УХВАЛА

15 листопада 2023 року

м. Київ

справа № 552/9085/22

провадження № 61-15487ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Ступак О. В.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду від 12 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди завданої внаслідок залиття квартири,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди завданої внаслідок залиття квартири, в якому просив стягнути з відповідачки на свою користь 110 000,00 грн майнової шкоди, 10 000,00 грн моральної шкоди, а також просив вирішити питання судових витрат та витрат за проведення судової будівельно-технічної експертизи.

В обґрунтування позову вказував, що ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 . Зазначав, що відповідачка проживає поверхом вище від нього, у квартирі АДРЕСА_2 , в тому ж будинку. 30 жовтня 2022 року його квартиру було затоплено. Згідно з актом комісії Комунального підприємства (далі - КП) «Жилкомсервіс» джерелом затоплення квартири є квартира АДРЕСА_1 , яка належить відповідачу. В результаті залиття квартира позивача зазнала пошкоджень та потребує ремонту.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 10 лютого 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в ході розгляду справи, позивачем не доведено належними та допустимими доказами вину відповідача у заподіянні шкоди позивачу залиттям квартири.

Додатковим рішенням Київського районного суду м. Полтави від 27 лютого 2023 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 12 вересня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Київського районного суду м. Полтави від 10 лютого 2023 року та додаткове рішення Київського районного суду м. Полтави від 27 лютого 2023 року скасовано. Ухвалено нове судове рішення, яким позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 майнову шкоду в розмірі 34 062,00 грн. Стягнуто ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 2 000,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати за проведення експертного будівельно-технічного дослідження в розмірі 1361,27 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 901,50 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу у розмірі 3 000,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 2 000,00 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Апеляційний суд, переглянувши справу в межах апеляційного оскарження, дійшов висновку, що позивачем доведено наявність шкоди спричиненої залиттям квартири АДРЕСА_1 , а відповідачем у розумінні частини другої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), не доведено, що шкоду завдано не з її вини, наявні підстави для відшкодування збитків у розмірі 34 062,00 грн. При цьому, апеляційний суд відхилив посилання ОСОБА_1 на те, що відповідно до листа від 05 січня 2023 року КП «Харківській теплові мережі» внаслідок збройної агресії російської федерації пошкоджено конструктив будинку, віконні отвори та інженерні мережі у будинку АДРЕСА_3 , що і стало причиною залиття квартири позивача. Посилаючись на Порядок проведення обстеження прийнятих в експлуатацію об`єктів будівництва, з урахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 05 квітня 2022 року № 423 та методики, затвердженої Мінрегіоном, після проведення аварійно-рятувальних та інших невідкладних робіт відповідно до Кодексу цивільного захисту України, а також робіт із розмінування відповідно до Закону України «Про протимінну діяльність в Україні», апеляційний суд зазначив, що саме звіт про обстеження пошкодженого будинку є належним та допустимим доказом, про те, що внаслідок збройної агресії було пошкоджено конструктив будинку, та як наслідок залиття квартири.

ОСОБА_1 , в особі свого представника - адвоката Петренко О. В. у жовтні 2023 року засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Полтавського апеляційного суду від 12 вересня 2023 року у вищевказаній справі, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову в яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет на 2023 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2023 року становить 2 684,00 грн.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Таким чином, ціна позову у цій справі 120 000,00 грн (110 000,00 + 10 000,00) не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684,00 грн х 100 = 268 400,00 грн).

Касаційна скарга містить посилання на те, що судове рішення у цій малозначній справі оскаржується до суду касаційної інстанції на підставі підпунктів «а» та «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Необхідність розгляду справи в касаційному порядку мотивує тим, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та становить значний суспільний інтерес, оскільки відсутня судова практика у справах про пошкодження майна, яке сталося внаслідок ракетного обстрілу з боку російської федерації, не визначено коло доказів, які б підтверджували завдання шкоди внаслідок збройної агресії та коло осіб, які повинні залучатися до участі у справі.

Крім того, справа становить виняткове значення для заявника, оскільки квартири ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були пошкоджені внаслідок ракетного обстрілу з боку російської федерації, натомість суд стягнув шкоду з відповідачки, а не з держави агресора. Відповідачка іншого житла немає, оскаржуваним судовим рішенням стягнуто грошові кошти, які є надмірними для відповідачки з урахуванням пошкодженого житла.

Використання оціночних чинників, як-то: «винятковість значення справи для скаржника», «суспільний інтерес», «значення для формування єдиної правозастосовчої практики», тощо не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже, виходячи із статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення «розгляду заради розгляду».

Фундаментальне значення для формування правозастосовчої практики означає, що скаржник у своїй касаційній скарзі ставить на вирішення суду касаційної інстанції проблему, яка, у випадку відкриття касаційного провадження Верховним Судом, впливатиме на широку масу спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми.

Верховний Суд звертається до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду в ухвалі від 07 грудня 2018 року у справі № 922/6554/15, що виключна правова проблема має оцінюватися з урахуванням кількісного та якісного вимірів. Кількісний ілюструє той факт, що вона наявна не в одній конкретній справі, а в невизначеній кількості спорів, які або вже існують, або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності.

Якісні показники характеризуються відсутністю сталої судової практики в питаннях, що визначаються як виключна правова проблема, невизначеністю на нормативному рівні правових питань, які можуть кваліфікуватись як виключна правова проблема, відсутністю національних процесуальних механізмів вирішення виключної правової проблеми іншими способами ніж із використанням повноважень Великої Палати Верховного Суду тощо.

Такі критерії, серед іншого, можливо використовувати для визначення чи має справа фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, адже останнє є оціночним поняттям.

Аргументи та доводи, викладені у касаційній скарзі, не відповідають вказаним вище критеріям, адже вони не містять жодних доказів якісного виміру щодо наявності питання фундаментального значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Разом з тим заявник не наводить обґрунтувань, які дозволяють дійти висновку, що при перегляді оскаржуваного судового рішення у даній справі має бути усунута невизначеність на нормативному рівні правових питань, які можуть кваліфікуватися, що питання має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, або існує необхідність вирішити питання застосування аналогії закону чи права; існує необхідність забезпечення принципу пропорційності, тобто належного балансу між інтересами сторін у справі.

Алгоритм та порядок встановлення фактичних обставин кожної конкретної справи не є типовим та залежить в першу чергу від позиції сторін спору, а також доводів і доказів, якими вони обґрунтовують свою позицію. Всі юридично значущі факти, які складають предмет доказування, визначають фактичний склад у справі, що формується, виходячи з підстав вимог і заперечень сторін та норм матеріального права. Підстави вимог і заперечення осіб, які беруть участь у справі, конкретизують предмет доказування, який може змінюватися в процесі її розгляду.

Касаційний суд вказує, що наведені у касаційній скарзі доводи щодо оскарження постанови у справі № 552/9085/22 фактично зводяться до незгоди позивача з висновком апеляційного суду стосовно оцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин, при цьому, доводи скарги спрямовані на доведення необхідності переоцінки цих доказів та встановленні інших обставин у тому контексті, який, на думку скаржника, свідчить про відсутність підстав для задоволення позову.

Наведене дає підстави для висновку, що касаційна скарга не містить належного обґрунтування наявності підстав, передбачених підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, для перегляду малозначної справи судом касаційної інстанції.

Щодо доводів заявника про те, що справа має для неї виняткове значення, Верховний Суд зазначає, що поняття винятковості справи є оціночним та потребує належного обґрунтування. Заявницею не наведено переконливих доводів та не надано відповідних доказів, які б свідчили про те, що справа має для неї виняткове значення, а сама по собі вказівка про це у касаційній скарзі не дає підстав для відкриття касаційного провадження у малозначній справі.

Касаційна скарга не містить інших посилань на винятки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Верховний Суд таких випадків не встановив, заявник їх наявність не обґрунтував.

Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки заявник подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, а обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підтвердились, то відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду від 12 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди завданої внаслідок залиття квартири відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний О. В. Ступак