Номер провадження: 22-ц/813/7009/23
Справа № 522/3822/22
Головуючий у першій інстанції Шенцева О.П.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

25.09.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Лозко Ю.П., Карташова О.Ю.,

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "АІА Фінанс Груп",

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України) справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 ,

на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 червня 2023 року, ухвалене судом у складі судді Шенцевої О.П. у м. Одеса,

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АІА Фінанс Груп" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю "АІА Фінанс Груп" звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого зазначило, що 09.11.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АІА Фінанс Груп» та ОСОБА_1 укладений договір про надання кредиту № 2013545. Вказаний договір укладено в електронному вигляді.

Згідно п. 1.1 договору, кредитодавець надає позичальнику кредит, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит та сплатити нараховані проценти на умовах, передбачених договором та погоджених кредитодавцем за заявкою позичальника. Сума кредиту, наданого відповідачу 7000 грн, строком на 30 днів, розмір нарахованих процентів 2216 грн.

Однак відповідачем кредит не повернуто, проценти за договором не сплачено. Станом на 17.02.2022 року позивачем, відповідно до п. 2.11 договору, нараховано проценти 84105 грн та інфляційні втрати на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України - 1174,27 грн.

Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 94495,27 грн (7000 грн сума кредиту, 2216 грн проценти, 84105 грн проценти згідно ст. 625 ЦК України та п. 2.11 договору, 1174,27 грн інфляційні втрати згідно ст. 625 ЦК України) та вирішити питання розподілу судових витрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Приморський районний суд м. Одеси від 08 червня 2023 року позов ТОВ "АІА Фінанс Груп» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованостізадовольнив. Стягнув з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА Фінанс Груп» заборгованість у розмірі 94495,27 грн, судовий збір 2481 грн, та витрати на правову допомогу у розмірі 9724,76 грн.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено укладення між Товариством з обмеженою відповідальністю «АІА Фінанс Груп» та ОСОБА_1 09.11.2019 року договору про надання кредиту, в електронному вигляді на підставі індивідуальної пропозиції (оферти) за № 2013545 укладення договору про надання кредиту, яка акцептована відповідачем 09.11.2019 року шляхом підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідача, тому вважав вимоги обґрунтованими.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08.06.2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "АІА Фінанс Груп" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково щодо стягнення тіла кредиту 7000 грн та процентів 2216 грн, в іншій частині позовних вимог відмовити, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Просить вирішити питання розподілу судових витрат.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що у позивача припинилось право нараховувати проценти за договором після закінчення строку кредитування. Також звертає увагу на те, що заборгованість нарахована на підставі п. 2.11 договору не підлягають стягненню. При цьому, посилається на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 05.04.2023 року у справі № 910/4518/16, вважає неправомірним нарахування процентів на підставі п. 2.11 договору за ч. 2 ст. 625 ЦК України та у розмірі 1.5% від суми отриманого позичальником кредиту за кожен день з моменту закінчення строку кредитування до моменту фактичного повернення.

Висновок про стягнення витрат на правову допомогу вважає необґрунтованим, а висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц таким, що не підлягає застосування, оскільки у цій справі позивач в акті про надані послуги підтвердив сплату адвокату винагороди в безготівковій формі. Також позивачем не висловлювалось жодних заяв про намір подати докази на підтвердження витрат на правову допомогу.

(2) Позиція інших учасників справи

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 17.07.2023 року позивачу роз`яснювалось право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу відповідно.

Копію ухвали про відкриття провадження та копію апеляційної скарги Товариство з обмеженою відповідальністю «АІА Фінанс Груп» отримало 19.07.2023 року та 13.07.2023 року відповідно в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідками.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить оскаржуване рішення залишити без змін, а скаргу без задоволення, посилаючись на те, що позивачем нараховано проценти після закінчення строку дії договору відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України за розміром встановленим у п. 2.11 договору. Посилання на правові позиції Верховного Суду вважає необґрунтованими оскільки, правовідносини у вказаних справах не є подібними. Також зазначає про надання доказів виконання кредитором положень п. 9.3 договору. Вважає оскаржуване рішення в частині стягнення витрат на правову допомогу обґрунтованим.

