Справа №345/4095/22
Провадження № 2/345/132/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.09.2023 м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Кулаєць Б.О.,

секретаря судового засідання Слободян Т.Я., Заткальницької Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Калуш в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Калуської міської ради про визнання частково недійсним і скасування рішення сесії та визнання недійсним державного акту про право власності на земельну ділянку,

за участі представника позивачки адвоката Зубарєвої Л.Б.,

представника відповідачки адвоката Кузика В.І.,

представника відповідача

Калуської міської ради Овесеєнко О.Л.,

В С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позицій сторін:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просить визнати недійсним рішення сесії Калуської міської ради від 27 грудня 2004 року №634 в частині передачі земельної ділянки, площею 0,0532 га, у приватну власність ОСОБА_2 ,визнати Державний акт про право власності на земельну ділянку серії ІФ № 040910 від 05 травня 2005 року, виданий на ім`я ОСОБА_2 , кадастровий номер земельної ділянки № :08:007:0018, недійсним та скасувати державну реєстрацію на право власності на земельну ділянку, площею 0,0532 га, а також просить стягнути зі ОСОБА_2 судові витрати по справі.

Свої вимоги мотивує тим, що відповідачка по справі її сусідка. В 1960 році її батько ОСОБА_3 та їхній сусід ОСОБА_4 , батько відповідачки, отримали збірно-щитові будинки присадибного типу, які в 1990 році були передані трестом «Івано-Франківськбуд» для приватизації, що підтверджується рішенням №243 від 14.11.1990. В пункті 4 цього ж рішення зазначено про оформлення відводів земельних ділянок за кожним будинковолодінням. Однак, первинні документи: рішення про надання земельних ділянок в користування, акти відводу земельних ділянок жителям ОСОБА_4 - АДРЕСА_1 та ОСОБА_3 АДРЕСА_2 державному архіві відсутні, що підтверджується відповідями на адвокатські запити. В акті погодження меж землекористування від 15.12.2004, який знаходиться в технічному звіті ОСОБА_2 , зазначено, що межа в натурі проходить по огорожі. Однак, це не відповідає дійсності, так як жодної огорожі на момент складання технічного звіту відповідачки не існувало, оскільки межею наших земельних ділянок були цегляні та дерев`яні сараї, які примикали один до одного, тобто межею були стіни господарських будівель, що підтверджується земельно-технічною експертизою.

У 2015 році ОСОБА_2 на місці старого сараю побудувала господарську будівлю-гараж, не відступивши від межі 0,5 метрів відповідно до будівельних норм. Відповідачка заявляє до неї безпідставні претензії щодо самовільно захопленої нею частини земельної ділянки в розмірі 7 м.кв. вздовж огорожі за гаражем і 1м.кв. на межі, яка є її власністю. Жодної частини земельної ділянки ОСОБА_2 вона не захоплювала та будь-яких змін у господарські будівлі 1960 року будови, не здійснювала.

В серпні 2021 року вона звернулася в ТзОВ «Земюрконсалтинг» з приводу проведення приватизації земельної ділянки, якою користується. Їй було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в межах АДРЕСА_2 . Однак, в приватизації земельної ділянки, яка перебуває в її користуванні, їй було відмовлено в зв`язку з накладенням спірних земельних ділянок. В рішенні зазначено про розташування в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини. Після чого їй стало відомо, що відповідачка незаконно приватизувала частину її земельної ділянки разом з господарськими будівлями і спорудами, які являються її власністю з 1960 року. Вищенаведені факти є підтвердженням того, що заміри земельної ділянки, яка належить ОСОБА_2 , було проведено з порушенням земельного законодавства. Відтак рішення сесії Калуської міської ради від 27.12.2004 №634 та Державний акт про право власності на земельну ділянку серія ІФ №040910 від 05.05.2005 є частково недійсними з наступних підстав.

Відповідно до вищезазначеного рішення сесії ОСОБА_2 надано земельну ділянку, площею 0,1000 га, у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Із цих 0,1000 га земельної ділянки відповідачка подарувала своєму синові ОСОБА_5 0,0468 га землі, що підтверджується договором дарування від 18 липня 2007 року. З цього приводу спору між нею та ОСОБА_5 не має. Спір виникає між нею та відповідачкою із-за земельної ділянки, площею 0,0532 га (0,1000 га - 0,0468 га), яка перебуває у власності ОСОБА_2 . Неправильно проведені заміри земельної ділянки ОСОБА_2 , призвели до земельного спору. Вона не має наміру зносити свій цегляний сарай, що знаходиться на земельній ділянці, якою користується. Приватизація земельної ділянки ОСОБА_2 з частиною її подвір`я, де розташовані господарські будівлі і споруди, являється грубим порушенням її прав, тому такі порушення можуть бути усунені тільки в судовому порядку.

Представник відповідачки адвокат Кузик В.І. подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог, за результатом розгляду справи просить також вирішити питання про розподіл судових витрат. Свій відзив мотивує тим, що спір між позивачкою та відповідачкою виник у липні 2014 року, коли остання хотіла встановити нову огорожу по існуючій межі. Позивачка не дала цього зробити, оскільки самовільно захопила частину її земельної ділянки вздовж огорожі в розмірі 7 м.кв. та встановила тимчасову споруду і тим самим закрила доступ до задньої частини її гаражу, що створило перешкоди в його обслуговуванні. Крім того, позивачка захопила ще частину земельної ділянки вздовж межі площею 1 м.кв., встановивши огорожу на бетонній основі, цим самим закривши їй доступ до частини її земельної ділянки. Позивачкою та її дочкою ОСОБА_6 цей спір заперечувався, останні стверджували, що жодного захоплення земельної ділянки не відбулось. Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 10 листопада 2022 року по праві № 345/4558/20 позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою задоволено. Зобов`язано ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту частину земельної ділянки ОСОБА_2 розміром 8 м.кв., кадастровий номер :08:007:0018, шляхом знесення за рахунок ОСОБА_1 встановленої огорожі довжиною 7 м.кв. за гаражем і 1 м.кв. на межі.

Відповідачка та батько позивачки перебували у добрих відносинах, не чинили один одному жодних перешкод у користуванні належними земельними ділянками. Підтвердженням добросусідських відносин відповідачки та батька позивачки ОСОБА_3 є те, що при виготовленні технічної документації останнім були погодженні усі межі, зокрема, підписано акт погодження меж від 15.12.2004. Не відповідає дійсності твердження позивачки, що її батько не міг підписати акт погодження меж від 15.12.2004. Двічі представник позивачки адвокат Зубарєва Л.Б. змінювала свою позицію щодо підпису батька на акті погодження меж від 15.12.2004. При цьому вона не доводить належними та допустимими доказами такі обставини, що безумовно вказує на те, що це є лише її припущенням. Позивачка зазначає, що їй відмовлено в приватизації земельної ділянки в зв`язку з накладенням спірних земельних ділянок, однак, заміри, які покладені в основу розробленої технічної документації підприємством «Захід-Земля» взяті з акту виконаних робіт, який ними зроблено, виходячи з даних, продиктованих позивачкою. Останньою не надано жодних первинних документів, які б підтверджували її право на земельну ділянку, виходячи із продиктованих нею меж. Не відповідає дійсності твердження позивачки, що заміри земельної ділянки, належної їй, проведено правильно, а заміри земельної ділянки належної відповідачці з порушенням земельного законодавства.

