Провадження № 2/344/352/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої судді: Домбровської Г.В.

при секретаріc/з: Маланій Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі «Позивач») звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_2 (надалі «Відповідач»), в якому просила стягнути з відповідача на її користь завдану матеріальну шкоду в розмірі 118 500,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що внаслідок чинення Відповідачем перешкод Позивачу у користуванні належною їм на праві спільної сумісної власності квартирою (набутої в шлюбі), Позивач з двома малолітніми дітьми змушена була орендувати іншу квартиру для проживання в період з серпня 2020 року по серпень 2021 року, за що загалом оплатила 118 500,00 грн. дані витрати не були б понесені Позивачем, якщо б Відповідач не чини протиправні дії із перешкоджання в доступі до житлового приміщення шляхом зміни замків вхідних дверей, що призвело до порушення прав ОСОБА_1 вільно володіти і користуватись власним майном.

Факт вчинення Позивачу перешкод та порушення її прав, як зазначено в позовній заяві, підтверджується рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19.07.2021 року у справі №344/14226/20, яки Відповідача ОСОБА_2 було зобов`язано усунути відповідні перешкоди Позивачу ОСОБА_1 .

Позивач та її представник в судових засіданнях позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представником Відповідача ОСОБА_2 , на адресу суду направлено Відзив на позов, у якому він покликається на необґрунтованість позовних вимог, просить відмовити в їх задоволенні.

Заперечуючи проти позову, представник Відповідача у відзиві покликається на те, що після припинення шлюбу з Відповідачем, у 2017 році Позивачем було укладено інший шлюб, в якому народилася дитина; сім`я Позивача проживала у АДРЕСА_1 . крім того, 28.01.2021 року Позивачем було придбано квартиру площе. 79,4 кв.м. у АДРЕСА_2 , а тому, на думку представника Відповідача, з цього часу вона мала де проживати.

Крім того, у Відзиві на позов Відповідач заперечує фактичне проживання Позивача з дітьми в орендованому помешканні за адресою у АДРЕСА_3 , оскільки дане помешкання заброньоване у системі інтернет-бронювання житла ОСОБА_3 , і у період з жовтня 2020 року по жовтень 2021 року у цій системі відображено 30 відгуків різних людей, які мешкали у даному приміщенні протягом вказаного періоду, що свідчить, на думку представника Відповідача, про фіктивність укладених Позивачем з ФОП ОСОБА_4 правочинів щодо оренди житла.

Представник Відповідача подано заяву про розгляд справи без його участі, в якій він проти позовних вимог заперечив, просив відмовити в їх задоволенні.

Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі «ЦПК України») у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши та проаналізувавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне.

Позивач та Відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 21.09.2011 року по 16.02.2017 року, що підтверджується копією рішення суду про розірвання шлюбу (а.с.11-12).

Під час шлюбу у сторін народилась дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження, том 1, а.с.20).

За час перебування у шлюбі за Відповідачем було зареєстровано право власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_4 .

Між сторонами існував судовий спір щодо поділу даної квартири в порядку поділу спільного майна подружжя.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 липня 2021 року у справі № 344/14226/20, яке набрало законної сили 26 серпня 2021 року, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору публічне акціонерне товариство «Укргазбанк», про усунення перешкод в користуванні квартирою, визнання права власності на частку в майні подружжя задоволено.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 право власності на 1/2 частину квартиру АДРЕСА_6 .

Зобов`язано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_7 усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні 1/2 часткою квартири АДРЕСА_6 , шляхом надання їй ключів від вхідних дверей до квартири АДРЕСА_6 .

Стягнуто із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_7 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 , витрати по оплаті судового збору в розмірі 5017 гривні 30 копійок.

Посилаючись на те, що станом на період, за який ОСОБА_1 з боку ОСОБА_2 чинилися перешкоди у користуванні належною їй на праві спільної сумісної власності подружжя квартирою, Позивач разом з двома своїми малолітніми дітьми змушена була орендувати іншу квартиру для проживання, у зв`язку з чим нею понесено матеріальні витрати в загальному розмірі 118 000,00 грн., які вона вважає завданою їй шкодою та звернулася до суду про стягнення цих коштів з Відповідача. .

Статтею 22 Цивільного кодексу України (надалі «ЦК України») передбачено, що особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини 2 статті 22 ЦК України).

Відповідно до частини 3 статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначено статтею 1166 ЦК України.

Так, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина 1 статті 1166 ЦК України).

Як зазначено в пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.92 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Отже, для настання деліктної відповідальності відповідно до ст. 1166 ЦК України необхідна наявність складу правопорушення, а саме:

а) наявність шкоди;

б) протиправна поведінка заподіювача шкоди;

в) причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача.

