Номер провадження: 22-ц/813/3138/23
Справа № 509/4558/19
Головуючий у першій інстанції Кириченко П.Л.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.10.2023 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Дубрянської Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Альфа-Банк» у справі за позовом Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк» (яке змінило назву на Акціонерне товариство «Сенс Банк») до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Другий Київський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління МЮ (м. Одеса) про звільнення майна з-під арешту, на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області, постановлене під головуванням судді Кириченко П.Л. 06 червня 2022 року у смт. Овідіополь Одеської області, -

встановила:

У серпні 2019 року до суду першої інстанції звернулось АТ «Укрсоцбанк» з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Другий Київський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління МЮ (м. Одеса) про звільнення майна з-під арешту.

Свої вимоги Банк обґрунтовував тим, що між відповідачкою та АТ «Укрсоцбанк» виникли кредитні правовідносини, та був укладений договір іпотеки, згідно якого банку (іпотекодержателю) була передана земельна ділянка площею 0,060 га цільове призначення - для ведення садівництва, розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідачка ОСОБА_1 не виконувала свої зобов`язання за вказаним кредитним договором, у зв`язку із чим Банк має намір звернути стягнення на предмет іпотеки. Однак, державним виконавцем був накладений арешт на іпотечне майно в рамках іншого виконавчого провадження, у зв`язку із чим позивач просив звільнити з-під арешту спірне нерухоме майно.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 06 червня 2022 року було залучено, у якості правонаступника на стороні позивача, Акціонерне товариство «Альфа-Банк».

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 06 червня 2022 року у задоволенні позову Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк») було відмовлено.

В апеляційній скарзі представник Акціонерного товариства «Альфа-Банк», яке змінило назву на Акціонерне товариство «Сенс Банк», просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанцій при вирішенні спору не застосував висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 338/1118/16-ц, від 23 жовтня 2019 року у справі № 520/7842/16, від 05 травня 2020 року у справі №554/8004/16 тощо.

Судом не було звернуто увагу на те, що накладення арешту на майно відповідача відбулося після укладення іпотечного договору та державної реєстрації іпотеки, тому вимога банку має пріоритет над цим арештом.

Банк як особа, яка не була учасником справи, в межах якої вжито заходи забезпечення позову, та яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт, належить їй, а не стороні у справі, може пред`явити позов про зняття з арешту з майна.

Сторони про розгляд справи на 31 жовтня 2023 року були сповіщені належним чином, у судове засідання не з`явились.

Судова повістка, надіслана на адресу ОСОБА_1 , повернулась до суду апеляційної інстанції із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», тобто, вказана судова повістка вважається врученою в день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки, що кореспондується із положеннями пункту 3, 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України та правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 21 грудня 2022 року у справі № 757/15603/19 (провадження № 61-7187св22), 30 листопада 2022 року у справі № 760/25978/13-ц (провадження № 61-6788св22), 31 серпня 2022 року у справі № 760/17314/17).

Другий Київський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління МЮ (м. Одеса), АТ «Сенс Банк» про розгляд справи на 31 жовтня 2023 року були сповіщені належним чином шляхом направлення судових повісток на офіційну електронну адресу.

Колегія суддів зазначає, що суд направляє судові рішення, судові повістки, судові повістки - повідомлення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (частина п`ята статті 14 ЦПК України).

Адвокати, нотаріуси, приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, державні органи, органи місцевого самоврядування та суб`єкти господарювання державного та комунального секторів економіки реєструють офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі в обов`язковому порядку.

Зміст вказаної процесуальної норми свідчить про те, що для цілей ЦПК України офіційною електронною адресою є електронна адреса, зареєстрована в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі.

Вказаний висновок також узгоджується із правовою позицією щодо належного виклику учасника справи засобами електронної пошти, викладеною Верховним Судом у постановах від 01 червня 2022 року у справі № 761/42977/19 та від 26 жовтня 2022 року у справі № 761/877/20.

31 жовтня 2023 року на адресу Одеського апеляційного суду від представника АТ «Сенс Банк» надійшла заява про проведення судового засідання без участі представника банку.