Згідно з актом про встановлення границь в натурі (на місцевості) від 10 лютого 2005 року межові знаки, якими закріплена земельна ділянка, належна відповідачці, в кількості 17 шт., показані представникам в натурі. Розміри та місце розташування земельної ділянки показані на схемі. Ніяких заперечень з боку представників при перенесенні в натуру проекту відведення земель не виявлено. При складенні акту про встановлення границь в натурі та передачу землі був присутній батько позивачки. Також, згідно з інформацією виконавчого комітету Калуської міської ради від 26 травня 2009 року заява ОСОБА_2 щодо встановлення меж в натурі розглянута та відповідно до генерального плану й ситуаційного плану межі земельної ділянки розміщено правильно і відповідають виданому державному акту.

Позивачка стверджує, що земельно-технічна та будівельно-технічна експертизи від 19.09.2022 № 02/09-Д є підтвердженням незаконної приватизації земельної ділянки, кадастровий номер :08:007:0018, належної відповідачці. У відповідях на питання 5-6 висновку № 02/09-Д експерт зазначає, що господарська будівля (сарай) під літ. Б, що входить в склад будинковолодіння, за адресою: АДРЕСА_2 , належного ОСОБА_1 , та фактичні межі даної земельної ділянки, перетинається (накладається) із межами земельної ділянки за кадастровим номером :08:007:0018, згідно каталогів координат. Знову мова їде про фактичні межі, які не підтвердженні первинними документами. Суд апеляційної інстанції по справі № 345/4558/20 вказав, що відповідно до ст.ст. 116, 123, 126 ЗК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) ОСОБА_1 не надано документів про право на землю, а відтак фактичне користування спірною земельною ділянкою не створює для неї права власності чи користування цією земельною ділянкою.

Окрім цього, позивачкою втрачено строк позовної давності. З 2014 року між сторонами триває спір, матеріали справи були на розгляді в органах місцевого самоврядування, поліції та суду (справи № 345/1231/16-ц, № 345/4558/20). У 2017 році дочка позивачки ОСОБА_7 зверталася до Калуського міськрайоного суду (справа № 345/1058/17), Івано-Франківського міського суду (справа № 345/1058/17), Івано-Франківського окружного адміністративного суду (справи № 809/414/17, та № 809/355/17) з позовними вимогами про скасування державної реєстрації земельної ділянки, належної відповідачу, кадастровий номер :08:007:0018. Враховуючи те, що спір триває більше восьми років, відповідачка вважає що позовна давність повинна обчислюватися з 2014 року.

Представник Калуської міської ради подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог, зокрема, стосовно скасування рішення сесії Калуської міської ради від 27.12.2004 № 634 в частині передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_2 0,0532 га. Свій відзив мотивує тим, що рішенням Калуської міської ради № 634 від 27.12.2004 ОСОБА_2 надано земельну ділянку, площею 0,1000 га, у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Вказане рішення прийняте у чіткій відповідності до законодавства України та регламенту Калуської міської ради. Оскільки рішенням № 634 від 27.12.2004 надано у власність земельну ділянку, площею 0,1000 га, то скасувати дане рішення в частині передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_2 0,0532 га є неможливим. Позивачка стверджує, що в березні 2021 року зверталася до земельної комісії Калуської міської ради з приводу виїзду на місце для проведення замірів спірних земельних ділянок ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , але земельна комісія на місце виїхала. Однак, з викладеним не погоджується, оскільки на вказану заяву ОСОБА_1 було надано відповідь, якою було рекомендовано звернутися до землевпорядних організацій, перелік яких розміщений на офіційному вебсайті ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області.

Позивачка подала до суду відповідь на відзив, в якій зазначила, що спір між нею та ОСОБА_2 виник не у липні 2014 року, а у серпні 2021 року, коли нею було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж її земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2 . Внаслідок чого їй стало відомо про накладення спірних земельних ділянок із рішення за № РВ-021 від 20.08.2021. Відповідно виник спір між нею та відповідачкою щодо порушення її права на приватизацію земельної ділянки, яка перебуває в її користуванні. ОСОБА_2 незаконно приватизувала її земельну ділянку, на якій знаходиться господарська будівля-цегляний сарай. Посилання представника відповідачки, що добросусідські відносини підтверджуються актом погодження меж від 15.12.2004 є абсурдним. При ознайомленні зі згаданим актом, для неї очевидно, що її батько не міг підписати такий акт, підпис не належить йому. Окрім того, наголошує, що в кінці листопада 2004 року батькові виставили діагноз: онкозахворювання, від якого останній помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Батько був весь час під її доглядом.

Твердження відповідачки про те, що виник спір між нею та її дочкою і в судах неодноразово розглядалися справи, про що їй про було відомо, не відповідає дійсності, оскільки вона з 2012 року перебувала за кордоном та про жодний спір дочка їй не повідомляла.

Водночас, внаслідок проведених експертиз від 15.08.2022 та від 19.09.2022, які знаходяться у матеріалах справи, було виявлено накладення спірних земельних ділянок, порушення будівельних норм забудови гаража та встановлено площу земельної ділянки по АДРЕСА_3 , яка належить ОСОБА_2 , 0,0617 га, що не відповідає аналогічним даним земельної ділянки за кадастровим номером :08:007:0018. Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельні ділянки від 08.11.2016 ОСОБА_2 належить земельна ділянка, площею 0,0532 га, а не 0,0617 га. Такі факти викликають сумніви щодо правильності визначення меж спірних ділянок та відповідно видачі державного акта про право власності на земельну ділянку.

У судовому засіданні представник позивачки адвокат Зубарєва Л.Б. зазначила, що є накладення земельних ділянок. Тому, якщо державний акт на земельну ділянку не визнати недійсним, в тому числі, і частково рішення сесії Калуської міської ради, то ОСОБА_1 не зможе приватизувати земельну ділянку, що підтверджено відповідним рішенням від 20 серпня 2021 року, яке видане державним кадастровим реєстратором. Якщо взяти технічний паспорт, то він виготовлений 21.08.2001. В технічному паспорті від 21.08.2001 зазначена стайня цегляна під буквою «Б», є навіть огорожа: штахетна і металева. Межею господарств є будівлі, стіни яких знаходяться впритул один до одної, кожна з яких має свою стіну. Експерт у своєму висновку від 19.08.2022 зазначає, що господарська будівля (сарай) під літ. «Б», яка входить в будинковолодіння за адресою АДРЕСА_2 , належна позивачці, та фактичні межі даної земельної ділянки (перетинаються) накладаються з межами земельної ділянки відповідачки. А тому є накладення земельних ділянок. Як експертизами, так і рішенням державного кадастрового реєстратора підтверджено, що є накладення земельних ділянок, у зв`язку з чим позивачка не зможе приватизувати свою земельну ділянку, а на примирення відповідачка не погоджується. Окрім цього, наголошувала, що позивачка саме 20.08.2021 дізналася про порушення свого права та не пропустила строк звернення до суду. Просила задоволити позовні вимоги.

