ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2023 року м.Суми

Справа №592/9299/22

Номер провадження 22-ц/816/619/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Ткачук С. С.

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.

у присутності представників позивача ОСОБА_1 - адвокатів Кордюк Віталія Петровича та ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Пулинцем Богданом Анатолійовичем, на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 лютого 2023 року у складі судді Шияновської Т.В., ухвалене у м. Суми, повне судове рішення складено 01 березня 2023 року,

в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей Сумської районної державної адміністрації, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, який обґрунтовував тим, що з 20 листопада 2021 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, проте через різні життєві погляди, відсутність взаєморозуміння, постійні сварки та нарікання шлюбні відносини між ними фактично припинені, мешкають окремо, спільного побуту не ведуть.

Позивач зазначив, що у нього виник спір з відповідачкою щодо визначення місця проживання дитини.

Донька подружжя ОСОБА_4 проживає разом з позивачем за його зареєстрованим місцем проживання, перебуває на його утриманні.

Відповідачка ОСОБА_3 отримала робочу візу в Канаді, де планує жити та працювати протягом 3 років, роботи та постійного доходу в Україні не має.

ОСОБА_1 офіційно працевлаштований, має стабільний дохід, за місцем проживання характеризується позитивно, спиртними напоями не зловживає, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, отже може створити умови для повноцінного та всебічного розвитку дитини, приймати активну участь у її вихованні та житті.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просив суд розірвати шлюб між сторонами, визначити місце проживання малолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 лютого 2023 року позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстрований 20 листопада 2021 року Сумським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Сумському районі Сумської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), актовий запис №691.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині вирішення вимог про визначення місця проживання дитини та ухвалити нове рішення про задоволення позову в цій частині.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував, що позивач заперечував проти виїзду доньки ОСОБА_4 за межі України разом з матір`ю, дитина проживає разом з ним, перебуває на повному його утриманні. Він займається вихованням дитини, бере активу участь у її повсякденному житті, створив умови для її повноцінного і всебічного розвитку.

Заявник посилається на правові висновки Верховного Суду у подібних справах. Звертає увагу, що відповідно до ст.ст. 3, 18 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх піклування.

Письмових відзивів на апеляційну скаргу інші учасники справи в установлений судом строк не подали.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Тому апеляційний суд переглядає оскаржуване рішення лише в частині вирішення вимог про визначення місця проживання дитини.

Заслухавши суддю-доповідача, думку представників апелянта, які підтримали доводи апеляційної скарги , перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

У справі, що переглядається, суд першої інстанції встановив та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.12).

20 листопада 2021 року сторони зареєстрували шлюб (а.с. 18).

У вересні 2022 року ОСОБА_3 одержала робочу візу у Канаді на три роки - по 16 вересня 2025 року (а.с.10).

22 лютого 2023 року працівником служби у справах дітей Сумської районної державної адміністрації проведено обстеження умов проживання дитини ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , про що складений відповідний акт.

Встановлено, що дитина ОСОБА_5 проживає разом із батьком, бабусею та дідусем у приватному будинку з усіма зручностями та комунікаціями, який належить на праві власності батьку позивача. Для дівчинки виділено окрему умебльовану кімнату. ОСОБА_4 має одяг та взуття по сезону, іграшки, книги, канцелярське приладдя. Навчається дистанційно у загальноосвітній школі №22 м. Суми. З дитиною проведено бесіду. Під час спілкування ОСОБА_4 демонструвала відкритість, поводила себе невимушено, не виявляла ознак страху чи пригніченості. Дівчинка пояснила, що бажає проживати з обома батьками, стосунки із матір`ю підтримує (а.с. 36).

23 лютого 2023 року службою у справах дітей Сумської районної державної адміністрації надано висновок про можливість визначення місця проживання дитини разом з батьком ОСОБА_1 , зважаючи на факт проживання дитини з батьком, задовільні умови проживання, доглянутість дитини, її емоційний стан, згоду матері та її відсутність на невизначений термін (а.с. 34-35).

Відмовляючи у задоволенні позову в частині визначення місця проживання дитини суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами відсутній спір про право.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява N 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) вказано: тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Встановлено, що ОСОБА_1 , піклуючись про інтереси доньки, звернувся до суду з позовом про визначення місця проживання дитини разом з ним. Відповідачка не заперечувала проти задоволення позову, мотивуючи свою позицію тим, що не має можливості в достатній мірі піклуватись про доньку, з огляду на тривалі виїзди за межі України пов`язані з роботою.

Відмовляючи у задоволенні вимог позову в цій частині суд не врахував, що відсутність спору між сторонами щодо визначення місця проживання дітей не може бути підставою для відмови у задоволенні таких вимог. З визначенням місця проживання дитини пов`язано вирішення батьками питань щодо утримання й виховання дитини.

Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 17 листопада 2021 року по справі № 646/13541/15-ц.

Вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини суд має керуватися в першу чергу найвищими інтересами дитини.

Матеріалами справи підтверджується, що донька сторін ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з батьком, який піклується про її фізичний, духовний, моральний розвиток, виховання, створює належні умови для навчання, розвитку її природних здібностей та відпочинку.

Зазначені обставини підтверджують досліджені в судовому засіданні докази: акт обстеження умов проживання, висновок органу опіки і піклування (а.с. 34-35, 36).

Відповідачка ОСОБА_3 перешкод для спілкування з донькою та участі у її вихованні не має, проте через періодичні тривалі виїзди за межі України не має можливості забезпечити дитині належні умови для проживання навчання та розвитку.

Із зазначеного вбачається, що батько приділяє більше уваги вихованню дитини й більш відповідально ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків, піклується про доньку, забезпечує її одягом, харчуванням, засобами для розвитку, дитина перебуває на його вихованні та утриманні.

Вбачається, що за час окремого проживання батьків і відповідно проживання малолітньої дитини з батьком в дитини сформувалося звичне для неї комфортне оточуюче середовище, стосунки у сім`ї добрі, дитина почувається впевнено.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення і ухвалення нового рішення у відповідній частині є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи.

Оцінивши наявні у справі докази, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, враховуючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, маючи за мету забезпечення найкращих інтересів дитини, її впевненості у майбутньому та недопущення емоційних втрат через зміну звичного для дитини комфортного оточуючого середовища, суд апеляційної інстанції визнає помилковим висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, як такий, що не відповідає встановленим у справі обставинам, а тому скасовує оскаржуване рішення.

Установивши, що малолітня ОСОБА_5 постійно проживає з батьком, останній приділяє більше уваги вихованню дитини й більш відповідально ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків, створює належні умови для повноцінного розвитку та проживання дитини, піклується про неї, виявляє зацікавленість її повсякденним життям та потребами, місце проживання дитини слід визначити з батьком, що забезпечить якнайкращі інтереси дитини.

Беручи до уваги положення частини тринадцятої статті 141, підпункту «б» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, апеляційний суд вирішує питання про розподіл судових витрат. З ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню відшкодування судового збору, сплаченого у суді першої інстанції у розмірі 992,40 грн, а також 1488,60 грн, сплаченого при зверненні з апеляційною скаргою.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Пулинцем Богданом Анатолійовичем,задовольнити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 лютого 2023 року в частині вирішення вимог про визначення місця проживання скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей Сумської районної державної адміністрації, про визначення місця проживання дитинизадовольнити.

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 992,40 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір за апеляційний перегляд справи у розмірі 1488,60 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 24 травня 2023 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: В. І. Криворотенко

С. С. Ткачук