Колегія суддів зазначає, що згідно зі статтею 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

На підставі викладеного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника Акціонерного товариства «Альфа-Банк», (яке змінило назву на Акціонерне товариство «Сенс Банк») підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування судом норм матеріального права; невідповідність висновків суду обставинам справи.

Ухвалюючи судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк» (яке змінило назву на Акціонерне товариство «Сенс Банк»)), суд першої інстанції виходив з того, що Банк звернувся до суду з позовними вимогами, не надавши доказів, що його права та інтереси порушуються. Крім того, суд вважав, що відповідачка ОСОБА_1 є неналежним відповідачем у справі. На підставі викладеного суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідно до ст. 263 ЦПК України позивач не обґрунтував свої позовні вимоги.

Однак, колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 14 березня 2008 року між Акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та відповідачкою ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 2008/36-20/30. Відповідно до п.1.1 Договору, Банк передає відповідачці грошові кошти на умовах забезпеченості повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 32000 доларів США зі сплатою 13,5 % процентів річних та комісії.

14 березня 2008 року між Акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 був укладений іпотечний договір, згідно якого відповідачка (іпотекодавець) передає в іпотеку банку (іпотекодержателю) у якості забезпечення виконання кредитного договору нерухоме майно - земельну ділянку площею 0,060 га., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі вказаного Іпотечного договору, приватним нотаріусом Поведьонковою І.І. 14 травня 2008 року було зареєстровано заборону на нерухоме майно за реєстровим №6791585, про що свідчить інформація з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с. 4).

Крім того, судом встановлено, що між ПАТ «Універсал Банк» та відповідачкою також виникли кредитні правовідносини. Малиновським районним судом м. Одеси було ухвалене рішення по справі № 2н-139/10, згідно якого з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» було стягнуто грошові кошти в розмірі 132869,16 грн. Вказане рішення суду набрало законної сили.

30 червня 2010 року державним виконавцем, в рамках виконавчого провадження № 17829872 з виконання рішення суду у справі № 2н-139/10, було накладено арешт та описано спірне нерухоме майно - земельну ділянку площею 0,060 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

10 вересня 2019 року Загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та єдиним акціонером АТ «Укрсоцбанк» затверджено рішення про реорганізацію АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк».

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 06 червня 2022 року залучено, у якості правонаступника позивача АТ «Укрсоцбанк» - АТ «Альфа-Банк».

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Згідно зі статтею 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту.

Позов про визнання права подається у випадках, коли належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою, або у разі відсутності в неї документів, що засвідчують приналежність їй права. При цьому спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду.

Згідно ст.1 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Згідно ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Згідно положень статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Подібний правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05 травня 2020 року у справі № 554/8004/16 (провадження № 14-431цс19).

Також у даній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна.

Вказане спростовує у повному обсязі доводи суду першої інстанції про те, що боржник ОСОБА_1 є неналежним відповідачем у справі.

Звертаючись до суду із зазначеним позовом АТ «Альфа-Банк» посилалось на те, що відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконує взяті на себе зобов`язання за кредитним договором від 14 березня 2008 року, у зв`язку з чим банк має на меті задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, а саме - земельну ділянку площею 0,060 га., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі положень статей 37, 38 Закону України «Про іпотеку» та умов іпотечного договору від 14 березня 2008 року.

Оскільки Банк вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить йому, а не боржникові, то колегія суддів доходить до висновку, що він має право звернутися до суду з позовом про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України "Про виконавче провадження", у зв`язку із чим висновок суду першої інстанції про те, що позивачем невірно обрано спосіб захисту та недоведено порушення його прав та інтересів, колегія суддів вважає помилковим.

Положеннями ст. ст. 575, 577 ЦК України передбачено, що іпотекою є застава нерухомого майна, яке залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Моментом реєстрації застави є дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Згідно ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ч.6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, - у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки щодо зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації (частина сьома статті 3 Закону України «Про іпотеку»).