Представник відповідачки адвокат Кузик В.І. вважає позов безпідставним оскільки, сторона позивачки на підтвердження свої вимог долучила до матеріалів справи тільки рішення про відмову внесення відомостей, експертизу. Інші докази відсутні. Що стосується рішенні про відмову внесення відомостей зазначає, що для того, щоб сформувати таке рішення необхідно було виготовити технічну документацію, а для чого необхідно було звернутися до спеціалізованої установи, яка повинна виїжджати на місце та провести певні обміри з повідомленням сусідніх землекористувачів. Однак, в матеріалах справи відсутня така технічна документація. По справі № 345/4558/20 апеляційний суд зазначив, що стороною не надано доказів користування земельною ділянкою, в межах яких вона зазначила. Стороною позивача не надано документів, в яких зазначено, з яких географічних координат виходив реєстратор, що останній досліджував також не відомо. У висновці експерта зі сторони позивача не зазначено, де саме є накладення. Мова йде про господарську будівлю, яка є на межі, але про накладення земельних ділянок не зазначено у висновці.

Просив врахувати долучену ним геодезичну зйомку від 2002 року, з якої видно, що межею господарств сторін була будівля (сарай), яка була розділена стіною, по якій і проходила межа. Половина цієї будівлі належала позивачці, а інша половина відповідачці. Відповідачка свою половину сараю розібрала. А стіна яка, одночасно, і розділяла сарай на дві частини кожної зі сторін, і була межею двох господарств, залишилася. І він вважає, що половина цієї стіни належить позивачці, а інша половина відповідачці. Свідок у судовому засіданні також підтвердила, що від однієї стіни у два боки йшов сарай. Він виїжджав на місце та провів обміри товщини цієї стіни, про що долучив фотознімки. Її товщина становить 20 см. А відповідно кожній зі сторін належить по 10 см стіни. Оскільки експерт у висновку, в якому зазначає про накладення, не врахував, що потрібно міряти тільки половину стіни, тому і вийшло таке накладення.

Щодо скасування державної реєстрації права власності, то вважає, що справа № 345/4558/20 має преюдиційне значення, оскільки документам, які є доказами по даній справі, була надана судом оцінка у вказаній справі. Відповідачкою у 2005 році виготовлялася технічна документація, згідно з якою суміжним землекористувачем батьком позивачки підписаний акт погодження меж в тих межах, які є на даний час. Немає також жодного доказу, що земельна ділянка не відповідає тим координатам, що зазначені в технічній документації. Крім того, стороною позивача не технічної документації, з якої можна б було зробити висновок про будь-яке накладення земельних ділянок, а висновок експерта конкретних координат накладення не містить. Також наголошував на сплив строку позовної давності.

Представник Калуської міської ради в судовому засіданні зазначила, що для того, щоб виготовити технічну документацію спочатку необхідно отримати дозвіл, а тому потрібно було написати заяву в загальний відділ Калуської міської ради. Після чого може бути прийняте рішення про надання дозволу на розроблення технічної документації на земельну ділянку, на підставі якого виготовляється дана технічна документація. В подальшому вона затверджується рішенням сесії Калуської міської ради. Чого позивачкою в даному випадку не було зроблено. Позивачка просить скасувати рішення про передання Калуською міською радою земельної ділянки, площею 0,0535 га, однак органом місцевого самоврядування було прийнято рішення про передання ділянки площею 0,1 га, а тому вважає недоцільним скасовувати дане рішення. Підпис та погодження меж є допоміжною стадією, однак, батько позивачки підписав вказане погодження, у зв`язку з чим просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі:

ухвалою суду від 12.12.2022 відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження, встановлено відповідачам строк п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позов.

30.12.2022 позивачка подала до суду заяву про зміну предмету позову (т. 1 а.с. 79).

05.01.2023 представник відповідачки адвокат Кузик В.І. подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог (т. 1 а.с. 82-147).

06.01.2023 представник Калуської міської ради подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог (т. 1 а.с. 148-157).

27.01.2023 позивачка подала до суду відповідь на відзив (т. 1 а.с. 168-178).

15.03.2023 позивачка подала до суду заяву про виправлення описки в прохальній частині заяви від 30.12.2022 про зміну предмету позову (т. 1 а.с. 193-194).

20.03.2023 представник позивачки подала до суду заяву про долучення доказів (т. 1 а.п. 197-205).

Ухвалою суду від 13.07.2023 застосовано до свідка ОСОБА_8 примусовий привід в судове засідання.

19.09.2023 представник відповідачки адвокат Кузик В.І. подав до суду заяву про долучення доказів

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин:

експерт ОСОБА_9 судовому засіданні пояснив, що межа земельних ділянок сторін проходить не по стінах господарських споруд, а через будівлю ОСОБА_1 , що було встановлено при проведенні експертизи. Таке могло трапитися з багатьох причин, зокрема, одним з можливих варіантів є те, що на час приватизації та виготовлення технічної документації були інші вимоги до приладів, якими проводилися обміри. Такі прилади були менш точними, а тому такі явища часто зустрічаються. З`ясовуються такі обставини тоді, коли інший суміжний користувач починає також виготовляти документи на свою земельну ділянку, а тому виробляє технічну документацію та відповідно проводить її обміри. В ситуації, яка склалася між сторонами, при наявній межі, по якій приватизована земельна ділянка відповідачки, без скасування такої приватизації, позивачка ніколи не зможе приватизувати свою земельну ділянку, так як частина господарської споруди, яка їй належить, знаходиться на чужій земельній ділянці. Цей спір добровільно міг бути врегульовано, якби відповідачка бажала звернутися зі заявою про внесення змін в координати її земельної ділянки, однак, напевно вона від цього варіанту відмовилася. Або позивачка може відмовитись від частини будівлі. На місці ним було встановлено, що межею між земельними білянками мають бути стіни будівель та огорожа. А фактично юридична межа земельної ділянки відповідачки проходить через господарську споруду позивачки, а так точно не могло бути.

Коли він був на місці під час проведення експертизи від 15.08.2022, то фактичні межі земельної ділянки показував чоловік відповідачки, а коли складав висновок від 19.08.2022, то на місці був та показував фактичні межі чоловік позивачки. Фактична межа на місцевості проходить по стіні, де певні будівлі розділяють суміжні земельні ділянки. Між земельними ділянками проходу не має. Така межа мала б співпадати з межею земельної ділянки відповідачки, яка вказана у приватизації. Однак не співпадає.

Щодо питання № 2 у висновку від 15.08.2022, то він повідомляв, що для його вирішення йому необхідно було надати документацію на будівлі та земельну ділянку позивачки. Оскільки йому такі документи не надали, він не міг ідентифікувати ділянку позивачки, бо не мав до неї доступу. Саме тому під час проведення експертизи від 15.08.2022 ним встановлено, що юридично ділянка ОСОБА_2 ні на чию земельну ділянку не накладається, бо інші земельні ділянки не оглядалися та їх заміри не проводилися, зокрема, ОСОБА_1 .

Коли він робив експертизу по зверненню ОСОБА_1 , то він досліджував фактичне користування земельною ділянкою ОСОБА_1 , розташування будівель згідно правовстановлюючих документів та земельну ділянку відповідачки лише у виді каталогу координат. Тобто, фактичне користування ОСОБА_1 плюс юридичне ОСОБА_2 . Рішення про відмову в приватизації земельної ділянки позивачки полягає в тому, що одна ділянка ( ОСОБА_2 ) зареєстрована раніше, а тому при реєстрації іншої ділянки ( ОСОБА_1 ) видає площу співпадіння. У відповідачки межі юридичні не відповідають фактичним. Коли особа звертається до землевпорядників чи експертів, то вони виїжджають на місце і дивляться по факту, визначають межі по огорожі, будівлях, стовпчиках: по будь-яких розпізнавальних знаках, які дають можливість ідентифікувати розміри та межі земельної ділянки. При проведенні експертиз він не брав до уваги те, що у 2005 році батько позивачки погодив межі земельних ділянок в тих координатах, в яких відповідачка вносить в юридичну площину, публічну кадастрову карту, оскільки це не потребує дослідження у зв`язку з тим, що коли стоїть питання накладення земельних ділянок, не досліджується технічна документація.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засідання пояснила, що є донькою позивачки та зазначає, що у 2012 році її мама поїхала за кордон. Вона також переїхала проживати окремо разом зі своєю сім`єю в м. Калуш, де і проживає по сьогоднішній день. А будинок за усною домовленістю залишився у користування брата. Не чула, щоб у 2009 році до будинку матері приходила поліція, органи місцевого самоврядування. Підтвердила, що на їхній земельній ділянці знаходиться сарай, який стояв впритик до сараю на земельній ділянці сусідів. Вказані сараї йшли стіна в стіну, їх нічого розділяло, ці стіни і були межею двох господарств.

Щодо подання у 2017 році позовів до ОСОБА_2 , то нічого сказати не може, так як тоді уклала угоду з адвокатом, який і займався всіма юридичними питаннями, вона в це не вникала. Не повідомляла маму, що йдуть судові процеси, оскільки остання була за кордоном. З часу виїзду за кордон з 2012 року мама вперше приїхала приблизно через 3 роки після виїзду, а другий раз приїжджала 2-3 роки тому.

Відповідно до рішення № 243 від 14.11.1990 «Про оформлення права особистої власності на будинки, які знаходяться на балансі тресту «Івано-Франківськбуд» за громадянами міста, які постійно в них проживають» та додатку №1 виконавчий комітет Калуської міської Ради народних депутатів вирішив оформити право особистої власності на будинки разом з надвірними будівлями та спорудами за квартиронаймачами, зокрема, за ОСОБА_3 (батько позивачки) та ОСОБА_4 (батько відповідачки) Також, зобов`язано ЖПП тресту «Івано-Франківськбуд» оформити відводи земельних ділянок за кожним домоволодінням (т.1 а.с. 12-16).

В пункті 6 рішення № 61 від 20.03.1991 виконавчого комітету Калуської міської ради «Про індивідуальне будівництво, оформлення права власності» зазначено доповнити рішення №243 від 14.11.1990 пунктом 6 з метою впорядкування адресної частини по вулицях: Будівельників, Кулагіна, Семерічки, Корякова, Хіміків, Б.Хмельницького та усунення на майбутнє недорозумінь в землекористуванні, на будинковолодіння, які складаються з 2-х квартир та продані або передані у власність громадян трестом «Івано-Франківськбуд», розташованих на цих вулицях, свідоцтва про право власності видати на кожну квартиру, як на окреме домоволодіння. За кв. АДРЕСА_4 присвоїти існуючу поштову адресу з індексом «А» (т. 1 а.с. 17).

21.08.2001 було виготовлено технічний паспорт на житловий будинок (домоволодіння) по АДРЕСА_2 , з якого встановлено, що дане домоволодіння складається з житлового будинку під літ. А, побудованого в 1961 році, стайні під літ. Б, огорожі під літ. М (т.1 а.с. 18-19).

Згідно зі свідоцтвом право на спадщину за законом від 17.10.2008 ОСОБА_1 отримала у спадщину після смерті батька ОСОБА_3 житловий будинок, зазначений в плані під літерою А, сарай, зазначений у плані під літерою Б, та огорожу, що знаходяться в АДРЕСА_2 (т.1 а.с. 38).

За ОСОБА_1 на праві приватної власності зареєстровано домоволодіння в АДРЕСА_2 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 11.12.2020 (т.1 а.с. 48).

Згідно зі свідоцтвом право на спадщину за законом від 10.11.1999 ОСОБА_2 отримала у спадщину після смерті батька ОСОБА_4 житловий будинок, зазначений в плані під літерою А, гараж, зазначений літерою Б, стайні, зазначені літерами В, Г, хвіртку за № 1, огорожу за №2, що знаходяться в АДРЕСА_3 (т. 1 а.с. 39).

ОСОБА_2 було передано безоплатно у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлових будинків і господарських будівель (присадибних ділянок), площею 0,1000 га, по АДРЕСА_3 , що підтверджується рішенням Калуської міської ради від 27.12.2004 № 634 та додатком до рішення № 4 (т.1 а.с. 10-11).

Відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку від 05 травня 2005 року серії ІФ № 040916 ОСОБА_2 є власником земельної ділянки, площею 0,1000 га, розташованої в АДРЕСА_3 , кадастровий номер :08:007:0018, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Також на державному акті мається напис про те, що 18.07.2007 р. приватний нотаріус Калуського МНО Курищук І.В. посвідчив договір дарування частини земельної ділянки, площею 0,0468 га. Зареєстровано в реєстрі № 2223 (т.1 а.с. 47).

Згідно з кадастровим планом вказаної земельної ділянки від літери В до літери Г знаходять землі ОСОБА_3 (т.1 а.с. 91).

