Справа № 144/691/23
Провадження № 22-ц/801/1918/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Довгалюк Л. В.
Доповідач:Береговий О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2023 рокуСправа № 144/691/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Берегового О.Ю. (суддя-доповідач),

суддів: Панасюка О.С., Якименко М.М.,

за участю секретаря судового засідання Куленко О.В.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Приватне підприємство «Антарис Агро»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу приватного підприємства «Антарис Агро» на ухвалу Теплицького районного суду Вінницької області від 14 серпня 2023 року про повернення зустрічної позовної заяви, постановлену місцевим судом під головуванням судді Довгалюк Л.В., в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємства «Антарис Агро» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

встановив:

Короткий зміст позовних вимог.

В травні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до приватного підприємства «Антарис Агро» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Ухвалою Теплицького районного суду Вінницької області від 29 травня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у вказаній справі.

05 липня 2023 року від приватного підприємства «Антарис Агро» надійшла зустрічна позовна заява до ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення Росошанської сільської ради № 152 від 07 червня 2016 року про затвердження проекту землеустрою та передачу ОСОБА_1 у приватну власність земельної ділянки площею 1,7 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

Рішення суду першої інстанції і мотиви його ухвалення.

Ухвалою Теплицького районного суду Вінницької області від 14 серпня 2023 року зустрічну позовну заяву приватного підприємства «Антарис Агро» до ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення Росошанської сільської ради № 152 від 07 червня 2016 року про затвердження проекту землеустрою та передачу ОСОБА_1 у приватну власність земельної ділянки ведення особистого селянського господарства повернуто заявнику разом із доданими матеріалами.

Ухвала суду мотивована тим, що вирішення питання про прийняття до провадження зустрічного позову є правом суду та враховуючи, що вимоги зустрічного та первісного позовів не є однорідними як за предметом позову, так і способом захисту прав та законних інтересів сторін, що зумовлює самостійний предмет їх доказування, а тому їх спільний розгляд не є доцільним, призведе до затягування судового процесу, ускладнення розгляду справи за первісним позовом.

Провадження в суді апеляційної інстанції.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду приватне підприємство «Антарис Агро» подало апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права просило оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу на продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що на думку заявника вимоги первісного та зустрічного позову випливають з одних і тих же правовідносин. Поряд з цим, вважає, що ними усунуто всі недоліки, які зазначені в ухвалі про залишення зустрічного позову без руху.

19 вересня 2023 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона заперечила аргументи викладені в ній вказавши, що суд попередньої інстанції прийшов до вірного висновку про повернення зустрічної позовної заяви. Вважає, що ПП «Антарис-Агро» не усунуло усі недоліки визначені в ухвалі про залишення зустрічного позову без руху.

Позиція суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведені норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, заперечення викладені в відзиві на апеляційну скаргу, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Повертаючи зустрічний позов, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги зустрічного та первісного позовів не є однорідними як за предметом позову, так і способом захисту прав та законних інтересів сторін.

Колегія суддів вважає вказані висновки місцевого суду помилковими, з огляду на таке.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Пунктом 3 частини 2 статті 49 ЦПК України передбачено, що крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.

За своєю суттю зустрічний позов є матеріально-правовою вимогою відповідача до позивача, яка заявляється для сумісного розгляду з первісним позовом.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом за наявністю одночасно двох умов: 1) обидва позови взаємопов`язані; 2) спільний їх розгляд є доцільним.

Отже, умовами пред`явлення зустрічного позову є взаємопов`язаність зустрічного позову з первісним; доцільність сумісного розгляду основного й зустрічного позовів.

Зустрічний позов дозволяє розглянути в одному процесі вимоги обох сторін, що дає можливість заощадити час і сприяє більш швидкому захисту їх прав та інтересів, а також запобігає можливості винесення суперечливих і взаємовиключних судових рішень у цивільній справі.

Таким чином, із ст. 193 ЦПК України вбачається, що прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним не є обов`язком суду, що розглядає справу, а навпаки відноситься до його дискреційних повноважень, при цьому сам суд першої інстанції визначає взаємопов`язаність позовів (зокрема, виникнення із одних правовідносин, випадок коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову, тощо), а, крім цього, додатково повинен визначитися із доцільністю такого спільного розгляду, що є оціночним поняттям у кожній окремій справі та оцінку цьому може дати виключно суд, що розглядає справу як суд першої інстанції.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі №916/3245/17 зазначено, що ознаками зустрічного позову є його взаємопов`язаність із первісним позовом і доцільність його спільного розгляду з первісним позовом, зокрема, коли позови виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом можуть різнитися з вимогами первісного позову, але вони об`єднуються в одне провадження з первісним позовом ухвалою суду.

У постанові від 20 березня 2019 року у справі № 910/2987/18 Велика Палата Верховного Суду також вказала, що взаємопов`язаність зустрічного та первісного позовів може виражатися у підставах цих позовів або поданих доказах, а також у тому, що вимоги за зустрічним і первісним позовами можуть зараховуватись. Подання зустрічного позову, задоволення якого виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову, має на меті довести відсутність матеріально-правової підстави для задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом.

Так з матеріалів справи вбачається, що вимогами первісного позову ОСОБА_1 є усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою з кадастровим номером № :06:001:0048, площею 1,7 га для ведення особистого селянського господарства, в той же час, вимоги зустрічного позову ПП «Антарис-Агро» є визнання недійсним рішення сільської ради, яким передано позивачу цю ж саму земельну ділянку.

Відтак, колегія суддів звертає увагу на те, що у вказаній справі, за умови доведеності зустрічних позовних вимог ПП «Антарис Агро» про визнання недійсним рішення Росошанської сільської ради № 152 від 07 червня 2016 року про затвердження проекту землеустрою та передачу ОСОБА_1 у приватну власність земельної ділянки площею 1,7 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства виключатиме повністю або частково задоволення первісних вимог ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про доцільність відмови у прийнятті зустрічної позовної заяви, оскільки не взяв до уваги, що обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, задоволення первісного або зустрічного позову впливає на результат розгляду один одного.

Вказані обставини залишились поза увагою місцевого суду.

Поряд з цим, переглядаючи оскаржувану ухвалу в частині висновків місцевого суду про не усунення недоліків зустрічної позовної заяви визначених в ухвалі Теплицького районного суду Вінницької області від 10 липня 2023 року, колегія суддів звертає увагу на наступне.

ЄСПЛ зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (пункт 110 рішення ЄСПЛ від 20 лютого 2014 року у справі «Шишков проти Росії»).

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції.

Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції»).

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та у рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права на доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Водночас встановлення обмежень доступу до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Так, вимоги до форми та змісту позовної заяви, яка подається до суду, визначені у статтях 175, 177 ЦПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити: 1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти;

3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються;

4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них;

5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;

6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору;

7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;

8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи;

10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Згідно з ч. 5 ст. 177 ЦПК України визначено, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач на виконання вимог ухвали Теплицького районного суду Вінницької області від 10 липня 2023 року надав суду уточнену позовну заяву в якій, зокрема, обґрунтував зустрічну позовну вимогу навівши власні доводи, які є підставою для задоволення заявлених вимог.

Крім того, в додатках до зустрічної позовної заяви зазначено докази, які на думку відповідача підтверджують викладені в ній обставини.

Колегія суддів апеляційної інстанції наголошує, що перевірку обґрунтованості заявлених вимог, наявності доказів, їх оцінка, належність і допустимість має здійснювати судом в ході розгляду справи після вирішення питання про відкриття провадження у справі, за результатами розгляду справи.

Крім того, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що подання доказів можливе також і на наступних стадіях цивільного процесу.

Зважаючи на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що місцевий суд повертаючи зустрічну позовну заяву з вищезазначених підстав, припустився надмірного формалізму, чим фактично позбавив відповідача права на доступ до правосуддя.

Отже, враховуючи викладене та обставини на які посилається ПП «Антарис Агро» в апеляційній скарзі як на підставу перегляду судового рішення в частині порушення судом першої інстанції норм процесуального права знайшли своє підтвердження.

Враховуючи зазначене, при постановленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції порушено норми процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, що у відповідності до ст. 379 ЦПК України є підставою для скасування оскаржуваної ухвали та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направленню справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З огляду на вищевикладені обставини справи ухвала Теплицького районного суду Вінницької області від 14 серпня 2023 року підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду зі стадії вирішення питання про прийняття зустрічного позову до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Антарис Агро» задовольнити.

Ухвалу Теплицького районного суду Вінницької області від 14 серпня 2023 року скасувати і направити справу для продовження розгляду, зі стадії вирішення питання про прийняття зустрічного позову до суду першої інстанції (Теплицького районного суду Вінницької області).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О.Ю. Береговий

Судді: О.С. Панасюк

М.М. Якименко