу ОСОБА_3 лист із вимогою про добровільне звільнення квартири, виселення, зняття з реєстраційного обліку, надання власнику доступу до житлового приміщення та узгодження дати та часу вселення від 09 червня 2021 року (а.с.16).

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 262163467 від 17 червня 2021 року вбачається, що 25 травня 2021 року за ОСОБА_2 зареєстровано право власності за квартиру АДРЕСА_2 . Підстава для державної реєстрації: звіт з незалежної оцінки майна, видавник Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалтинг-Експерт І»; довідка від 25 травня 2021 року, видавник ОСОБА_2 ; рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу, серія та номер 569, виданий 20 квітня 2017 року, видавник Укрпошта; рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу, серія та номер 433, виданий 20 квітня 2017 року, видавник Укрпошта; рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу, серія та номер 577, виданий 20 квітня 2017 року, видавник Укрпошта; рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу, серія та номер 425, виданий 20 квітня 2017 року, видавник Укрпошта; іпотечний договір, серія та номер: 114, виданий 31 січня 2013 року, видавник Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Карташова С.І.; договір про відступлення права вимоги (цесії), серія та номер: 1944, виданий 16 грудня 2016 року, видавник Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Бакумова А.В.; договір про відступлення права вимоги (цесії), серія та номер: 165, виданий 18 квітня 2017 року, видавник Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Азадалієва Я.М.; вимога про усунення порушення виконання зобов`язань, серія та номер: б/н, виданий 20 квітня 2017 року, видавник ОСОБА_2 (а.с.19-22). Право власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем зареєстровано 25 травня 2021 року через чотири роки з дати вручення повідомлень. Інших повідомлень матеріали справи не містять.

Відповідно до змісту статті 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язання повинно виконуватися належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Статтею 629 цього Кодексу передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

У статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Статтею 37 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок № 1127) визначено процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Згідно з пунктом 61 Порядку № 1127 (у редакції, чинній на час проведення реєстрації права власності) для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) засвідчена іпотекодержателем копія письмової вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцю та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) засвідчена іпотекодержателем копія повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту з відміткою про вручення адресату, або засвідчена іпотекодержателем копія рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з позначкою про відмову адресата від одержання такого відправлення, або засвідчені іпотекодержателем копії рекомендованих поштових відправлень або поштових відправлень з оголошеною цінністю (поштових конвертів), якими не менше ніж двічі з періодичністю не менше ніж один місяць надсилалася вимога, зазначена у підпункті 1 цього пункту, та які повернулися відправнику у зв`язку із відсутністю адресата або закінченням встановленого строку зберігання поштового відправлення, або засвідчені іпотекодержателем паперові копії електронного листа, яким за допомогою засобів інформаційної, телекомунікаційної або інформаційно-телекомунікаційної системи, що забезпечує обмін електронними документами, надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, та електронного службового повідомлення відповідної системи, яким підтверджується доставка відповідного електронного листа за адресою електронної пошти адресата (у разі коли договором з іпотекодавцем або боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, передбачено можливість обміну електронними документами);

3) довідка іпотекодержателя, що містить відомості про суму боргу за основним зобов`язанням станом на дату не раніше трьох днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації та відомості про вартість предмета іпотеки, визначену суб`єктом оціночної діяльності, станом на дату не раніше 90 днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації;

4) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

У разі подання документа, зазначеного в абзаці першому або четвертому підпункту 2 цього пункту, державна реєстрація проводиться після спливу тридцятиденного строку з моменту отримання адресатом вимоги, зазначеної у підпункті 1 цього пункту, якщо у такій вимозі не зазначений більш тривалий строк.

Водночас у частині першій статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» зазначено виключний перелік підстав для відмови в державній реєстрації прав, а саме: 1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; 3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; 4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; 5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; 6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; 7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; 9) документи подано до неналежного суб`єкта державної реєстрації прав, нотаріуса; 10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі; 11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав; 12) заявник звернувся із заявою про державну реєстрацію права власності щодо майна, що відповідно до поданих для такої реєстрації документів відчужено особою, яка на момент проведення такої реєстрації внесена до Єдиного реєстру боржників, у тому числі за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів за наявності заборгованості з відповідних платежів понад три місяці.