ОСОБА_10 подарувала своєму синові ОСОБА_5 частину земельної ділянки площею 0,0468 га, кадастровий номер :08:007:0018, що підтверджується договором дарування від 18 липня 2007 року та інформаційним довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта не рухомого майна від 21.09.2016, 22.02.2023 (т.1 а.с. 201-203).

Водночас, згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 27.02.2023 за ОСОБА_2 зареєстрована земельна ділянка з кадастровим номером :08:007:0018, площею 0,0532 га (т. 1 а.с. 198-200).

В заяві-скарзі ОСОБА_1 до Калуської міської ради від 09.03.2021 вона просить направити земельну комісію з метою встановлення меж земельних ділянок у зв`язку з порушенням граничних меж земельних ділянок, а саме ОСОБА_2 (т.1 а.с. 45).

Листом першого заступника міського голови від 27.04.2021 позивачці з метою вирішенням порушеного у заяві питання рекомендовано звернутися до землевпорядних організацій (т.1 а.с. 154).

Первинні документи щодо виділення земельних ділянок ОСОБА_4 по АДРЕСА_2 та за ОСОБА_1 по АДРЕСА_2 , в міськрайонному управлінні у Калуському районі та м. Калуш ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області відсутні, що підтверджується відповідями за запити від 25.02.2021, 30.03.2021 (т.1 а.с. 53-54).

Рішенням № РВ-021 від 20.08.2021 ОСОБА_1 відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру, оскільки встановлено розташування в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки № :08:007:0018 або її частини. Площа співпадає на 1,0582% (т.1 а.с. 20).

Згідно з висновком судового експерта ОСОБА_9 за результатами проведеної земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи по зверненню адвоката ОСОБА_11 від 15.08.2022 № 02/09-Д земельна ділянка, яка преребуває у фактичному користуванні ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 має площу 0,0490 га, на даній земельній ділянці ідентифіковано житловий будинок під літ. А та цегляну господарську будівлю (сарай) під літ. Б, що належить ОСОБА_1 на праві приватної власності.

За результатами візуально-інструментального обстеження втручань в конструктивні елементи - житлового будинку під літ. А та господарської будівлі (сарай) під літ. Б, які розташовані на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2 , що передбачають зміну геометричних розмірів (реконструкцію) не встановлено.

Фактично на місцевості між земельними ділянками, що за адресою: АДРЕСА_3 (кадастровий номер :08:007:0018, що належить ОСОБА_2 ) та АДРЕСА_2 (перебуває у користуванні ОСОБА_1 ) межові знаки (межі), що розділяють дані ділянки, виражені у вигляді стін господарських будівель ( ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ); дерев`яної та металевої огорожі.

Господарська будівля (сарай) під літ. Б, що входить в склад будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_2 , належного ОСОБА_1 , та фактичні межі даної земельної ділянки, перетинається (накладається) із межами земельної ділянки за кадастровим номером :08:007:0018, згідно каталогів координат (т.1 а.с. 21-34).

Частини господарської будівлі, площею 0,8 кв.м., зокрема, довжиною 4,13 метрів, шириною з однієї сторони 0,23 метри та з іншої сторони 0,15 метрів, належної ОСОБА_1 знаходяться у межах земельної ділянки за кадастровим номером :08:007:0018, що підтверджується планом (схемою) земельної ділянки за результати GNSS зйомки, який доданий до вказаного висновку експерта (т.1 а.с. 35).

Згідно з висновком судового експерта ОСОБА_9 за результатами проведеної земельно-технічної експертизи по зверненню адвоката Кузика В.І. № 03/08-Д від 15.08.2022 земельна ділянка, що знаходиться по АДРЕСА_3 , яка належить ОСОБА_2 , фактично має площу 0,0617 га.

Конфігурація проміри (межі), площа вищезазначеної земельної ділянки на місцевості, сформовані у вигляді каталогу координат не відповідають аналогічним даним земельної ділянки з кадастровим номером :08:007:0018, що відображені в Державному земельному кадастрі (пункт 1).

В північно-східній частині земельної ділянки по АДРЕСА_3 межі (межа) у вигляді: металевої огорожі; огорожі у вигляді цегляної кладки на бетонній основі (стіна будівель, «будівля під літ Б, дані технічного паспорту; будівля під літ. КН розташована в напрямку суміжної земельної ділянки); дерев`яної огорожі, що відмежовує суміжних землекористувачів ( ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ), знаходиться в уявних лініях (межах) земельної ділянки з кадастровим номером :08:007:0018, відповідно до даних Державного земельного кадастру.

Приналежність вищезгаданих будівель та споруд суміжному землекористувачу ( ОСОБА_1 ) встановити не надається можливим, оскільки в наданих матеріалах відсутня така інформація.

Встановити накладення (перетин) фактичних меж земельної ділянки, належної ОСОБА_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , на межі земельної ділянки з кадастровим номером :08:007:0018 не надається можливим, оскільки не надано правовстановлюючої, технічної та графічної документації на земельну ділянку ОСОБА_1 (т.1 а.с. 134-140).

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 10 листопада 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 11 квітня 2022 року скасовано, ухвалено нове рішення. Позов ОСОБА_2 задоволено. Зобов`язано ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту частину земельної ділянки ОСОБА_2 розміром 8 м.кв., розташовану по АДРЕСА_3 , кадастровий номер :08:007:0018, шляхом знесення за рахунок ОСОБА_1 встановленої огорожі довжиною 7 м.кв. за гаражем і 1 м.кв. на межі. Вирішено питання про розподіл судових витрат (т.1 а.с.67).

ОСОБА_1 виготовила технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд межах АДРЕСА_2 , частина зі сторінок якої долучена да матеріалів справи (т.1 а.с. 173-177).

На виконання рішення сесії Калуської міської ради від 27.12.2004 № 634 передано земельну ділянку із земель запасу на АДРЕСА_3 загальною площею 0,1131 га ОСОБА_2 про що складено акт про встановлення границь в натурі (на місцевості) від 10 лютого 2005 року, в якому також зазначено, що межові знаки, якими закріплена земельна ділянка належна відповідачці, в кількості 17 шт., показані представникам в натурі. Розміри та місце розташування земельної ділянки показані на схемі (т. 1 а.с. 99).

Відповідно до акта погодження меж земельної ділянки в натурі ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 від 15.12.2004 в ньому міститься підпис суміжного землекористувача ОСОБА_3 (т.1 а.с. 100).

Згідно з листом виконавчого комітету Калуської міської ради від 26 травня 2009 року № С-1822 заява ОСОБА_2 щодо встановлення меж в натурі розглянута та згідно генерального плану та ситуаційного знаку межі земельної ділянки розміщені правильно, а також відповідно до виданого державного акта (т.1 а.с. 102).

Листом виконавчого комітету Калуської міської ради від 29.07.2014 № С-427 ОСОБА_2 повідомлено про те, що у випадку перешкоджання сусідніми землекористувачами в межах визначених державних актом, їй необхідно звернутися із заявою щодо порушення її права користування земельною ділянкою (встановлення огорожі) в Калуський МВ УМВС (т.1 а.с. 103).

