Провадження №2/523/4790/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" вересня 2023 р. Суворовський районний суд міста Одеси в складі

головуючого судді - Сувертак І.В.

при секретарі - Мельніченко Г. О.

розглянув в відкритому судовому засіданні в залі суду № 5 в місті Одесі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) про усунення перешкод у користуванні власним житлом, визнання осіб такими, що втратили право користування житлом та виселення,

Установив

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування вимог посилається на те, що 12 березня 2003 року ОСОБА_1 за договором дарування була подарована квартира за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 305557329 від 22.07.2022 р., ОСОБА_1 є єдиним власником вищевказаної квартири.

ОСОБА_2 вселились в квартиру за адресою: АДРЕСА_2 ., як дружина ОСОБА_1 . У 2005 році ОСОБА_2 самовільна вселила свого сина від першого шлюбу ОСОБА_3 також у квартиру позивача, та зареєструвала його місце реєстрації. Позивач неодноразово вимагав усунути порушення з боку ОСОБА_2 його законних прав, натомість остання лише використовувала законні вимоги позивача, і викликами поліції намагалась штучно створювати перешкоди позивачу.

Суворовським районним судом м. Одеси 16.03.2020 р. шлюб було розірвано, рішення суду набуло законної сили 16.04.2020 р.

З часу розірвання шлюбу, а саме з квітня 2020 року, ОСОБА_1 неодноразово просив відповідачів залишити його приватну власність і виселитись з самовільно зайнятого житлового приміщення, проте відповідачі і наразі ігнорують законні вимоги позивача. Навіть самостійно не бажали знятись з реєстраційного обліку.

Під час війни, позивач добровільно став до лав Збройних Сил України, і з березня 2022 року проходив службу командиром 2 мінометного взводу мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 , звільнений з лав ЗСУ 21.07.2023 р.

Після повернення з лав ЗСУ позивач, неодноразово прохав знятись з реєстраційного обліку відповідачів і припинити порушувати його право на вільне розпорядження його власністю, проте виходячи з ігнорування його вимог, позивач здійснив самостійно зняття з реєстрації ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Крім того, за час користування квартирою, відповідачі не сплачували за комунальні платежі, усі квитанції оплачував позивач, навіть під час перебування у ЗСУ, відповідачі накопичили борг, який позивач вимушений був також оплатити самостійно.

Враховуючи зазначене, позивач ОСОБА_1 просив задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою судді Суворовського районного суду м.Одеси Сувертак І. В. від 22 серпня 2023 року було відкрито спрощене провадження по справі з викликом сторін по справі та надано відповідачам строк для подання клопотання про розгляд справи в загальному порядку. Окрім того відповідачам було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. (а.с. 37,38).

Представник позивача - адвокат Чурсова В. О. в судовому засіданні просила задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі з обґрунтувань, що викладені в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні зазначила, що залишки своїх речей з квартири позивача вона забрала. Ні вона, ні син ОСОБА_3 не претендують на житло позивача. Як зазначила відповідачка, ні вона ні її син в спірній квартирі не проживають. Просила також не покладати на неї сплату судового збору по справі.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не прибув, про розгляд справи обізнаний належним чином.

Враховуючи вимоги ст. 223 ЦПК України та ст.6 Конвенції Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності відповідача ОСОБА_3 .

З`ясував обставини справи, вислухав представника позивача та відповідача ОСОБА_2 , дослідив та проаналізував матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Судом встановлено, що 12 березня 2003 року ОСОБА_1 за договором дарування була подарована квартира за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 305557329 від 22.07.2022 р., ОСОБА_1 є єдиним власником вищевказаної квартири. (а.с. 14-16).

ОСОБА_2 вселились в квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , як дружина ОСОБА_1 . У 2005 році ОСОБА_2 зареєструвала свого сина від першого шлюбу ОСОБА_3 також у квартиру позивача. (а.с. 17).

Суворовським районним судом м. Одеси 16.03.2020 р. шлюб було розірвано, рішення суду набуло законної сили 16.04.2020 р. (а.с. 13).

Під час війни, позивач добровільно став до лав Збройних Сил України, і з березня 2022 року проходив службу командиром 2 мінометного взводу мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 , звільнений з лав ЗСУ 21.07.2023 р. (а.с. 5).

Після повернення з лав ЗСУ позивач, неодноразово прохав знятись з реєстраційного обліку відповідачів і припинити порушувати його право на вільне розпорядження його власністю, проте виходячи з ігнорування його вимог, позивач здійснив самостійно зняття з реєстрації ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . (а.с. 18).

Крім того, за час користування квартирою, відповідачі не сплачували за комунальні платежі, усі квитанції оплачував позивач, навіть під час перебування у ЗСУ, відповідачі накопичили борг, який позивач вимушений був також оплатити самостійно. (а.с. 24-28).

Як вказано у Постанові ВСУ № 6-709цс16 від 16.11.2016 року, зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. За результатом розгляду вказаної справи ВСУ постановив: «Усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні будинком, що розташований АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування зазначеним житловим приміщенням».

Позивач по справі, є власником квартири під АДРЕСА_3 .

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

За ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Стаття 321 ЦК України гарантує непорушність права власності. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нам права користування та розпорядження своїм майном.

Положення глави 32 ЦК України визначають поняття сервітута, як права обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язаного з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. У даній справі відповідачка ОСОБА_2 вселилась у спірну квартиру в якості члена сім`ї власника житлового будинку і набула право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом, як наслідок, хоча і незаконно, цим і скористався відповідач ОСОБА_3 .

Сервітут - право користування чужим майном може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом (ч. 1 ст.401 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст. 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Після розірвання шлюбу, ОСОБА_2 спільним побутом із позивачем ОСОБА_1 не пов`язана, тому її право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна, крім того ОСОБА_3 взагалі ніколи і не був нічим пов`язаний з позивачем ОСОБА_1 і тому також його право на користування чужим майном підлягає припиненню (ч.2 ст. 496 ЦК України).

Аналогічний висновки зроблені Верховним Судом у складі колегії суддів Другої цивільної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 січня 2019 року в справі № 243/7004/17-ц (провадження № 61-25371св18). Також, в справі № 357/7940/16-ц https://revestr.coui-t.gov.ua/Review/80181280, у справі № 702/101/18 від 10 серпня 2019 року https://reyestr.court.gov.ua/Review/83749229 ,у постанові від 15 травня 2017 року в справі № 734/387/15-ц, https://reyestr.court.gov.ua/Review/67074695 Особливої уваги, в даній ситуації заслуговують висновки Великої палати Верховного Суду в постанові від 13 жовтня 2020 року в справі № 447/455/17, https://revestr.courtgov.ua/Review/93217994.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відтісніть обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).

Суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 доведеними та такими, що підлягають до задоволення в повному обсязі, оскільки йому, як власнику нерухомого майна, відповідачі вчиняють перешкоди у користуванні квартирою.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.2,5,10,12, 211, 258, 259, 263-265, 268, 353, 354 ЦПК України, суд,

Вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) про усунення перешкод у користуванні власним житлом, визнання осіб такими, що втратили право користування житлом та виселення задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_3 .

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_3 .

Усунути перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_3 шляхом виселення з неї ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь держави судовий збір у загальному розмірі 1073 грн. 60 коп., тобто по 536 грн. 80 коп. з кожного.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Суворовський районний суд м. Одеси.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення (постанови) суду складається відповідно до ч.6 ст. 259 ЦПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 26 вересня 2023 року.

Суддя