Справа № 373/2006/23
Номер провадження 2-з/373/20/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2023 року суддя Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області Хасанова В.В. розглянула заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, -

ВСТАНОВИВ:

02.11.2023 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про вселення до житлового приміщення та усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 .

13.11.2023 позивач ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , яка складається з житлової площі 18.50 кв.м та має загальну площу 37,50 кв.м, та заборонити іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаної квартири.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову посилається на те, що предметом спору по дані справі є вселення до квартири АДРЕСА_1 , та усунення перешкод у користуванні зазначеним житловим приміщенням. На думку позивача є всі підстави вважати, що квартира, що є спільною сумісною власністю позивача та відповідача, без згоди позивача може бути відчужена на користь третіх осіб, та у разі невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

За таких обставин, позивач вимушений подати заяву про вжиття заходів щодо забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути подану заяву без повідомлення учасників справи.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши вказану заяву про забезпечення позову та матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 2 ст.149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефектний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

В силу вимог частини 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до роз`яснень пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 № 9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605цс16 від 25.05.2016, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Суд зазначає, що вжиття заходу забезпечення позову у даній справі не відповідає зазначеним у ст.149 ЦПК України критеріям щодо можливих наслідків невжиття таких заходів.

Так, квартира АДРЕСА_1 , вселення в яку є предметом спору в даній справі, відповідно до матеріалів справи, є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , частина якої на праві власності належить ОСОБА_1 , що підтверджується копією постанови Верховного Суду від 23.03.2020 в справі 373/1258/18.

Відповідно до ч.2 ст.369 ЦК України розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Згідно з ч.4 ст.369 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Таким чином, враховуючи зазначені положення закону, твердження заявника ОСОБА_1 про ймовірне відчуження спірної квартири, яка перебуває у спільній сумісній власності сторін по справі, без його згоди як співвласника спільного майна, є нікчемними та такими, що не ґрунтуються на нормах закону, а тому не можуть бути взяті судом до уваги, як належне обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Таким чином, у задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 149, 150 ЦПК України, ст. 369 ЦК України,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Суддя В. В. Хасанова