Листом Калуського МВ УМВС від 26.11.2014 № 21164 відповідачці рекомендовано звернутися до узгоджувальної земельної комісії по вирішенню земельних спорів з приводу суміжного землекористування та до місцевого суду для вирішення питання по суті (т.1 а.с. 104).

Відповідно до витягу з протоколу № 3 засідання узгоджувальної земельної комісії від 20.03.2015, затвердженого рішенням Калуської міської ради від 23.04.2015 № 3058, комісія зазначила, що ОСОБА_2 питання порушення меж земельної ділянки суміжним землекористувачем ОСОБА_12 необхідно вирішувати в судовому порядку (т.1 а.с. 105).

Також соронами надані фотознімки з відображенням фактичного розташування господарських споруд.

Крім того, представником відповідачки надано геодезичне викопіювання за 2002 рік, в якому як стверджує представник межею земельних ділянок сторін є спільна стіна господарських споруд (т. 2).

Оцінка суду:

вислухавши аргументи представників сторін в судовому засіданні, вивчивши зміст позовної заяви, дослідивши письмові заяви та докази, які надані позивачкою на обґрунтування позовних вимог, а також обгрунтування заперечень відповідачів, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Виходячи з положень статей 8, 124 Конституції України, статей 26, 30, 87-90, 97, 100, 102, 118, 123, 128, 143-146, 149, 151, 153-158, 161, 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 ЦК України, статті 15 ЦПК України судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками.

Отже, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 2-3007/11 (провадження № 14-525цс18), від 30 травня 2018 року у справі № 923/466/17 (провадження № 12-89гс18), постанові Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі № 297/1903/16-ц (провадження № 61-26296св18).

Подібний висновок щодо захисту прав позивача, порушеного внаслідок накладення земельних ділянок, шляхом визнання недійсними рішення сільської ради, державного акта на право власності на земельну ділянку і скасування його державної реєстрації наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 540/861/16-ц (провадження № 14-660цс19).

Відповідно до частини другої статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно з частиною другою статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до частини першої статті 3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною першою статті 374 ЦК України та статтею 80 ЗК України суб`єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, зокрема, на землі комунальної власності.

Відповідно до пунктів а), б), в) частини першої статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить: розпорядження землями комунальної власності, територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

ЗК України закріплено право кожного громадянина України на безоплатне отримання у приватну власність земельної ділянки в межах норм, визначених ЗК України, один раз за кожним видом використання.

Порядок такої безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений статтею 118 ЗК України.

Відповідно до частини 1 статті 118 ЗК України громадянин, заінтересований у приватизації земельної ділянки у межах норм безоплатної приватизації, що перебуває у його користуванні, у тому числі земельної ділянки, на якій розташовані жилий будинок, господарські будівлі, споруди, що перебувають у його власності, подає клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначенихстаттею 122цього Кодексу.

Сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб (частина перша статті 122 ЗК України).

Землекористувачі зобов`язані, зокрема, не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів (стаття 96 ЗК України).

Правові норми, які визначали долю земельної ділянки, наданої у власність чи користування, в разі відчуження розташованих на ній будівель чи споруд неодноразово змінювалися. Так, при відчуженні об`єктів нерухомого майна під час дії статті 30 ЗК Українив редакції 1992 року закон передбачав автоматичний перехід права власності на земельну ділянку до набувача з необхідністю подальшого оформлення набувачем цього права. За приписами статті 120 ЗК України в редакції від 25 жовтня 2001 року (в період з 1 січня 2002 року до 20 червня 2007 року) при відчуженні об`єкта нерухомого майна, розташованого на відповідній ділянці, до набувача могло переходити право на цю земельну ділянку. Водночас автоматичний перехід права на земельну ділянку при відчуженні будівлі чи споруди передбачала стаття 377 ЦК України.

Стаття 120 ЗК України (в редакції Закону України № 997-V від 27 квітня 2007 року) знову закріпила автоматичний перехід права на земельну ділянку при відчуженні будівлі чи споруди. Поточна редакція статті 120 ЗК України (зі змінами, внесеними Законом України № 1702-VI від 5 листопада 2009 року) також передбачає автоматичний перехід права на земельну ділянку при відчуженні будівлі або споруди, і ці норми мають імперативний характер.

Аналогічні положення містяться у статті 377 ЦК України.

Отже, чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства.

Зазначені правові висновки, викладено у пунктах 8.2-8.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16 (провадження № 12-143гс18).

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності виникає на підставах, не заборонених законом, і вважається придбаним правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність придбання права власності не встановлена судом.

Згідно з частиною першою статті 153 ЗК Українивласник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є власником домоволодіння, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.10.2008.

Таким чином, з переходом до позивачки права власності на вказане домоволодіння до неї перейшло і право користування земельною ділянкою за цією ж адресою в розмірі, необхідному для обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами.

Зважаючи на наведене, суд вважає, що позивачка має право вимагати оформлення на своє ім`я документів щодо користування частиною земельної ділянки, на якій безпосередньо розташовані належні їй об`єкти нерухомості, та яка необхідна для їх обслуговування. Наведене відповідає правовому висновку, викладеному у пунктах 8.16-8.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16.

Рішенням Калуської міської ради від 27.12.2004 № 634 відповідачці ОСОБА_2 було передано у власність безоплатно земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлових будинків і господарських будівель (присадибних ділянок) площею 0,1000 га по АДРЕСА_3 .

Відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку від 05 травня 2005 року серія ІФ № 040916 ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,1000 га, розташованої в АДРЕСА_3 , кадастровий номер :08:007:0018, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Водночас, згідно з договором дарування від 18 липня 2007 року відповідачка ОСОБА_2 подарувала своєму синові ОСОБА_5 частину земельної ділянки площею 0,0468 га, кадастровий номер :08:007:0018.

Таким чином, на даний час за ОСОБА_2 зареєстрована земельна ділянка з кадастровим номером :08:007:0018 площею 0,0532 га.

При цьому, як встановлено судом, вказана земельна ділянка межує зі земельною ділянкою, на якій розташований належний позивачці житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться в АДРЕСА_2 .

Згідно з п.п. 5,6 висновку судового експерта ОСОБА_9 за результатами проведеної земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи по зверненню адвоката Павликівської Г.М. від 15.08.2022 № 02/09-Д господарська будівля (сарай) під літ. Б, що входить в склад будинковолодіння, за адресою: АДРЕСА_2 , належного ОСОБА_1 , та фактичні межі даної земельної ділянки, перетинається (накладається) із межами земельної ділянки за кадастровим номером :08:007:0018, згідно каталогів координат. Частини господарської будівлі, площею 0,8 кв.м., зокрема, довжиною 4,13 метрів, шириною з однієї сторони 0,23 метри та з іншої сторони 0,15 метрів, належної ОСОБА_1 знаходяться у межах земельної ділянки за кадастровим номером :08:007:0018, що підтверджується планом (схемою) земельної ділянки за результати GNSS зйомки, який доданий до вказаного висновку експерта.