Копію ухвали про відкриття провадження ОСОБА_1 отримав 19.07.2023 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову в цій справі є вимога про стягнення шкоди у розмірі 94495,27 грн, тобто ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2684 * 100 = 2684000 грн), тому справа є малозначною в силу прямої вказівки в ЦПК України.

Оскільки справа є малозначною, то розгляд апеляційної скарги проводиться без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час та місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

Звертаючись з апеляційною скаргою відповідач просив розгляд справи провести з викликом сторін.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Отже, розгляд цивільної справи з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім справ зазначених в ч.4 ст. 274 ЦПК України, у суді апеляційної інстанції у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи є загальним правилом, визначеним у ЦПК України.

Як вже зазначалось, у вказаній справі ціна позову становить 94495,27 грн і є менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2684 * 100 = 2684000 грн), тому справа відноситься до категорії малозначної справи в силу вимог закону.

З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи (ч. 3 ст. 369 ЦПК України).

В апеляційній скарзі скаржником не викладені обставини, за яких справа повинна розглядатися у судовому засіданні з викликом сторін.

Апеляційний суд зазначає, що предметом позову у цій справі є стягнення заборгованості за кредитним договором. Обсяг матеріалів вказаної справи не є значним, скаржником рішення оскаржується лише в частині стягнення процентів.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що у задоволенні клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного провадження із повідомленням (викликом) учасників справи слід відмовити.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Із змісту апеляційної скарги вбачається, що відповідачем рішення суду в частині стягнення суми кредиту (згідно заявки) у розмірі 7000 грн, процентів (згідно заявки) у розмірі 2216 грн не оскаржується, тому рішення суду в цій частині не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції згідно положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України та п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку № 12 від 24 жовтня 2008 року.

Задовольняючі позовні вимоги, суд першої інстанції виходи з того, позивачем доведено укладення між Товариством з обмеженою відповідальністю «АІА Фінанс Груп» та ОСОБА_1 09.11.2019 року договору про надання кредиту, в електронному вигляді на підставі індивідуальної пропозиції (оферти) за № 2013545 укладення договору про надання кредиту, яка акцептована відповідачем 09.11.2019 року шляхом підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідача, тому вважав вимоги обґрунтованими.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Положення ч. 1 ст. 205 ЦК України (в редакції на час виникнення правовідносин) визначають, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини першої ст. 207 ЦК України (в редакції на час виникнення правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів (частина третя статті 207 ЦК України).

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. ст. 205, 207 ЦК України).

Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Частиною 1 ст. 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», в редакції на час виникнення правовідносин, електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», в редакції на час виникнення правовідносин, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», в редакції на час виникнення правовідносин, пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Положення ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», в редакції на час виникнення правовідносин, передбачають відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», в редакції на час виникнення правовідносин, у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Так, відповідно до п. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Судом встановлено, що 09.11.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АІА Фінанс Груп» та ОСОБА_1 укладено договір про надання кредиту, в електронному вигляді на підставі індивідуальної пропозиції (оферти) за № 2013545 укладення договору про надання кредиту, яка акцептована відповідачем 09.11.2019 року шляхом підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідача.

Відповідно до п. 1.1 договору кредитодавець надає позичальнику кредит, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит та сплатити нараховані проценти на умовах, передбачених договором за погодженою кредитодавцем заявкою позичальника.

Згідно пункту 2.6 договору від 09.11.2019 року датою надання кредиту вважається дата зарахування грошових коштів на рахунок позичальника, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється в день надання кредиту.

Судом першої інстанції встановлено, що зарахування кредитних коштів у сумі 7000 гривень на рахунок відповідача відбулось 09.11.2023 року, що підтверджується довідкою ТОВ «Платежі Онлайн Україна» за № 283/11 від 30.11.2021 року.

Пунктом 2.10 договору від 09.11.2019 року передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити плату за користування кредитом, визначені згідно п. 2.8 договору в останній день строку користування кредитом, періодичних платежів за договором не передбачено.