Перераховані підстави визнаються загальними, оскільки необхідні для всіх випадків відшкодування шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа звільняється від відповідальності, якщо доведе, що шкода завдана не з її вини.

Таким чином, підставою деліктної відповідальності є вина психічне ставлення осудної особи до вчиненого неї протиправного діяння, а також до негативних наслідків, що настали в результаті такої поведінки або діяння.

Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, як вже було зазначено, Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 липня 2021 року у справі № 344/14226/20, яке набрало законної сили 26 серпня 2021 року, було, зокрема:

в порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 право власності на 1/2 частину квартиру АДРЕСА_6 .

Крім того, вказаним рішенням було задоволено вимогу ОСОБА_1 про усунення їй перешкод у користуванні квартирою, та, зокрема:

Зобов`язано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_7 усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні 1/2 часткою квартири АДРЕСА_6 , шляхом надання їй ключів від вхідних дверей до квартири АДРЕСА_6 .

Зі змісту мотивувальної частини Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 липня 2021 року у справі № 344/14226/20, яке набрало законної сили 26 серпня 2021 року, вбачається наступне:

«Щодо вимоги позивачки про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом надання їй ключів від вхідних дверей до квартири АДРЕСА_6 , то судом встановлено наступне.

Позивачка стверджує, що 21 серпня 2020 року вона не змогла потрапити до спірної квартири, оскільки відповідач без попередження змінив вхідний замок та не дав їй ключі.

Такі твердження позивачки підтверджуються листом заступника начальника УПП в Івано-Франківській області із якого вбачається, що справді 21 серпня 2020 року екіпаж поліції прибув на АДРЕСА_8 , позивачка не змогла потрапити до квартири, в телефонному режимі відповідач повідомив, що дійсно змінив замок та що він є одноосібним власником квартири.

В судовому засіданні відповідач повідомив суду, що дійсно змінив замок вхідних дверей, оскільки в квартирі знаходяться його речі і він не хоче щоб позивачка їх кудись вивозила.

Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Отже, позивачка як співвласник квартири АДРЕСА_6 мала та на даний час має право користуватися своїм майном, а відповідач не вправі самостійно, без згоди іншого співвласника, змінювати вхідні замки до квартири та не попереджати про це позивачку як іншого співвласниками та не надавати їй ключі.

Тому вимога позивачки про зобов`язання відповідача усунути їй перешкоди у користуванні 1/2 часткою квартири АДРЕСА_6 , шляхом надання їй ключів від вхідних дверей до квартири АДРЕСА_6 підлягає до задоволення».

Отже, в ході розгляду цивільної справи № 344/14226/20 судом було встановлено факт порушеного права ОСОБА_1 на користування квартирою, з посиланням на те, що «позивачка як співвласник квартири АДРЕСА_6 мала та на даний час має право користуватися своїм майном, а відповідач не вправі самостійно, без згоди іншого співвласника, змінювати вхідні замки до квартири та не попереджати про це позивачку як іншого співвласниками та не надавати їй ключі».

У цивільній справі №344/14226/20 ОСОБА_1 з позовом звернулась 22.10.2020 року (інформація з системи Д3 «Діловодство суду»).

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 липня 2021 року у справі № 344/14226/20, яким позов ОСОБА_1 було задоволено, набрало законної сили 26 серпня 2021 року.

Як зазначила в позовній заяві та в судовому засіданні Позивач, у період з серпня 2020 року по серпень 2021 року вона, не маючи іншого житла для проживання разом зі своїми малолітніми дітьми, зважаючи на те, що ОСОБА_2 їй чинились перешкоди у проживанні у належній їй на праві часткової власності квартирі АДРЕСА_6 , змушена була орендувати іншу квартиру для проживання.

На підтвердження даних обставин Позивачем надано суду укладений між нею та ОСОБА_6 Договір оренди житлового приміщення №5 від 01 вересня 2020 року (том 1, а.с.27-29), Акти приймання-передачі рухомого та нерухомого майна від 01.09.2020 року (а.с.30), від 31 грудня 2021 року (а.с.31), Договір оренди житлового приміщення №6 від 02 січня 2021 року (том 1, а.с.32-34), Акти приймання-передачі рухомого та нерухомого майна від 02.01.2021 року (том 1, а.с.35), від 31 березня 2021 року (том 1, а.с.36), Договір оренди житлового приміщення №7 від 01 квітня 2021 року (том 1, а.с.37-39), Акти приймання-передачі рухомого та нерухомого майна від 01.04.2021 року (том 1, а.с.40), від 30 червня 2021 року (том 1, а.с.41), Договір оренди житлового приміщення №8 від 01 липня 2021 року (том 1, а.с.42-44), Акти приймання-передачі рухомого та нерухомого майна від 01.07.2021 року (том 1, а.с.45), від 31 серпня 2021 року (том 1, а.с.46).