Також суд бере до уваги висновок судового експерта Самулевича В.М. за результатами проведеної земельно-технічної експертизи по зверненню адвоката Кузика В.І. № 03/08-Д від 15.08.2022, в якому зазначено, що земельна ділянка, що знаходиться по АДРЕСА_3 , яка належить ОСОБА_2 , фактично має площу 0,0617 га. Конфігурація проміри (межі), площа вищезазначеної земельної ділянки на місцевості, сформовані у вигляді каталогу координат не відповідають аналогічним даним земельної ділянки з кадастровим номером :08:007:0018, що відображені в Державному земельному кадастрі.

Допитаний в засіданні судовий експерт ОСОБА_9 , який проводив вищевказані експертизи, підтвердив, що межа між земельними ділянками проходить через будівлю ОСОБА_1 , у зв`язку з чим частина вказаної споруди знаходиться на приватизованій земельній ділянці відповідачки. Окрім цього, він вказав, що фактичною (дійсною) межею між земельними ділянками є стіни будівель, зокрема, стіна належного позивачці сараю.

Отже, вказаними експертизами встановлений факт розміщення частини господарської споруди, яка на праві приватної власності належить ОСОБА_13 , на земельній ділянці ОСОБА_2 ; фактичний більший розмір земельної ділянки ОСОБА_2 : 0,0617 га, замість 0,0532 га.

Щодо посилань представника відповідача на те, що вказані експертизи містять розбіжності щодо наявності накладень земельних ділянок сторін, то суд вважає їх неспроможними, так як в судовому засіданні при допиті експерта останній зазначив, що на його клопотання будь-яких даних щодо земельної ділянки ОСОБА_1 під час виконання експертизи № 03/08-Д від 15.08.2022 за замовленням сторони відповідачки у даній справі йому надано не було, а тому вирішити питання про накладення земельних ділянок у нього не було можливості, про що він і зазначив в останньому пункті свого висновку, а під час проведення експертизи за замовленням сторони позивача від 15.08.2022 № 02/09-Д він вийшов на місце, обміряв земельну ділянку ОСОБА_1 та визначив фактичну межу між спірними ділянками, яку співставив з межами земельної ділянки ОСОБА_2 з кадастровим номером :08:007:0018, які внесені в Державний земельний кадастр, таким чином встановивши накладення.

Також про накладення земельних ділянок йдеться у рішенні № РВ-021 від 20.08.2021, яким ОСОБА_1 відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру, оскільки встановлено розташування в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки № :08:007:0018 або її частини. Площа співпадає на 1,0582 %.

Крім того, спростовані в судовому засіданні твердження представника відповідачки про те, що у позивачки відсутня технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки на місцевості, оскільки частина сторінок такої мається у матеріалах справи. Та на підставі цієї документації і прийняте вищевказане рішення № РВ-021 від 20.08.2021 відділом у Богодухівському районі ГУ Держгеокадастру у Харківській області.

Щодо недотримання процедури звернення до органу місцевого самоврядування для виготовлення зазначеної технічної документації, то суд враховує наступне. ОСОБА_1 зверталася до Калуської міської ради від 09.03.2021 зі заявою, в якій вона просила направити земельну комісію з метою встановлення меж земельних ділянок у зв`язку з порушенням граничних меж земельних ділянок. У відповідь на таке звернення їй було направлено лист від 27.04.2021, в якому рекомендовано з метою вирішення порушеного у заяві питання звернутися до землевпорядних організацій. Що нею в подальшому і було зроблено. При цьому суд бере до уваги пояснення представника позивачки про те, що, виготовивши технічну документацію та отримавши рішення державного реєстратора, а в подальшому і висновок експерта про наявність накладення її земельної ділянки та ділянки відповідачки, звертатися до органу місцевого самоврядування зі заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою не було змісту, так як спочатку потрібно було вирішувати питання щодо накладення земельних ділянок, а тому вона звернулася до суду з даним позовом.

Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_1 виконала обов`язок з доведення належними, допустимими, достатніми і достовірними доказами того, що земельна ділянка з кадастровим номером :08:007:0018, площею 0,0532 га, яка належить відповідачці, накладається на господарську будівлю (сарай), що входить в склад домоволодіння, за адресою: АДРЕСА_2 , яке належить їй, у зв`язку з чим відповідачкою порушений законний інтерес позивачки на набуття права власності на землю, яка необхідна для обслуговування об`єкта нерухомості, розташованого на ній.

Окрім цього, як зазначила у судовому засіданні представник позивачки, межею господарств сторін були стіни будівель, які знаходяться впритул один до одної, кожна з яких мала свою стіну. Зазначене також підтвердила свідок ОСОБА_8 , яка пояснила, що на їхній земельній ділянці знаходиться сарай, який стояв впритул до сараю на земельній ділянці сусідів (відповідачки). Вказані сараї були стіна в стіну, їх нічого розділяло.

Не заперечував той факт, що межею земельних ділянок сторін по справі була стіна будівель, які відходили по дві сторони, і представник відповідачки, на підтвердження чого в останньому судовому засіданні ним було надане геодезичне викопіювання територій по АДРЕСА_3 , земельної ділянки ОСОБА_2 , на якому він позначив межу земельних ділянок сторін, яка проходить через дотичну стіну господарських споруд обох будинковолодінь. Єдина суперечність в поясненнях сторін в тому, що на думку відповідача, стіна обох суміжних споруд була єдиною і спільною, а тому сторонам вона належить по половині, в той час, як сторона позивача стверджує про дві окремі стіни, які стояли притул одна до одної і на стику яких і була межа. Також обидві сторони не заперечують, що в подальшому ОСОБА_2 належний їй сарай розібрала.

В будь-якому випадку обидві сторони визнають той факт, що межа проходила по суміжній стіні (стінах), але аж ніяк не через господарську споруду, як встановлено в даному випадку у висновку експерта та не спростовано стороною відповідача.

Водночас, суд не бере до уваги твердження представника відповідачки про те, що про накладення частини сараю не може йти мова, оскільки вказана стіна, яка розділяла сараї, є спільною, як для сторони позивачки та сторони відповідачки, товщина цієї стіни складає 20 см, а тому кожній зі сторін належить по 10 см стіни, оскільки таке твердження ґрунтується виключно на припущеннях, а згідно з висновком на території відповідачки знаходиться частина господарської споруди позивачки довжиною 4,13 метрів, шириною з однієї сторони 0,23 метри та з іншої сторони 0,15 метрів, що перевищує проведені ним обміри.

