Провадження № 22-ц/811/1704/23 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

розглянувши у м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 15 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

20.12.2021 ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 03.12.2021 Личаківським районним судом м.Львова ухвалено вирок, яким засуджено відповідача ОСОБА_1 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначено штраф у розмірі 510 грн. Згідно обставин справи ОСОБА_1 16.11.2021 о 19 год. 00 хв., перебуваючи за адресою АДРЕСА_1 наніс тілесні ушкодження ОСОБА_2 . Внаслідок вчинення злочину, було завдано матеріальної шкоди, а саме одним із ударів битою було розбито його мобільний телефон, вказану шкоду просить стягнути в судовому порядку. Також просив стягнути заподіяну моральну шкоду, оскільки йому було спричинено легкі тілесні ушкодження, що проявилось у порушенні звичайного укладу життя, погіршилось самопочуття, був змушений лікуватись, та довго відновлювати здоров`я. У підтвердження вимог покликається на копію вироку Личаківського районного суду м. Львова від 03.12.2021 та інші долучені до справи документи, які просить вважати вичерпними в обґрунтування позову.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 15 травня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 50 000 грн.

В решті вимоги залишено без задоволення.

Стягнуто з ОСОБА_1 908,00 грн судового збору в дохід держави.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що ОСОБА_3 свою вину, що він 16 листопада 2021 року наніс декілька ударів палицею ОСОБА_4 в ділянку руки, спини та ноги визнав повністю. Вину визнав та належним чином виконав покарання у вигляді штрафу. Відповідач частково визнав позовні вимоги, а саме в частині компенсації моральної шкоди в розмірі 4000 грн, оскільки саме така є належною та достатньою для позивача. Вказує, що позивач першим розпочав конфлікт зі своїм колегою. ОСОБА_4 отримав легкі тілесні ушкодження, а саме декілька саден без втрати працездатності. Травми у вигляді синців жодним чином не вплинули на звичайний ритм та спосіб життя. Також в судовому засіданні не було встановлено, яка саме моральна шкода заподіяна позивачу та в чому вона проявлялася. До матеріалів справи не долучено жодного медичного висновку із рекомендаціями для лікування, прийому певного типу ліків чи проходження лікування в цілому. Не було встановлено, які саме ОСОБА_4 пережив душевні страждання та чим саме такі підтверджені.

Просить скасувати рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 4 000 грн, в решті рішення залишити без змін.

29.06.2023 ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи судом апеляційної інстанції проведено без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Судом встановлено, що вироком Личаківського районного суду м. Львова від 03.12.2021 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Вирок суду набрав законної сили.

Вказаним вироком встановлено, щоОСОБА_1 16.11.2021 о 19 год. 00 хв., перебуваючи в приміщенні будинку за адресою: АДРЕСА_1 , умисно, на грунті особистих неприязних відносин діючи цілеспрямовано, протиправно, з метою завдання невизначеної шкоди здоров`ю потерпілого ОСОБА_2 , реалізовуючи свій злочинний намір на заподіяння тілесних ушкоджень, наніс останньому дерев`яною битою один удар по правій руці, два удари по ліктях, два удари по спині та один удар по лівому стегні потерпілого, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді синців та саден на руках, на спині, синця на лівій нозі, які відносяться до легкого тілесного ушкодження.

В рамках кримінального провадження та в ході його розгляду судом цивільний позов потерпілими, зокрема, позивачем ОСОБА_2 не заявлявся.

Стаття 128 КПК України надає право особі, яка зазнала матеріальної шкоди від злочину і яка не пред`явила цивільного позову в кримінальній справі, а також особа, цивільний позов якої залишився без розгляду може пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно з частиною першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У пунктах 3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Як вбачається із загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з частиною шостою статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_2 , суд першої інстанції на підставі належної оцінки зібраних у справі доказів, всебічно встановлених обставин справи дійшов обґрунтованого висновку про те, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_5 , позивачу завдано моральної шкоди, яка виразилася у відчутті ним фізичного болю та необхідності відновлювати попередній стан здоров`я, що свідчить про наявність підстав для відшкодування йому моральної шкоди у розмірі 50 000 грн.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується повністю.

Вирішуючи позовні вимоги, щодо стягнення з відповідача моральної шкоди, районний суд врахував характер та обсяг моральних страждань позивача, їх тривалість, інші конкретні обставини справи, а саме те, що дана шкода була завдана в результаті злочинних та умисних дій відповідача, які виразились в нанесені численних ударів по тілу.

Саме така сума, на думку колегії суддів, є співмірною з понесеними позивачем моральними стражданнями та відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

Доводи та обставини, на які посилаються сторона в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що з`ясувавши в достатньо повному об`ємі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 15 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено: 16.11.2023

Головуючий

Судді