В пункті 2.7 договору зазначено, що кредит надається на визначену позичальником кількість днів в межах строку від 7 (семи) до 30 (тридцяти) календарних днів, але у будь-якому випадку - до одного місяця.

В пункті 1.1. заявки № 2013545 від 09.11.2019 року, із якою звертався ОСОБА_1 до ТОВ «АІА Фінанс Груп», зазначено, що кредитодавець надає позичальнику кредит у розмірі 7000 грн, строком на 30 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитом 2216 грн в місяць.

Зазначені обставини свідчать про те, що за умовами кредитного договору від 09.11.2019 року товариством з обмеженою відповідальністю "АІА Фінанс Груп" надано ОСОБА_1 кредит у розмірі 7000 грн строком на один місяць, із терміном повернення кредиту та нарахованих процентів у розмірі 2216 грн до 09.12.2019 року.

Звертаючись до суду позивач просив стягнути з ОСОБА_1 , крім заборгованості за кредитом у розмірі 7000 грн та процентів у розмірі 2216 грн, заборгованість за процентами згідно ст. 625 ЦК України та п. 2.11 договору у розмірі 84105 грн, інфляційні втрати згідно ст. 625 ЦК України у розмірі 1174,27 грн.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Такі висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 646/14523/15-ц, від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 (пункт 8.35).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-16гс22) зроблено такі висновки, що «компенсаторний характер процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за «користування кредитом» (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за «користування кредитом», до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

Принципи справедливості, добросовісності та розумності передбачають, зокрема, обов`язок особи враховувати потреби інших осіб у цивільному обороті, проявляти розумну дбайливість і добросовісно вести переговори (див. пункт 6.20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/719/19). Отже, сторони повинні сумлінно та добросовісно співпрацювати з метою належного виконання укладеного договору. Кредитор у зобов`язанні має створити умови для виконання боржником свого обов`язку, для чого вчиняє не тільки дії, визначені договором, актами цивільного законодавства, але й ті, які випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту (див. частину першу статті 613 ЦК України). Вказаного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17 (пункт 57).

Для вирішення подібних спорів важливим є тлумачення умов договорів, на яких ґрунтуються вимоги кредиторів, для з`ясування того, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування. Для цього можуть братися до уваги формулювання умов про сплату процентів, їх розміщення в структурі договору (в розділах, які регулюють правомірну чи неправомірну поведінку сторін), співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо. У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав)».

Верховним судом у постанові від 19.09.2020 року у справі № 686/18977/17 зазаначено, що «положеннями частини другої статті 536, частини другої статті 625 та статті 627 ЦК України не обмежено право сторін визначити у договорі розмір процентів за неправомірне користування чужими грошовими коштами. Однак, диспозитивний характер цих норм у цілому обмежується положенням частини другої статті 625 ЦК України, яка зазначає про стягнення трьох процентів річних, що має наслідком визначення таких процентів саме у річних, а не будь-яким іншим способом обчислення процентів за умовами договору.

Отже, положеннями ЦК України передбачено, що договором може бути встановлено інший розмір процентів річних, а не інший спосіб їх обчислення, зокрема, у розмірі певного проценту за кожен день прострочення».

Згідно пункту 2.11 договору від 09.11.2019 року процента ставка за договором є змінною. Починаючи з четвертого дня за останнім днем строку користування кредитом плата за користування кредитом збільшується наступним чином: процента ставка за користування кредитом становить 1,5% від суми отриманого позичальником кредиту за кожен день з моменту закінчення строку кредитування, до моменту фактичного повернення кредиту. Обов`язок сплати процентів згідно даного пункту договору виникає у позичальника в строк до 3 днів з моменту направлення відповідної вимоги кредитодавцем позичальнику засобами зв`язку відповідно до п.9.3 договору.

Користування кредитом - це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами кредитного договору.

Отже пунктом 2.11 сторони передбачили проценту ставку як плату за користування кредитом, у вигляді процентної ставки 1,5% за кожен день від суми отриманого кредиту, а не річних від простроченої суми, як передбачено ч. 2 ст.625 ЦК України.

Колегія суддів зауважує, що пункт 2.11. договору, розташований в розділі 2 «Строк договору та кредиту. Ціна договору. Порядок розрахунків» договору, який регулює правомірну поведінку сторін.