Також суд відхиляє доводи представників відповідачів про те, що батько позивачки погодив межі земельних ділянок як підставу відмови у задоволенні позову, оскільки згідно з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 580/168/16-ц (провадження № 61-19526сво18), відповідно до яких погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути технічних помилок. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не приводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. При цьому суд також враховує, вік батька, твердження позивачки про незадовільний стан його здоров`я та його незадовгу смерть.

Таким чином, судом встановлено, що межею земельних ділянок сторін були цегляні та дерев`яні господарські споруди, які примикали один до одного, у зв`язку чим частина господарської будівлі (сараю), належного позивачці, ніяким чином не могла перетинати фактичну межу земельних ділянок та знаходитися на території відповідачки.

При цьому суд враховує доводи позивачки, що будь-яких змін у господарській будівлі 1961 року, частина якої знаходиться на території відповідачки, не здійснювалося, що не заперечується стороною відповідача, а також підтверджується висновком судового експерта від 15.08.2022 № 02/09-Д, в якому зазначено, що втручань в конструктивні елементи господарської будівлі (сарай), яка розташована на земельній ділянці по АДРЕСА_2 , що передбачають зміну геометричних розмірів (реконструкцію) не встановлено.

У зв`язку з чим суд вважає, що при виготовленні технічної документації, якою була сформована земельна ділянка з кадастровим номером :08:007:0018, були внесені недостовірні дані щодо меж земельної ділянки. Зокрема, наявна невідповідність промірів, зазначених в державному акті на право власності на земельну ділянку, яка належить відповідачці, промірам, які є в натурі, внаслідок чого частина господарської будівлі, яка належна позивачці знаходиться на приватизованій земельній ділянці відповідачки.

Щодо посилання представника відповідачки, що постанова апеляційного суду по справі № 345/4558/20 має преюдиційне значення суду зазначає наступне.

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.

Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішення у такій справі правовідносини.

Суб`єктивними межами є те, що у двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду.

Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті самі особи, які брали участь у попередній справі, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Не потребують доказування обставини, встановлені рішення суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема, зазначені у резолютивній частині рішення.

Враховуючи, що під час судового розгляду справи № 345/4558/20 були дійсними рішення сесії Калуської міської ради, державний акт на землю та не скасована державна реєстрація земельної ділянки відповідачки, беручи до уваги, що предметом вказаного судового розгляду не було встановлення законності приватизації відповідачкою належної їй земельної ділянки, як і не встановлювалося наявність чи відсутність порушеного права позивачки на отримання у власність земельної ділянки, необхідної для обслуговування належного їй домоволодіння, шляхом безоплатної приватизації, суд вважає, що постанова Івано-Франківського апеляційного суду від 10.11.2022 не має преюдиційного значення під час розгляду даної справи.

Встановлені судом обставини в сукупності з наведеними нормами матеріального права дають підстави для висновку, що відповідачкою порушений законний інтерес позивачки на набуття права власності на земельну ділянку шляхом безоплатної приватизації, яка необхідна для обслуговування належного їй домоволодіння, а тому він підлягає захисту шляхом визнання недійсним рішення сесії Калуської міської ради від 27 грудня 2004 року № 634 в частині передачі земельної ділянки, площею 0,0532 га, у приватну власність ОСОБА_2 , визнання державного акту про право власності на земельну ділянку серія ІФ № 040910 від 05 травня 2005 року, виданого на ім`я ОСОБА_2 , кадастровий номер земельної ділянки :08:007:0018, недійсним в частині передачі земельної ділянки, площею 0,0532 га, та скасування державної реєстрації права власності на вказану земельну ділянку.

Водночас, враховуючи, що частина земельної ділянки з кадастровим номером :08:007:0018, площею 0,0468 га, була подарована відповідачкою своєму синові, беручи до уваги, що спір щодо неї відсутній, а також те, що, задовольнивши позов повністю, останнього буде позбавлено права власності щодо неї, суд вважає недоцільним визнати вказаний державний акт недійсним повністю.

Щодо строку позовної давності.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 925/756/19 (провадження № 12-40гс20) зроблено висновок, що «строк, у межах якого пред`являється позов як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу), ЦК Українивизначено як позовна давність (стаття 256 цього Кодексу). Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), перебіг якої відповідно до частини першої статті 261 цього ж Кодексу починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Отже, перебіг позовної давності обчислюється з моменту, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 74 ГПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, має довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше».

Суд, відповідно до поданих сторонами доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, встановив, що про порушення свого права позивачка дізнався 20.08.2021, отримавши рішення № РВ-021 від 20.08.2021, яким їй відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру, оскільки встановлено розташування в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати іншої земельної ділянки № :08:007:0018 або її частини (т.1 а.с. 20).

Посилання представника відповідачки про те, що з 2014 року між сторонами триває спір, є безпідставними, оскільки матеріали справи не містять доказів, що позивачці, починаючи з вказаного періоду часу, було відомо про порушенням її права на отримання у власність земельної ділянки, необхідної для обслуговування належного їй домоволодіння, як і не містять доказів, що вона могла дізнатися про прошення її права раніше.

Доводи представника позивачки на те, що у 2017 році дочка позивачки ОСОБА_7 зверталася до Калуського міськрайоного суду (справа № 345/1058/17), Івано-Франківського міського суду (справа № 345/1058/2017), Івано-Франківського окружного адміністративного суду (справи № 809/414/17, та № 809/355/17), як на підставу пропущення строку, суд не враховує, оскільки остання, будучи, допитаною у судовому засіданні зазначила, що не повідомляла мамі ОСОБА_1 про наявні судові розгляди, оскільки вона перебувала за межами України.

З огляду на викладене, суд, вважає, що позивачкою не порушено строків позовної давності, а таким чином, позов підлягає до чаткового задоволення.

На підставі викладеного, ст.ст. 14, 41 Конституції України, ст.ст. 16, 328, 377 ЦК України, ст.ст. 3, 12, 80, 96, 118, 120, 122, 152, 153 ЗК України, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-78, 81, 89, 133, 137, 141, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Калуської міської ради про визнання частково недійсним і скасування рішення сесії та визнання недійсним державного акту про право власності на земельну ділянку задовольнити частково.

Визнати недійсним рішення сесії Калуської міської ради від 27 грудня 2004 року №634 в частині передачі земельної ділянки площею 0,0532 га у приватну власність ОСОБА_2 .

Визнати Державний акт про право власності на земельну ділянку серія ІФ № 040910 від 05 травня 2005 року, виданий на ім`я ОСОБА_2 , кадастровий номер земельної ділянки :08:007:0018, недійсним в частині передачі земельної ділянки площею 0,0532 га.

Скасувати державну реєстрацію право власності на земельну ділянку площею 0,0532 га з кадастровим номером :08:007:0018.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителька АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителька АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: Калуська міська рада, адреса вул. І.Франка, 1 м. Калуш Івано-Франківської області, .

Повний текст судового рішення виготовлений 29.09.2023.

Суддя: