ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1734/23Головуючий по 1 інстанції
Справа №711/5755/23 Категорія: 310020000 Позарецька С.М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2023 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
судді Гончар Н.І., Новіков О.М.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу позивача на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25.09.2023 (повний текст складено 02.10. 2023, суддя в суді першої інстанції Позарецька С.М.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Черкаській області про стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

у серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просив стягнути з відповідача на свою користь у відшкодування моральної шкоди 50 000,00 грн., мотивуючи тим, що він проходив службу в ГУНП в Черкаській області на посаді начальника поліцейської діяльності №2 відділу поліції №2 Черкаського РУП ГУ НП в Черкаській області в період з 07.11.2015 по 31.08.2021.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 04.11.2022 у справі №580/3822/22 визнано протиправною бездіяльність ГУНП в Черкаській області щодо невиплати доплати за службу в нічний час та індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 ; стягнуто з ГУНП в Черкаській області заборгованість по грошовому забезпеченню у вигляді доплати за службу в нічний час за період з 07.11.2015 по 31.08.2021 на користь ОСОБА_1 у сумі 11 387,00 грн.; стягнуто з ГУНП в Черкаській області заборгованість по індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2016 по 31.10.2017 на користь ОСОБА_1 в сумі 3179,13 грн.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.04.2023 указане рішення окружного адміністративного суду залишено без змін.

Позивач вказує, що загальна сума заборгованості по заробітній платі склала 14566,13 грн., остаточний розрахунок з ним був проведений 27.07.2023. Незаконною невиплатою грошового забезпечення за період з листопада 2015 по липень 2023 в розмірі 14566,13 грн. та витраченим часом на судовий захист, позивачу завдано моральної шкоди, яка полягає у стражданні та приниженні, яких він зазнав внаслідок протиправних дій державного органу.

Внаслідок протиправних дій відповідача порушено стан душевної рівноваги позивача для відновлення якого доводилося докладати додаткові вольові та психологічні зусилля, у зв`язку з чим, він був позбавлений можливості повноцінно жити та працювати.

Рішенням Придніпровського районного суду міста Черкаси від 25.09.2023 позовні вимоги задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 500,00 грн. Суд вказав, що саме вказана сума належним чином відповідатиме рівню моральних страждань позивача та засадам розумності та справедливості.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав 27.09.2023 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду змінити та стягнути на його користь у відшкодування моральної шкоди 5000 грн. Вказує, що висновки суду в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди не відповідають практиці ЄСПЛ та загальній судовій практиці. Суд не врахував, що невиплата грошового забезпечення протягом тривалого часу впливала на економічну та купівельну спроможність позивача. Скаржник не погоджується з висновками суду щодо визначення розміру коштів у відшкодування моральної шкоди, а в решті - рішення суду першої інстанції не оскаржує.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечив проти її задоволення, зазначивши, що висновки суду першої інстанції у справі щодо визначеного розміру відшкодування моральної шкоди є обґрунтованими.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. У даному випадку предметом спору є вимоги про стягнення 50000 грн. За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

При розгляді справи встановлено, що Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 04.11.2022 у справі №580/3822/22 визнано протиправною бездіяльність ГУНП в Черкаській області щодо невиплати доплати за службу в нічний час та індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 ; стягнуто з ГУНП в Черкаській області заборгованість по грошовому забезпеченню у вигляді доплати за службу в нічний час за період з 07.11.2015 по 31.08.2021 на користь ОСОБА_1 у сумі 11 387,00 грн.; стягнуто з ГУНП в Черкаській області заборгованість по індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2016 по 31.10.2017 на користь ОСОБА_1 в сумі 3179,13 грн.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.04.2023 указане рішення окружного адміністративного суду залишено без змін.

Відповідно до положень ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже в судовому порядку встановлено порушення прав позивача в частині належної виплати заробітної плати, що, за його доводами, завдало йому моральної шкоди з приводу відшкодування якої подано даний позов.

Моральна шкода обумовлюється тим, що позивач зазнав негативних переживань, постійну психоемоційну напругу, важкість виконання повсякденних обов`язків, тимчасову відірваність від активного суспільно-політичного життя громади міста, знижений і нестійкий настрій, нервозність, дратливість, порушення сну, гіпертонічні кризи, побоювання про майбутній стан здоров`я.

Правовідносини між сторонами у справі, які виникли на підставі вищенаведених фактичних обставин, регламентуються наступними правовими нормами.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. Так підставою для відшкодування моральної шкоди є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб.

У пункті 13 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами) судам роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (статті 4, 5, 13 ЦПК України).

КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин.

За наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, що доведено преюдиційним судовим рішенням в адміністративній справі, і згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягає доведенню, відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 13.08.2020 у справі справа № 127/16375/19.

Далі, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З огляду на природу інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, апеляційний суд, враховуючи конкретні обставини справи, характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, зокрема, враховано тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, довгий час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, а також розмір недоплачених коштів роботодавцем, який позивач вважає для себе значним та важливим, несплата яких потягла зміни в житті позивача, вважає справедливим визначити суму компенсації моральної шкоди у розмірі 2000,00 грн., що свідчить про часткову обґрунтованість доводів апеляційної скарги позивача.

Висновки суду першої інстанції в цій частині є такими, що не повністю відповідають усім обставинам справи, зокрема, щодо справжньої глибини душевних переживань позивача, пов`язаних із захистом його порушених прав у спосіб звернення до суду та тривалістю судового розгляду.

При цьому, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 25.09.2023 у даній справі слід змінити в частині визначення розміру відшкодування позивачу моральної шкоди, який встановити в сумі 2000,00 грн., а також в частині вирішення питання про розподіл судового збору, у зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

На підставі ст.141 ЦПК України у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог на 4 % (пропорційно до задоволеної частки та у зв`язку з тим, що позивача звільнено від сплати судового збору на підставі п.13 ч.2 ст.3 ЗУ «Про судовий збір») з відповідача на користь державного бюджету слід стягнути 2684 * 0,4 * 4% = 42,94 грн. судового збору за розгляд справи судом першої інстанції та 42,94 грн. * 150% = 64,41 грн. за перегляд справи апеляційним судом, а всього 107,35 грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25.09.2023 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Черкаській області про стягнення моральної шкоди змінити в частині визначення розміру відшкодування позивачу за рахунок відповідача моральної шкоди, який встановити в сумі 2000,00 грн., та в частині розподілу судових витрат по сплаті судового збору.

Стягнути з Головного управління Національної поліції у Черкаській області на користь державного бюджету 107,35 грн. судового збору за розгляд справи судами першої та апеляційної інстанцій.

У решті рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 25.09.2023 у даній справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 18.10.2023.

Суддя-доповідач

Судді