При цьому, у розділі 5 «Відповідальність сторін» сторони передбачили відповідальність на невиконання та (або) неналежне виконання умов договору.

Умовами укладеного сторонами договору не передбачено розмір процентів річних від простроченої суми, як міри відповідальності за ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Крім того, в позовній заяві позивачем процитовано пункт 2.11 договору від 09.11.2019 року та зазначено, що з урахуванням наведених положень за період прострочення повернення кредиту за користування кредитом на клієнта нараховані проценти згідно п. 2.11 договору та ч. 2 ст. 625 ЦК України в розмірі, що розраховується за формулою: сума кредиту * 1,5% * кількість днів прострочення.

Ураховуючи викладені обставини колегія суддів вважає, що проценти за користування кредитом у розмірі 84105 грн нараховані позивачем на підставі п. 2.11 договору не є процентами як мірою відповідальності, передбаченими ст. 625 ЦК України.

За таких обставин колегія суддів вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "АІА Фінанс Груп" до ОСОБА_1 про стягнення процентів згідно статті 625 ЦК України у розмірі 84105 грн задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог про стягнення інфляційних втрат згідно ст. 625 ЦК України у розмірі 1174,27 грн, то апеляційна скарга не містить обґрунтувань неповноти або неправильності встановлення обставин, які мають значення, не наведено мотивів незаконності рішення суду в цій частині вимог.

Щодо суті апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Апеляційний суд вважає, що рішення суду в оскаржуваній частині позовних Товариства з обмеженою відповідальністю "АІА Фінанс Груп" до ОСОБА_1 про стягнення процентів згідно статті 625 ЦК України слід скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "АІА Фінанс Груп" до ОСОБА_1 про стягнення процентів згідно статті 625 ЦК України у розмірі 84105 грн відмовити. Рішення суду в оскаржуваній частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "АІА Фінанс Груп" до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних витрат залишити без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною першою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір в сумі 2481 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 2631 від 17.02.2022 року.

Оскільки позовна заява підлягає задоволенню частково, то з ОСОБА_1 на користь ТОВ «АІА Фінанс Груп» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 272,79 грн.

За подання апеляційної скарги ОСОБА_1 сплачено судовий збір в сумі 3721,50 грн, що підтверджується копією квитанції № від 10.07.2023 року.

У зв`язку з тим, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково в частині оскаржуваних позовних вимог, то з ТОВ «АІА Фінанс Груп» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3670,25 грн.

Враховуючи вимоги частини 10 статті 141 ЦПК України, колегія суддів вважає, що з ТОВ «АІА Фінанс Груп» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3397,46 грн (3670,25 272,79).

Щодо стягнення витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Приморський районний суд м. Одеси рішенням від 08 червня 2023 року стягнув з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 9724,76 грн.

Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої-третьої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення; надання правової допомоги свідку у кримінальному провадженні; представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами;

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» ).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Позивач в позовній заяві просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 9724,76 грн.

На підтвердження понесення витрат на правову допомогу позивачем в суді першої інстанції надано договір № 21-3 про надання правової допомоги від 01.09.2021 року, укладений між ОСОБА_3 та ТОВ «АІА Фінанс Груп», додаткову угоду № 2 до договору № 21-3 про надання правової допомоги від 01.09.2021 року від 03.09.2021 року, ордер на надання правової допомоги серії АІ № 0120893 відповідно до якого ТОВ «АІА Фінанс Груп» уповноважило на підставі договору про надання правової допомоги № 21-3 від 01.09.2021 року адвоката Литвинець С.А. діяти в Приморському районному суді м. Одеси.

Відповідно до п. 2.2 договору про надання правової допомоги оплата послуги клієнтом здійснюється в строк до 14 календарних днів з моменту підписання акта про надані послуги, якщо інший порядок розрахунку не вказано у відповідній додатковій угоді. Розрахунки здійснюються виключно у безготівковій формі.

Відповідно до п. 1 додаткової угоди № 2 до договору № 21-3 про надання правової допомоги від 01.09.2021 року ТОВ «АІА Фінанс Груп» та ОСОБА_3 прийшли до згоди щодо визначення вартості послуг за договором зокрема щодо представництво інтересів клієнта при розгляді справи за позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором при розгляді справи у суді першої інстанції що включає: вивчення матеріалів, аналіз судової практики, розрахунок суми позовних вимог, підготовку позову - вартість яких 5000 грн + 5% від суми позову.

Згідно п. 1 акту № 220217-2 про надані послуги згідно договору № 21-3 про надання правової допомоги від 01.09.2021 року загальна вартість наданих послуг за договором в розрізі даного акту складає 9724,76 грн. Надані адвокатом послугу складають представництва інтересів клієнта у судовій справі за позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором до ОСОБА_1 при розгляді справи у суді першої інстанції що включає: вивчення матеріалів, аналіз судової практики, розрахунок суми позовних вимог, підготовку позову - вартість яких 5000 грн + 5% від суми позову.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

При визначенні розміру витрат на професійну правову допомогу, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, понесених під час розгляду справи в суді першої інстанції, колегія суддів враховує принцип співмірності та розумності судових витрат, складність справи та обсяг виконаних робіт адвокатом, приймаючи до уваги надані документі, відсутність клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, а також приймаючи до уваги висновок про часткове задоволення позовних вимог, що складає 10,99 % від заявлених позовних вимог, тому розподіл витрат на правничу допомогу які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «АІА Фінанс Груп» під час розгляду справи судом першої інстанції здійснюється пропорційно до задоволених вимог та складає 1068,75 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «АІА Фінанс Груп» просить стягнути з ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 11724,76 грн.

До відзиву на апеляційну скаргу відповідачем долучено ордер на надання правової допомоги серії АІ № 1432555 відповідно до якого ТОВ «АІА Фінанс Груп» уповноважило на підставі договору про надання правової допомоги № 21-3 від 01.09.2021 року адвоката Литвинець С.А. діяти в Одеському апеляційному суді.

Відповідно до п. 1 додаткової угоди № 7 до договору № 21-3 про надання правової допомоги від 01.09.2021 року ТОВ «АІА Фінанс Груп» та ОСОБА_3 прийшли до згоди щодо визначення вартості послуг за договором зокрема щодо представництва інтересів клієнта при розгляді справи за позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором при розгляді справи у суді апеляційної інстанції що включає: вивчення матеріалів, аналіз судової практики, підготовку відзиву на апеляційну скаргу - вартість яких 7000 грн + 5% від суми позову.

Згідно п. 1 акту № 230727-1 про надані послуги згідно договору № 21-3 про надання правовї допомоги від 01.09.2021 року загальна вартість наданих послуг за договором в розрізі даного акту складає 11724,76 грн. Надані адвокатом послугу складають представництво інтересів клієнта при розгляді справи за позовом про стягнення заборгованості на суму 94495,27 грн за кредитним договором до ОСОБА_1 у справі № 522/3822/22 у суді апеляційної інстанції що включає: вивчення матеріалів, аналіз судової практики, підготовку відзиву на апеляційну скаргу, вартість яких 7000 грн + 5% від суми позову.

При визначенні розміру витрат на професійну правову допомогу, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, понесених під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів враховує принцип співмірності та розумності судових витрат, складність справи та обсяг виконаних робіт адвокатом, приймаючи до уваги надані документі, відсутність клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу понесених в суді апеляційної інстанції, а також приймаючи до уваги висновок про часткове задоволення апеляційної скарги в оскаржуваній частині, тому розподіл витрат на правничу допомогу які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «АІА Фінанс Груп» за розгляд справи судом апеляційної інстанції здійснюється пропорційно до вимог апеляційної скарги у задоволенні яких відмовлено відповідачу та складає 161,80 грн.

Доводи відповідача щодо достовірності підпису директора ТОВ «АІА Фінанс Груп» Рональдсом Гуламі акта № 230727-1 про надані послуги згідно договору № 21-3 про надання правової допомоги від 01.09.2021 року не заслуговують на увагу, оскільки належних доказів відповідачем суду не надано.

У відзиві на позовну заяву відповідач просив стягнути з позивача витрати на правничу допомогу у суді першої інстанції у розмірі 4000 грн.

На підтвердження понесення вказаних витрат відповідачем надано копію договору № 450/06-05-2022 від 06.05.2023 року, укладеного між адвокатом Цокало Т.М. та ОСОБА_1 , акт приймання-передачі наданої правничої допомоги № 1 до договору про надання правової допомоги від 06.05.2022 року, відповідно до якого адвокатом надано послуги підготовка та написання заяв по суті - відзив 4000 грн, та копію квитанції № 450 від 06.05.2022 року, відповідно до якої ОСОБА_1 сплатив адвокату Цокало Т.М. 4000 грн за договором № 450/06-05-2022.

Апеляційний суд вважає, що на підтвердження обсягу виконаних робіт в суді першої інстнції, їх вартості та здійснення оплати, відповідачем надано належні докази, враховуючи відсутність заяви позивача про зменшення розміру судових витрат, понесених відповідачем в суді першої інстанції, та часткового задоволення позовних вимог (10,98%), то з позивача підлягає стягненню на користь відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 3560,40 грн.

В апеляційній скарзі відповідач просить стягнути з позивача витрати на правничу допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 5000 грн.

На підтвердження понесення вказаних витрат відповідачем надано копію договору № 23096 від 22.06.2023 року, укладеного між адвокатом Яресько Т.В. та Кулик А.М., копію акта приймання-передачі послуг № 1 від 10.07.2023 року, відповідно до якого адвокатом надано послуги представництво інтересів клієнта в апеляційному оскарженні рішення у справі № 522/3822/22 5000 грн, та копію розрахункової квитанції № 100723, відповідно до якої ОСОБА_1 сплачено адвокату Яресько Т.В. 5000 грн за представництво інтересів клієнта в апеляційному оскарженні рішення у справі № 522/3822/22.

Відповідно до п. додатку № 1 до договору про надання правничої допомоги від 22.06.2023 року вартість послуги за домовленістю сторін складає фіксовану суму 5000 грн.

Враховуючи надані відповідачем докази понесених під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції витрат, фіксований розмір оплати, встановлений договором, та докази сплати, відсутності клопотання позивача про неспівмірність витрат, часткового задоволення апеляційної скарги. колегія суддів, вважає, що стягненню з ТОВ «АІА Фінанс Груп» на користь ОСОБА_1 підлягає 4931 грн за розгляд в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи вимоги частини 10 статті 141 ЦПК України, колегія суддів вважає, що з ТОВ «АІА Фінанс Груп» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню витрати на правову допомогу за розгляд справи судом першої та апеляційної інстанції у розмірі 7260,85 грн (4931 + 3560,40 - 161,80 -1068,75).

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст. 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів

п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання про розгляд справи з викликом сторін відмовити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 червня 2023 року в оскаржуваній частині позовних Товариства з обмеженою відповідальністю "АІА Фінанс Груп" до ОСОБА_1 про стягнення процентів згідно статті 625 ЦК України скасувати та в цій частині ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "АІА Фінанс Груп" до ОСОБА_1 про стягнення процентів згідно статті 625 ЦК України у розмірі 84105 грн відмовити.

Рішення суду в оскаржуваній частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "АІА Фінанс Груп" до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних витрат залишити без змін.

Абзац другий резолютивної частині рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 червня 2023 року змінити, зменшивши стягнуту з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АІА Фінанс Груп" заборгованість з 94495,27 грн до 10390,27 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом (згідно заявки) у розмірі 7000 грн, заборгованості по процентам (згідно заявки) у розмірі 2216 грн, інфляційних витрат 1174,27 грн.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 червня 2023 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АІА Фінанс Груп" судових витрат у розмірі 2481 грн та витрат на правову допомогу у розмірі 9724,76 скасувати.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АІА Фінанс Груп", , місцезнаходження: місто Київ, вул. Михайлівська, буд. 15/1Б, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , судовий збір в сумі 3397,46 витрати на правничу допомогу у розмірі 7260,85 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 25 вересня 2023 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді Ю.П. Лозко

О.Ю. Карташов