Згідно з частиною другою статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав. Рішення про відмову в державній реєстрації прав повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

У пункті 61 Порядку № 1127 визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і державний реєстратор під час її проведення приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

На виконання вимог зазначеного пункту Порядку ОСОБА_2 25 травня 2021 року подав до реєстратора такі документи: звіт з незалежної оцінки майна, виконаний Товариством з обмеженою відповідальністю «Консалтинг-Експерт І» від 24 травня 2021 року, оціночна вартість якого склала 657465,00 грн та визначена шляхом порівняльного підходу (аналогів продаж). При цьому зазначено, що дані про огляд квартири відсутні. Договір про проведення оцінки (розділ 7 звіту) не містить підпису ОСОБА_2 . Також надано іпотечний договір від 31 січня 2013 року, договір про відступлення права вимоги від 16 грудня 2016 року, відповідно до якого ОСОБА_4 відступив, а ОСОБА_5 отримав права вимоги за договором позики та договором іпотеки; договір про відступлення права вимоги від 18 квітня 2017 року, відповідно до якого ОСОБА_5 відступив, а ОСОБА_2 отримав права вимоги за договором позики та договором іпотеки; вимога про усунення порушення виконання зобов`язань від 20 квітня 2017 року з копією зворотного повідомлення про отримання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 від 24 квітня 2017 року та 19 травня 2017 року; довідку, видану ОСОБА_2 від 25 травня 2021 року про розмір заборгованості в сумі 345877,00 доларів США.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення.

Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

У справі,що переглядаєтьсядо судузвернулась ОСОБА_1 з позовомдо ОСОБА_2 та просиласуд визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Березняк О.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 58461492 від 31 травня 2021 року, яким зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 ; скасувати запис про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 42240818, яким право власності на квартиру АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_2 ; судові витрати покласти на відповідача.

Спірні правовідносинивиникли зприводу того, що у зв`язку з неналежним виконанням позивачкою укладеного з відповідачем договору позики утворилася заборгованість. На забезпечення виконання зобов`язання за договором позики ОСОБА_2 звернув стягнення на предмет іпотеки, право власності на яке за відповідачем зареєстроване державним реєстратором.

Відповідно до статті 55Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями статті 124Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту (статті 15, 16 ЦК України).

За змістом частини першої статті 13ЦПК України суд розглядає цивільні справи за зверненням фізичних чи юридичних осіб у межах заявлених ними вимог.

У частині другій статті 16ЦК України законодавець визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, а також зазначив, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За своїм призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Першочергово захист цивільних прав та інтересів полягає в з`ясуванні того, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення.

Згідно зі статтею 11ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але які породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, наприклад, договори та інші правочини, створення речей, творча діяльність, результатом якої є об`єкти права інтелектуальної власності, завдання майнової (матеріальної та моральної) шкоди іншій особі та інші юридичні факти. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених згаданими актами або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.

Частиною першої статті 15ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Пункт 1 статті 6Конвенції прозахист правлюдини іосновоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) передбачає, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Із статті 6 Конвенції вбачається, що доступ до правосуддя є невід`ємним елементом права на справедливий суд, а відповідно до статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) кожен чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому ефективним слід розуміти спосіб, що приводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

При зверненні до практики Європейського суду з прав людини (рішення від 19 лютого 2009 року у справі «Марченко М. В. проти України», заява № 4063/04) у контексті забезпечення права на доступ до правосуддя можна зробити висновок, що для його реалізації на національному рівні необхідна наявність спору щодо «права» як такого, що визнане у внутрішньому законодавстві; мова повинна йти про реальний та серйозний спір; він повинен стосуватися як самого права, так і його різновидів або моделей застосування; предмет провадження повинен напряму стосуватися відповідного права цивільного характеру.

Тобто підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, а таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Отже, суд першочергово перевіряє, чи були порушені права позивача, яким способом вони мають бути поновлені і чи заявлені відповідні позовні вимоги у справі.

При цьому відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту може бути позов про витребування нерухомого майна, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру прав.

Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для відновлення його права (пункт 100 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18).

Задоволення позову про витребування майна є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру прав. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), у пункті 98 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18).

Велика Палата Верховного Суду також звертає увагу на те, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 4Закону Українивід 01липня 2004року №1952-IV«Про державнуреєстрацію речовихправ нанерухоме майнота їхобтяжень» (далі - Закон № 1952-IV) право власності підлягає державній реєстрації.

Задоволення позовної вимоги про скасування державної реєстрації права власності суперечить зазначеній імперативній вимозі закону, оскільки виконання судового рішення призведе до прогалини в Державному реєстрі прав у частині належності права власності на спірне майно.

Отже, замість скасуванняненалежного записупро державнуреєстрацію доДержавного реєструправ маєбути внесенийналежний записпро державнуреєстрацію прававласності позивача.Такий записвноситься напідставі судовогорішення прозадоволення віндикаційногопозову (пункт 87 постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 466/8649/16-ц (провадження № 14-93цс20).

У постанові від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є відсутність або наявність у позивача права володіння майном; відсутність або наявність в особи права володіння нерухомим майном визначається виходячи з принципу реєстраційного підтвердження володіння; особа, до якої перейшло право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правоможності власника, включаючи право володіння.

Із позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що вимог про витребування майна вона не заявляла. Її вимоги щодо визнання протиправним, скасування рішення державного реєстратора та скасування запису про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 42240818, яким право власності на квартиру АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_2 не відновлюють її права власності на спірну квартиру.

Задовольняючи позов позивачки, суд першої інстанції не врахував правові позиції Верховного Суду щодо того, що лише задоволення позову про витребування майна є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру прав.

Відповідно до частин першої та другої статті 2ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Одним із засад (принципів) цивільного судочинства є принцип диспозитивності (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).

За змістом статті 13 ЦПК України, яка дає визначення диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до частини першої якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Враховуючи викладене,позовні вимоги ОСОБА_1 провизнання протиправнимта скасуваннярішення державногореєстратора продержавну реєстраціюправ таїх обтяженьта скасуваннязапису проправо власностіу Державномуреєстрі речовихправ нанерухоме майно є не ефективним способом захисту її прав.

Саме такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 листопада 2022 року у справі № 766/11182/20 провадження № 61-9360св21, від 21 грудня 2022 року у справі № 761/42993/19 провадження № 61-17406св21.

Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову у задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (пункт 77 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 378/596/16-ц).

Колегія суддів вважає, що з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 199/8324/19 (провадження№ 14-212цс21) оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із відмовою у задоволенні позовних вимог з підстав обрання неналежного способу захисту.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу задоволено, тому судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 3405,00 грн підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 .

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст.ст.381, 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 22 лютого 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Державний реєстратор Департаменту реєстрації Харківської міської ради Березняк Оксана Миколаївна про захист права власності, скасування державної реєстрації відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3 405,00 грн. судового збору за подачу апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді О.В. Маміна

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 14 лютого 2023 року.

Логін:

Для помилки:

Пароль:

Для помилки:

З метою упередження перешкоджанню стабільній роботі Реєстру шляхом здійснення автоматичних або автоматизованих запитів на пошук та копіювання ("викачування") бази даних, запроваджено інтерактивний елемент захисту системи

Введіть cуму цифр, зображених на малюнку:

Перевірити
Закрити

Ваше ім'я:

Для помилки:

Ваш e-mail:

Для помилки:

Повідомлення:

Для помилки:

Введіть в поле результат арифметичного виразу:

Для помилки:

Зачекайте, будь ласка...