Предметом даних договорів була оренда (строкове платне користування) ОСОБА_1 житловим приміщенням квартири загальною площею 45 кв.м. та рухомим майном, що розташовані за адресою: АДРЕСА_3 на відповідні зазначені у договорах періоди.

Крім того, Позивачем надано суду оригінали рахунків та квитанцій:

№0589453 на суму 17 500,00 грн. (період з 01.09. по 25.09.2020 року) (том 1, а.с.47);

№0589454 на суму 9 500,00 грн. (період з 25.09. по 23.10.2020 року) (том 1, а.с.48);

№0589456 на суму 11 000,00 грн. (період з 23.10. по 25.11.2020 року) (том 1, а.с.49);

№0589457 на суму 3 000,00 грн. (період з 25.11. по 31.12.2020 року) (том 1, а.с.50);

№443630 на суму 11 000,00 грн. (період з 01.02. по 28.02.2021 року) (том 1, а.с.51);

№443629 на суму 19 000,00 грн. (період з 02.01. по 31.01.2021 року) (том 1, а.с.52);

№443635 на суму 15 000,00 грн. (період з 01.03. по 31.03.2021 року) (том 1, а.с.53);

№0558637 на суму 9 500,00 грн. (період з 01.04. по 30.04.2021 року) (том 1, а.с.54);

№0558638 на суму 9 500,00 грн. (період з 01.05. по 31.05.2021 року) (том 1, а.с.55);

№0558640 на суму 9 000,00 грн. (період з 01.06. по 30.06.2021 року) (том 1, а.с.56);

№0558641 на суму 9 000,00 грн. (період з 01.07. по 31.07.2021 року) (том 1, а.с.57);

№0558642 на суму 9 000,00 грн. (період з 01.08. по 31.08.2021 року) (том 1, а.с.58).

Вказані суми коштів в загальній сумі 118 500,00 грн. Позивач вважає завданою їй шкодою внаслідок неправомірної поведінки ОСОБА_2 , яка полягала у чиненні їй перешкод у проживанні у квартирі АДРЕСА_6 , співвласником якої вона була та є.

При цьому Суд погоджується з доводами Позивача про те, що факт чинення вищезазначених перешкод підтверджується рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 липня 2021 року у справі № 344/14226/20, яке набрало законної сили 26 серпня 2021 року, в якому суд дійшов висновку про те, що «позивачка як співвласник квартири АДРЕСА_6 мала та на даний час має право користуватися своїм майном, а відповідач не вправі самостійно, без згоди іншого співвласника, змінювати вхідні замки до квартири та не попереджати про це позивачку як іншого співвласниками та не надавати їй ключі.

Тому вимога позивачки про зобов`язання відповідача усунути їй перешкоди у користуванні 1/2 часткою квартири АДРЕСА_6 , шляхом надання їй ключів від вхідних дверей до квартири АДРЕСА_6 підлягає до задоволення».

Отже, фактично під час судового розгляду справи № 344/14226/20 судом було встановлено протиправність дій ОСОБА_2 , які полягали у здійсненні перешкод ОСОБА_1 щодо користування належною їй на праві спільної власності з ним квартирою (в тому числі, і для проживання), у зв`язку з чим його було зобов`язано усунути такі перешкоди.

При цьому, як стверджує Позивач, протягом часу судового розгляду справи № 344/14226/20 вона змушена була орендувати житло для проживання разом зі своїми дітьми, оскільки іншого житла у неї не було.

В цьому контексті Суд зауважує, що факт реєстрації Позивачем у 2017 році шлюбу з іншою особою, на що покликається Відповідач, як одну з підстав відмови в задоволенні позову, не має юридичного значення для розгляду справи про відшкодування завданої Позивачу шкоди внаслідок дій Відповідача.

Зокрема, Судом з матеріалів справи встановлено, що чоловікові Позивача у другому шлюбі ( ОСОБА_7 ) дійсно на праві спільної сумісної власності належить квартира по АДРЕСА_1 загальною площею 82,0 кв.м. Співвласниками даної квартири є 9 осіб, всі в рівних долях (том 1, а.с.155-156).

В той же час, належні докази на підтвердження того, що у спірний період ОСОБА_1 разом зі своїми дітьми проживала у квартирі по АДРЕСА_1 в матеріалах справи відсутні.

Місце проживання Позивача за вказаною адресою не реєструвалося (том 1, а.с.158).

Таким чином, посилання Відповідача у відзиві на позов на факт проживання Позивача з дітьми у вказаній квартирі на АДРЕСА_9 протягом спірного періоду є недоведеними та мають характер припущень.