Статтею 4 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Особливості звернення стягнення на заставлене нерухоме майно визначено також положеннями Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року у редакції, чинній на час накладення арешту на майно.

Права і обов`язки державного виконавця визначені у статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час накладення арешту на майно.

Положеннями статті 44 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час накладення арешту на майно, встановлена черговість задоволення вимог стягувачів, згідно з якою у першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення вартості заставленого майна.

Загальний порядок звернення стягнення на майно боржника визначено у главі 4 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час накладення арешту на майно.

Згідно ч. 1 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час накладення арешту на майно, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Загальний порядок звернення стягнення на заставлене майно визначений статтею 54 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час накладення арешту на майно, згідно якої звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Згідно ч.ч.3-4 ст. 54 «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час накладення арешту на майно, для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз`яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку» (частина восьма статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час накладення арешту на майно).

Таким чином, оскільки накладення арешту на майно має наслідком заборону відчуження арештованого майна, то ним порушується право іпотекодержателя в разі невиконання боржником забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Зі змісту наведених норм права випливає, що у разі, коли належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше за накладення арешту для задоволення вимог стягувачів, відмінних від іпотекодержателя, суд має звільнити з-під арешту іпотечне майно. При цьому відсутні підстави для відмови у звільненні з-під арешту зазначеного майна у зв`язку з відсутністю реального порушення боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання на момент пред`явлення відповідної вимоги; факт порушення основного зобов`язання, яке забезпечене іпотекою, виступає лише умовою реалізації гарантованих іпотекою прав іпотекодержателя і не пов`язується з його існуванням, а, отже, й порушенням шляхом арешту та заборони відчуження предмета іпотеки.

Вказане узгоджується з правовими висновками, викладеними Верховним Судом у постановах: від 10 квітня 2018 року у справі № 910/4772/17, від 19 листопада 2019 року у справі № 137/2080/18-ц, від 16 травня 2018 року у справі № 338/1118/16, від 23 жовтня 2019 року у справі № 520/7842/16, від 30 червня 2021 року у справі № 337/800/19.

Таким чином, оскільки на підставі іпотечного договору від 14 лютого 2008 року АТ «Альфа-Банк» (яке змінило назву на Акціонерне товариство «Сенс Банк»), (який є правонаступником АТ «Укрсоцбанк») є іпотекодержателем спірної земельної ділянки, яка належить на праві власності ОСОБА_1 , проте постановою державного виконавця від 30 червня 2010 року було накладено арешт та описано спірне нерухоме майно, то наявні правові підстави для зняття арешту із нерухомого майна, яке є предметом іпотеки, оскільки іпотекодержатель має переважне право перед іншими кредиторами на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

При вказаних обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не з`ясував обставини справи, не визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що, відповідно, призвело до неправильного вирішення справи, і вказане є підставою для скасування рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 06 червня 2022 року, та постановлення нового судового рішення про задоволення позову АТ «Альфа-Банк» (яке змінило назву на Акціонерне товариство «Сенс Банк») (який є правонаступником АТ «Укрсоцбанк»), з наведених вище підстав.

Крім того, на підставі положень ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк» (яке змінило назву на Акціонерне товариство «Сенс Банк») підлягають стягненню судові витрати за подання апеляційної скарги в сумі 3721,50 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (яке змінило назву на Акціонерне товариство «Сенс Банк») задовольнити частково.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 06 червня 2022 року скасувати.

Постановити нове судове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (яке змінило назву на Акціонерне товариство «Сенс Банк») (правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк») до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Другий Київський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління МЮ (м. Одеса) про звільнення майна з-під арешту - задовольнити частково.

Звільнити з-під арешту майно, належне на праві власності ОСОБА_1 , а саме - земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,060 га., кадастровий номер :01:003:0932, цільове призначення - для ведення садівництва, який був накладений на підставі постанови державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 30 червня 2010 року, номер запису про обтяження: 10025269.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (яке змінило назву на Акціонерне товариство «Сенс Банк») () судові витрати в сумі 3721,50 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 13 листопада 2023 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе