КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2023 року

справа № 361/4145/21

провадження № 22-ц/824/9014/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Кулікової С.В

учасники справи:

позивач - Комунальне підприємство Броварської міської ради Броварської району Київської області «Броваритепловодоенергія»

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Комунального підприємства Броварської міської ради Броварської району Київської області «Броваритепловодоенергія» - Голубовського Григорія Павловича на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 лютого 2023 року, постановленого під головуванням судді Радзівіл А.Г., у справі за позовом Комунального підприємства Броварської міської ради Броварської району Київської області «Броваритепловодоенергія» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги,

В С Т А Н О В И В :

В травні 2021 року позивач подав до суду позовну заяву, у якій просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за отримані послуги з централізованого опалення за період з 01.10.2016 року по 31.01.2020 року в сумі 30237,58 грн та сплачений судовий збір у сумі 2270,00 грн.

Позов обґрунтовано тим, що згідно з реєстраційним посвідченням про реєстрацію приватної нотаріальної діяльності № 121 від 19.01.2005 року адресою розташування робочого місця ОСОБА_1 є АДРЕСА_1 .

Між КП «Броваритепловодоенергія» та ОСОБА_1 був укладений договір № 223 від 10.05.2007 року про надання послуг.

Згідно п. 10.1 договору, договір укладається строком на 1 рік і діє до 10.05.2008 року, а в частині проведення розрахунків за теплову енергію - до їх повного здійснення.

Відповідно п. 10.2 договору, договір, вважається щорічно поновленим, якщо за місяць до закінчення його дії не надійде заява від однієї із сторін про розірвання цього договору чи його перегляду.

Оскільки на момент звернення з позовом до суду заява про розірвання договору на адресу позивача не надходила, договір № 223 від 10.05.2007 року є діючим.

Відповідно до договору позивач надає послуги з теплопостачання в нежитлове приміщення відповідача, що зазначене в додатку №1 до договору, а саме: нотаріальна контора в житловому будинку площею 42,6 м.кв. по АДРЕСА_1 та приміщення офісу в житловому будинку площею 43,6 м.кв. по АДРЕСА_2 .

Обсяг спожитої послуги з централізованого опалення визначається згідно розміру займаної площі, а обсяг послуги по підігріву води визначається згідно показників засобу обліку.

Рішенням виконавчого комітету від 14.03.2006 року №133 «Про затвердження розподілу груп споживачів теплової енергії», споживачів розділено на 3 групи: населення, бюджет, інші.

Відповідач відноситься до ІІІ групи споживачів, і відноситься до групи споживачів «Інші», в зв`язку з тим, що використовує приміщення не для проживання, а для зайняття нотаріальною діяльністю, тобто, дане приміщення є офісним, а не житловим. Отже, нарахування за послуги проводиться за тарифами для споживачів ІІІ групи «Інші».

Броварським міськрайонним судом Київської області між тими самими сторонами про той же предмет, але за інший період вже ухвалено рішення.

В заяві від 13 жовтня 2017 року про перегляд заочного рішення відповідач зазначив, що він є неналежним відповідачем, оскільки не є власником житлового приміщення та надав копію договору дарування квартири від 16 листопада 2015 року і копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 47703730 від 16.11.2015 року, з яких вбачається, що право власності на квартиру АДРЕСА_3 перейшло до його сина - ОСОБА_2 .

Також згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 30 березня 2021 року власником вказаної вище квартири є ОСОБА_2 .

Враховуючи те, що ОСОБА_1 відкрито та безперешкодно здійснює нотаріальну діяльність за адресою: АДРЕСА_1 , саме він є належним відповідачем за отримані житлово-комунальні по укладеному саме з ним договору про надання послуг з теплопостачання.

Договір № 223 від 10.05.2007 року про надання послуг з теплопостачання не розривався в порядку, передбаченому договором або законом, а відтак є діючим.

Згідно п. 7.3 договору, оплата за послуги з теплопостачання здійснюється грошовими коштами до 18 числа місяця, що передує місяцю надання послуг з теплопостачання в розмірі 100% від запланованої вартості надання послуг з теплопостачання на наступний місяць.

За період з 01 жовтня 2016 року по 31 грудня 2020 року за послуги з централізованого опалення було нараховано 52 220,20 грн, а сплачено лише 21 982,62 грн.

Отже, заборгованість відповідача перед позивачем за договором №223 від 10.05.2007 року за період 01.10.2016 - 31.12.2020 складає 30 237,58 грн.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 лютого 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі представник позивача просить рішення суду скасувати, постановити нове про задоволення позову.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що договір про надання послуг з теплопостачання від 2007 року неодноразово поновлювався, оскільки від відповідача не надходило заяв із вимогою про його розірвання. Заперечень чи зауважень щодо кількості використаних послуг чи розміру оплати за надані послуги від відповідача не надходили. Вказує, оскільки відповідач ОСОБА_1 отримував централізоване опалення та гаряче водопостачання не для задоволення власних житлово-побутових потреб, а для здійснення нотаріальної діяльності у приміщенні, яке фактично не є житловим, то саме він є належним споживачем житлово-комунальних послуг по укладеному договору про надання послуг з теплопостачання.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 з 16 листопада 2015 року не є власником квартири по якій позивач просить стягнути заборгованість за надані послуги.

Колегія суддів погоджується із рішенням суду, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що згідно з реєстраційним посвідченням про реєстрацію приватної нотаріальної діяльності №121 від 19.01.2005 року адресою розташування робочого місця ОСОБА_1 є АДРЕСА_1 .

Між КП «Броваритепловодоенергія» та ОСОБА_1 був укладений договір №223 від 10.05.2007 року про надання послуг.

Згідно договору дарування від 16.11.2015 року, зареєстрований в реєстрі №1753, ОСОБА_1 подарував квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 .

Відповідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.11.2015 року та Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна власником квартири АДРЕСА_1 значиться - ОСОБА_2 .

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 вересня 2017 року позов Комунального підприємства Броварської міської ради Київської області «Броваритепловодоенергія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по платі за послуги з централізованого опалення було задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства Броварської міської ради Київської області «Броваритепловодоенергія» заборгованість по платі за послуги з централізованого опалення за період з 01.10.2015 року по 30.04.2016 року у сумі 13273,96 грн, витрати по сплаті судового збору 1378 грн, всього стягнуто 14651,96 грн.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 6 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Згідно зі ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, хоч у частині першій статті 19 Закону й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16).

Звертаючись до суду із позовом представник КП Броварської міської ради Броварської району Київської області «Броваритепловодоенергія» просив стягнути із відповідача заборгованість за надані послуги за період з 01 жовтня 2016 року по 31 січня 2020 року у розмірі 30237,58 грн.

Водночас, як встановлено судом, відповідач не є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Доказів того, що ОСОБА_1 за згодою власника користується об`єктом нерухомого майна у заявлений позивачем період матеріли справи не містять.

Відтак, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, оскільки відповідач не може нести відповідальність за невиконання іншим власником житла вимог закону про оплату житлово-комунальних послуг.

Той факт, що договір про надання послуг укладено із позивачем, не є достатньою підставою для стягнення із нього заборгованості, враховуючи що саме на власника покладено обов`язок щодо утримання майна, що йому належить, в тому числі сплачувати комунальні послуги.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Положеннями ч.1 ст.375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що при ухваленні рішення, судом першої інстанції не допущено порушень норм матеріального та процесуального права, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційною скаргою представника Комунального підприємства Броварської міської ради Броварської району Київської області «Броваритепловодоенергія» - Голубовського Григорія Павловича залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач

Судді