Сам факт наявності у чоловіка Позивача частки у праві спільної сумісної власності на квартиру не свідчить про те, що Позивач там проживала протягом відповідного періоду.

Стосовно посилання представника Відповідача в судовому засіданні на ту обставину, що в системі оренди квартири Букінг містяться відгуки інших осіб про квартиру, яку згідно наданих суду документів орендувала Позивач (за адресою: АДРЕСА_3 ) (том 1, а.с.74-84), що, на думку Відповідача, спростовує факт проживання її в даній орендованій квартирі, Суд зауважує, що наявність таких відгуків не може бути підставою для висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки Суд позбавлений об`єктивної можливості з`ясувати достовірність таких відгуків, ідентифікувати осіб, які їх розміщали, як і перевірити сам факт, чи відповідають фактичні обставини проживання цих осіб у квартирі і розміщення відгуку.

А тому такі посилання Відповідача мають характер припущень.

Докази недійсності (фіктивності) укладених між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 договорів оренди житлового приміщення в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи вищезазначене, Суд приходить до висновку про те, що в спірних правовідносинах Позивачем доведено наявність підстав для настання деліктної відповідальності Відповідача відповідно до ст. 1166 ЦК України, а саме наявність складу правопорушення:

а) наявність шкоди (у вигляді витрат на оренду квартири для проживання);

б) протиправна поведінка заподіювача шкоди ОСОБА_2 (підтверджується рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 липня 2021 року у справі № 344/14226/20);

в) причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача (підтверджується рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 липня 2021 року у справі № 344/14226/20).

Підстав, які відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦК України звільняли би Відповідача від відповідальності (завдання шкоди не з його вини) стороною Відповідача Суду не наведено, а Судом таких обставин не встановлено.

Разом з тим, щодо розміру завданої Позивачу шкоди, Судом встановлено наступне.

Так, в ході розгляду справи на запит суду Управлінням Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області листом №2601.17-1144/26.2-23 від 01.03.2023 року (том 2, а.с.53) повідомлено Суду, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 29.01.2021 року зареєструвала місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Місце проживання дітей Позивача також зареєстровано за вказаною адресою з 01.02.2020 року та 02.02.2021 року відповідно (том 1, а.с.166-167).

Вказана вище квартира придбана ОСОБА_1 за Попереднім договором купівлі-продажу квартири від 23 березня 2020 року (том 1, а.с.159-161).

Таким чином, зареєструвавши 29.01.2021 року своє місце проживання (а в подальшому 01.02 та 02.02.2021 року місце проживання своїх дітей) за адресою: АДРЕСА_2 , Позивачка офіційно підтвердила такий факт, тобто факт їх проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Відтак, з цього часу у неї не було необхідності орендувати квартиру за адресою: АДРЕСА_3 .

Посилання Позивача на те, що з 29.01.2021 року вона, будучи зареєстрованою, однак фактично не проживала за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки там проводився ремонт, не підтверджуються належними засобами доказування.

Відтак, у період з 29.01.2021 року по серпень 2021 року Суд не вбачає підстав для стягнення з Відповідача коштів на оренду квартири, оскільки у вказаний період місце проживання Позивача та її дітей було зареєстровано за іншою адресою, відповідна квартира належала та належить Позивачу на праві власності, а тому підстав стверджувати про необхідність Позивачу орендувати іншу квартиру для проживання у цей час, підстав немає, оскільки протилежного Суду не доведено.

Іншими словами, причинного зв`язку між діями Відповідача та понесеними витратами на оренду квартири у період з 30.01.2021 року по серпень 2021 року Позивачем не доведено, як і підстав вважати вказані витрати за цей період шкодою, завданою Позивачу.

Натомість оплачені Позивачем за проживання у орендованій кварти кошти у період з серпня 2020 року по 29 січня 2021 року в сумі 60 000,00 грн. Суд вважає майновою шкодою, завданою Позивачу неправомірними діями Відповідача, а тому вбачає підстави для їх стягнення з Відповідача на користь Позивача.

Частинами 1-4 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України (надалі «ЦПК України») визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Так, статтею 81 ЦПК України встановлено правила обов`язку доказування і подання доказів в цивільній справі.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а частиною 5 вказаної статті визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 6 статті 81 ЦПК України).

Згідно ж з частиною 7 статті 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог та знаходить підстави для їх часткового задоволення.

Судовий збір слід розподілити відповідно до статті 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 22, 1166, 1187 Цивільного Кодексу України, керуючись ст.ст. 82, 89, 263-265, 273, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, Суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , грошові кошти в сумі 60 000,00 грн. на відшкодування матеріальної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , витрати зі сплати судового збору в сумі 600,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 04 квітня 2023 року.

Суддя Домбровська Г.В.