КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Справа № 753/9160/20
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/9073/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2023 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.

при секретарі Близнюк А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОМІНЬ-С» на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 27 лютого 2023 року та додаткове рішення Дарницького районного суду міста Києва від 13 березня 2023 року (суддя Сирбул О.Ф.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОМІНЬ-С» про визнання дій неправомірними, зобов`язання відновити водопостачання, стягнення матеріальної та моральної шкоди,

встановив:

у червні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом у якому, з врахуванням уточнень, просила визнати дії ТОВ «ПРОМІНЬ-С» по відключенню від електропостачання і водопостачання квартири АДРЕСА_1 неправомірними та зобов`язати ТОВ «ПРОМІНЬ-С» поновити електропостачання та водопостачання зазначеної квартири; стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 8003,53грн, моральну шкоду в розмірі 40 000грн та судові витрати в розмірі 15 000грн.

Мотивуючи позовні вимоги, позивачка зазначала, що вона є власницею квартири АДРЕСА_1 . 13 березня 2019 року між нею і ТОВ «ПРОМІНЬ-С» укладено договір № ЄЧ/38-А/8 про надання послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкових територій. Умовами договору визначений розмір щомісячної плати за надані послуги по утриманню будинку та окремо оплачується електронно-водо-теплопостачання.

Позивачка стверджувала, що 5 липня 2019 року представниками відповідача незаконно було обмежено надання комунальних послуг до її квартири шляхом відключення електропостачання і водопостачання, та опломбування вказаних лічильників. У якості підстави для припинення надання комунальних послуг в акті зазначено, що при спробі комісії перевірити квартири АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 на предмет пошкодження несучої стіни між ними, наймані власником квартири робітники здійснили перешкоду у доступі проведення обстеження квартир АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 шляхом закриття вхідної двері на ключ». У подальшому аналогічні акти були складені відповідачем 6 липня 2019 року та 8 липня 2019 року, в яких також зазначалося, що власник квартири не звертав уваги на встановлені пломби на електролічильниках, і порушуючи норми чинного законодавства України, підключив вказані квартири до електропостачання та водопостачання. На підставі

викладеного власниці квартир АДРЕСА_2 і АДРЕСА_3 , для припинення протиправних дій, було вдруге обмежено надання комунальних послуг шляхом відключення електропостачання і водопостачання та опломбування вказаних лічильників».

Позивачка вважала, що дії відповідача є неправомірними, оскільки заборгованості зі сплати житлово-комунальних послуг вона не має, підставу для відключення від комунальних послуг з електро- і водопостачання відповідач зазначив не передбачену ст. 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» підставу, а саме: для припинення, на думку працівників відповідача, незаконних дій, стосовно знесення несучої стіни між квартирами АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , чого насправді не відбувалось.

Позивачка зазначала, що неправомірними діями відповідача їй завдана матеріальна шкода у розмірі 8 003,53грн, у вигляді витрат, які вона була змушена робити для вжиття заходів з забезпечення вказаної квартири електроенергією, для чого довелося придбати бензинову міні-електростанцію, оливу, каністру та купувати паливо для забезпечення роботи міні-електростанції для виробництва електроенергії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, позивачка зазначала, що 11 липня 2019 року у зв`язку з перенесеним стресом зверталась до терапевта зі скаргами на запаморочення, дзвін у вухах, задишку, на підвищений артеріальний тиск, 13 серпня 2019 року та 3 жовтня 2019 року вона була змушена знову звертатись до терапевта і невролога зі скаргами на стрес, запаморочення, робити аналізи, купувати ліки, робити курс внутрівенних інфузій. Зазначала, що їй встановлено діагноз: дісціркулярна енцефалопатія І стадії з вираженим церебрастеничним синдромом на тлі стресу.

Також позивачка посилалася на те, що у зв`язку із протиправними діями відповідача вона не змогла вчасно закінчити ремонт і у квартиру не змогли заселитися її син з дружиною та маленькою дитиною.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 19 січня 2023 року прийнято відмову позивачки від частини позовних вимог та закрито провадження в частині вимог про зобов`язання відповідача поновити електропостачання квартири АДРЕСА_1 .

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 27 лютого 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено частково, визнано дії ТОВ «ПРОМІНЬ-С» по відключенню від електропостачання та водопостачання квартири АДРЕСА_1 неправомірними та зобов`язано ТОВ «ПРОМІНЬ-С» поновити водопостачання зазначеної квартири. Стягнуто з ТОВ «ПРОМІНЬ-С» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 8003,53грн та моральну шкоду в розмірі 8000грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 13 березня 2023 року з ТОВ «ПРОМІНЬ-С» на користь ОСОБА_1 стягнуто витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 17 775грн.

У поданій апеляційній скарзі ТОВ «ПРОМІНЬ-С» просить рішення суду від 27 лютого 2023 року та додаткове рішення суду від 13 березня 2023 року скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, неповне встановлення обставин справи.

Відповідач зазначає, що між ТОВ «ПРОМІНЬ-С» та ОСОБА_1 13 березня 2019 року був укладений договір № ЄЧ/38-А/8 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, предметом якого є забезпечення виконання надання послуг з утримання будинків і споруд прибудинкових території у житловому будинку АДРЕСА_4 , а споживачем - забезпечення своєчасної оплати таких послуг за встановленим тарифом у строк та на умовах, що передбачені цим договором, тому у розумінні Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ТОВ

«ПРОМІНЬ-С» є управителем, а ОСОБА_1 - індивідуальним споживачем послуги з управління зазначеним житловим будинком.

Відповідач стверджує, що 2 липня 2019 року на його адресу надійшла заява власника квартири АДРЕСА_5 у вказаному будинку ОСОБА_2 , який повідомив про проведення ремонту на другому поверсі із можливим демонтажем несучих стін. Заява аналогічного змісту надійшла 5 липня 2019 року від власниці квартири АДРЕСА_6 у вказаному будинку ОСОБА_3 , тому саме з метою перевірки стану несучої стіни між квартирами АДРЕСА_7 працівники ТОВ «ПРОМІНЬ-С» 5 липня 2019 року намагались здійснити відповідний огляд квартири, однак отримали спротив від невідомих осіб, та враховуючи викладене, відповідно до положень ст. 7, 8, 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та умов укладеного договору обмежили електро- та водопостачання власниці квартири АДРЕСА_2 , про що склали відповідні акти.

Відповідач зазначає, що робітники, які працювали у вказаній квартирі, самовільно підключились до електромережі, у зв`язку з чим уповноваженими особами ТОВ «ПРОМІНЬ-С» було повторно обмежено надання комунальних послуг та опломбування лічильників.

Відповідач стверджує, що після 8 липня 2019 року електро- та водопостачання вказаної квартири не обмежувалось, тобто фактично воно було відсутнє у квартирі АДРЕСА_1 лише 2 дні.

Відповідач вважає, що позивачкою не доведено та не надано належних та достовірних доказів того, що міні-електростанцію, оливу, каністру та паливо дійсно використовували для вироблення електроенергії саме в квартирі АДРЕСА_1 .

Також відповідач посилається на те, що судом першої інстанції не встановлено наявність причинного зв`язку між діями відповідача та розладами здоров`я у позивачки та не встановлено, як саме це вплинуло на її душевні страждання.

Обґрунтовуючи доводи оскарження додаткового рішенням суду, відповідач зазначає, що стороною позивачки до закінчення судових дебатів не було подано докази, що підтверджують розмір понесених нею витрат на професійну правову допомогу, про наявність поважних причин не подання таких доказів у встановлений законом строк, стороною позивачки не зазначалось, тому така заява не підлягає задоволенню.

Крім цього відповідач посилається на те, що суд першої інстанції, в порушення вимог ст. 270 ЦПК України, не призначив судове засідання, на якому було здійснено розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення, та не врахував обґрунтованість заявленого стороною позивачки розміру витрат на професійну правову допомогу та їх пропорційність предмету спору та ціні позову, що позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено частково, у той час як витрати на професійну правову допомогу стягнуто в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу, поданий представником ОСОБА_1 - адвокатом Букрєєвим В.А. 7 липня 2023 року, до уваги колегією суддів не приймається, так як позивачка отримала копію ухвали про відкриття апеляційного провадження та копію апеляційної скарги 16 червня 2023 року (с.с.28 т.2), в ухвалі про відкриття апеляційного провадження строк для подання відзиву на апеляційну скаргу встановлений - п`ять днів з моменту отримання копії ухвали про відкриття провадження, отже відзив на апеляційну скаргу подано поза межами встановленого судом строку і клопотання про поновлення пропущеного строку представником позивачки заявлено не було.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення представника відповідача - адвоката Куцмиди В.І., який доводи апеляційної скарги підтримав, пояснення представника позивачки - адвоката Бкрєєва В.А., який просив залишити рішення суду без змін, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з

наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що позивачка ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 .

13 березня 2019 року між ОСОБА_1 (споживач) і ТОВ «ПРОМІНЬ-С» (виконавець) укладено договір № ЄЧ/38-А/8 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Відповідно до пункту 1 цього договору його предметом є забезпечення виконавцем надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (далі - послуги) у житловому будинку АДРЕСА_4 , а споживачем - забезпечення своєчасної оплати таких послуг за встановленим тарифом у строк та на умовах, що передбачені цим договором.

Пунктом 3 договору сторони погодили, що розмір щомісячної плати за надані послуги на дату укладення цього договору становить 325,37 грн. При цьому понад вказану суму окремо оплачується електро- водо- теплопостачання та теплопостачання місць загального користування згідно показників засобів обліку.

05 липня 2019 року представниками відповідача обмежено надання комунальних послуг до квартир АДРЕСА_7 шляхом відключення електропостачання і водопостачання та опломбування вказаних лічильників, про що відповідачем складено акт від 05 липня 2019 року.

Акт було складено на підставі звернення співвласників будинку АДРЕСА_4 стосовно знесення несучої стіни між квартирами АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 за вказаною адресою. При спробі комісії перевірити вказані квартири на предмет пошкодження несучої стіни між ними будівельники, які виконували ремонтні роботи, не допустили комісію до проведення обстеження квартир АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 шляхом закриття вхідної двері на ключ. Комісія спробувала додзвонитися до власниці квартир на номер , зазначений у договорі № ЄЧ/38-А/8 від 13 березня 2019 року. У подальшому було викликано наряд поліції на предмет пошкодження несучої стіни та знаходження невідомих робітників за вказаною адресою, однак двері працівникам поліції не відчинили. На підставі викладеного та, врахувавши поради працівників поліції, для припинення протиправних дій було прийнято рішення про обмеження надання комунальних послуг шляхом відключення електропостачання і водопостачання та опломбування відповідних лічильників.

06 липня 2019 року представниками відповідача було складено акт про те, що під час обстеження будинку АДРЕСА_4 слюсар-сантехнік аварійної бригади звернув увагу на сильний шум, який супроводжувався вібрацією, у квартирі АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2 , про що доповів диспетчеру ТОВ «ПРОМІНЬ-С». Члени комісії прибули на перевірку до вказаних квартир і з`ясували, що власник самовільно підключився до електроживлення та водопостачання будинку, адже 05 липня 2019 року вказані квартири вже були відключені від електропостачання та водопостачання в присутності працівників поліції. На підставі викладеного власниці квартир АДРЕСА_2 і АДРЕСА_8 було вдруге обмежено надання комунальних послуг шляхом відключення електропостачання і водопостачання та опломбування вказаних лічильників.

08 липня 2019 року представниками відповідача було складено черговий акт про те, що на підставі звернення співвласників будинку АДРЕСА_4 стосовно гучних робіт, які супроводжуються вібрацією, в квартирі АДРЕСА_8 , члени комісії прибули на перевірку до вказаної квартири і з`ясували, що власники квартир знову самовільно підключилися до електроживлення і водопостачання будинку й незаконно споживають комунальні послуги. В акті вказано, що працівниками ТОВ «ПРОМІНЬ-С» для припинення протиправних дій

було обмежено надання комунальних послуг шляхом відключення електропостачання і водовідведення та опломбування вказаних лічильників.

Всі акти складено за відсутності позивачки.

Починаючи з липня 2019 року відповідач не нараховував позивачці плату за споживання електроенергії, оскільки припинив її постачання. Зокрема, в рахунку на сплату житлово-комунальних послуг за липень 2019 року і рахунку № 190802ЄЧ_38А_8 на сплату житло-комунальних послуг за серпень 2019 року серед комунальних послуг електроенергія відсутня.

Водночас на момент відключення квартири АДРЕСА_2 від електропостачання переплата за житлово-комунальні послуги згідно з рахунком № 190702ЄЧ_38А_8 на сплату житлово-комунальних послуг за липень 2019 року склала 5 711,80грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відключення належної позивачці квартири від електро- та водопостачання відповідач здійснив за відсутності належних правових підстав для такого відключення, без дотримання визначеної законом процедури завчасного повідомлення споживача послуг про майбутнє відключення, а також за наявності значної переплати зі сплати вартості наданих житлово-комунальних послуг.

Також суд першої інстанції вважав, що позивачка довела факт заподіяння їй майнової шкоди, пов`язаної з придбанням нею бензинової електростанції, каністри, оливи та палива, а також завдання моральної шкоди, яку оцінив у розмірі 8 000грн.

Проте, повністю погодитися з висновками суду першої інстанції колегія суддів не може з таких підстав.

Щодо відключення належної позивачці квартири від електро- та водопостачання

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право (пункт 3 частини другої статті 16 ЦК України).

У справі, яка переглядається, ОСОБА_1 обґрунтовувала порушення своїх прав неправомірними діями відповідача, які полягали у відключенні належної їй квартири від електро- та водопостачання без достатніх на те правових підстав, у зв`язку з чим просила припинити такі неправомірні дії шляхом покладення на ТОВ «ПРОМІНЬ-С» обов`язку з відновлення електро- та водопостачання.

За обставинами справи правовідносини між сторонами є зобов`язальними, виникли на підставі договору від 13 березня 2019 року № ЄЧ/38-А/8 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, у зв`язку з чим до них застосовуються загальні положення ЦК України щодо виконання договірних зобов`язань.

Водночас спірні правовідносини склалися між сторонами у сфері надання житлово-комунальних послуг, які також регулюються Законом України від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон № 2189-VIII у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

За змістом частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частин першої, другої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

У статті 525 ЦК України закріплена презумпція заборони односторонньої відмови від зобов`язання чи односторонньої зміни його умов, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заперечуючи проти пред`явленого позову, відповідач посилався на те, що здійснене ним відключення повною мірою узгоджується з приписами спеціального Закону № 2189-VIII, а позивачка була зобов`язана допустити представників Товариства, як управителя багатоквартирного будинку, до житлового приміщення для перевірки обґрунтованості скарг інших мешканців щодо порушення власником квартири АДРЕСА_2 будівельних норм при проведенні ремонту, а саме в частині можливого знесення несучої стіни будинку.

Дослідивши доводи сторін та норми права, які регулюють спірні правовідносини, колегія суддів приходить до таких висновків.

Права і обов`язки споживача житлово-комунальних послуг закріплені в статті 7 Закону № 2189-VIII.

Зокрема, споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів (пункт 1 частини першої цієї статті) та на відшкодування збитків, завданих його майну, шкоди, заподіяної його життю або здоров`ю внаслідок неналежного надання або ненадання житлово-комунальних послуг та незаконного проникнення в належне йому житло (пункт 3 частини першої цієї статті).

У той же час споживач зобов`язаний допускати у своє житло (інший об`єкт нерухомого майна) управителя, виконавців комунальних послуг або їхніх представників у порядку, визначеному законом і договорами про надання відповідних житлово-комунальних послуг, для ліквідації аварій, усунення неполадок санітарно-технічного та інженерного обладнання, його встановлення і заміни, проведення технічних та профілактичних оглядів і перевірки показань приладів - розподілювачів теплової енергії та/або вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги у квартирі (приміщенні) багатоквартирного будинку (пункт 7 частини другої наведеної статті) та дотримуватися вимог житлового та містобудівного законодавства під час проведення ремонту чи реконструкції житла (іншого об`єкта нерухомого майна), не допускати порушення законних прав та інтересів інших учасників відносин у сфері житлово-комунальних послуг (пункт 8 частини другої цієї ж статті).

Права і обов`язки управителів багатоквартирного будинку викладені у частині третій статті 8 Закону № 2189-VIII. Так управитель має такі права, які кореспондують

наведеним вище обов`язкам споживача житлово-комунальних послуг:

- вимагати від споживача своєчасного проведення робіт з усунення виявлених неполадок, пов`язаних з експлуатацією спільного майна, що виникли з вини споживача, або відшкодування вартості таких робіт (пункт 2);

- доступу до приміщень, будинків і споруд для ліквідації аварій, усунення неполадок, що виникли у санітарно-технічному та інженерному обладнанні, його встановлення і заміни, проведення технічних і профілактичних оглядів у порядку, визначеному законодавством і договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком (пункт 6);

- у випадках та порядку, передбачених договором, припинити/призупинити надання послуг у разі їх не оплати або оплати не в повному обсязі (пункт 9).

Отже, стаття 8 Закону № 2189-VIII передбачає, що управитель має право на доступ до належних споживачу приміщень винятково з метою ліквідації аварій чи усунення неполадок в обладнанні, необхідному для надання відповідних житлово-комунальних послуг, а також з метою проведення технічних і профілактичних оглядів у порядку, визначеному законодавством і договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком.

Водночас наслідків незабезпечення споживачем управителю доступу до належного йому приміщення стаття 8 Закону № 2189-VIII не конкретизує.

У пункті 9 частини третьої цієї статті йдеться лише про право управителя припинити/призупинити надання послуг у разі їх не оплати або оплати не в повному обсязі.

Однак, як установив суд першої інстанції, заборгованості з оплати послуг з електро- та водопостачання позивачка не мала; навпаки існувала переплата в розмірі понад 5 000 грн.

Інший випадок, за якого управитель має право призупинити надання житлово-комунальних послуг, наведений у статті 29 Закону № 2189-VIII.

Так, відповідно до частини першої цієї статті споживач зобов`язаний забезпечити представникам виконавця комунальної послуги доступ до свого житла, іншого об`єкта нерухомого майна для:

1) ліквідації та відвернення аварій, пов`язаних із наданням відповідної комунальної послуги, - цілодобово;

2) встановлення або заміни санітарно-технічного та інженерного обладнання, проведення технічних чи профілактичних оглядів, зняття контрольних показань вузлів обліку - згідно з умовами договору про надання відповідної комунальної послуги, договору про управління багатоквартирним будинком.

Відмова споживача надати доступ виконавцю комунальної послуги до належних споживачу приміщень у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, є підставою для припинення надання споживачеві відповідної комунальної послуги. Після надання споживачем такого доступу надання послуги відновлюється (частина третя статті 29 Закону № 2189-VIII).

У багатоквартирному будинку, управління яким здійснюється управителем, передбачені цією статтею права та обов`язки представників виконавців комунальних послуг щодо доступу (у тому числі несанкціонованого) до житла, іншого об`єкта нерухомого майна поширюються також на управителя та його представника (частина дванадцята статті 29 Закону № 2189-VIII).

Тлумачення наведених норм права дає підстави для висновку про те, що управитель наділений правом на припинення надання певної комунальної послуги лише у випадку, якщо споживач не забезпечив представникам управителя доступ до свого житла для ліквідації аварій, встановлення чи заміни обладнання, проведення технічних чи

профілактичних оглядів, зняття контрольних показань вузлів обліків, якщо такі дії пов`язуються саме з наданням цієї комунальної послуги.

Тобто припинити надання послуг з електро- чи водопостачання відповідач міг би у разі недопуску працівників управителя до належної позивачці квартири, якщо необхідність такого допуску обґрунтовувалася б учиненням наведених вище дій, пов`язаних саме з наданням послуг електро- чи водопостачання.

Однак, відключення квартири позивачки від житлово-комунальних послуг управитель обґрунтовував недопуском комісії до квартири позивачки з метою встановлення обставин проведення ремонтних робіт у частині знесення несучої стіни і не пов`язував необхідність такого допуску з ліквідацією аварій чи проведення огляду інженерних мереж систем електро- чи водопостачання.

Крім того, безумовний обов`язок допустити представників управителя до належного йому приміщення споживач в силу приписів пункту 1 частини першої статті 29 Закону № 2189-VIII має лише для ліквідації та відвернення аварій.

У всіх інших випадках порядок допуску працівників управителя повинен бути врегульований безпосередньо в договорі, укладеному між сторонами (пункт 2 частини першої статті 29 Закону № 2189-VIII).

Між тим у договорі від 13 березня 2019 року № ЄЧ/38-А/8 сторони порядок допуску представників управителя до належного споживачу житла не погодили.

Оскільки такий інструмент впливу на споживача, як припинення надання житлово-комунальних послуг у разі недопуску працівників управителя багатоквартирного будинку до житла споживача з метою перевірки дотримання ним будівельних норм при проведенні ремонтних робіт, Законом № 2189-VIII не передбачено, то суд першої інстанції обґрунтовано констатував неправомірність дій відповідача в частині відключення належної позивачці квартири від мереж електро- та водопостачання. Відповідно, суд правильно зобов`язав управителя відновити надання позивачці послуги водопостачання (оскільки до електропостачання квартира позивачки була підключена в ході розгляду справи).

При цьому суд також обґрунтовано взяв до уваги недотримання відповідачем обов`язку з попередження споживача про заплановане відключення послуги з надання електропостачання, передбаченого Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14 березня 2018 року № 312.

За таких обставин рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог позову ОСОБА_1 про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії підлягає залишенню без змін, як ухвалене з дотриманням норм матеріального й процесуального права.

Щодо відшкодування майнової шкоди.

У частинах першій та другій статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не

передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.

Кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. З іншого боку, боржник має право доводити відсутність своєї вини (стаття 614 ЦК України).

Збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує його інтереси, як учасника певних відносин, і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником. Чинним законодавством України обов`язок доведення факту наявності таких збитків та їх розмір, а також причинно-наслідковий зв`язок між правопорушенням і збитками покладено на позивача.

У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (див. пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

На обґрунтування заподіяння їй майнової шкоди, позивачка зазначає, що у зв`язку з неправомірним відключенням належної їй квартири від електропостачання вона змушена була придбати бензинову міні-електростанцію марки «Кентавр» модель КБГ 202-а, серійний номер 111862400, оливу, каністру та паливо на загальну суму 8 003,53грн, на підтвердження чого надала відповідні квитанції.

Водночас збитками позивачки в контексті справи, що переглядається, є лише ті її майнові втрати, яких би вона не понесла в разі невчинення відповідачем неправомірних дій з відключення її квартири від електромережі.

Колегія суддів зауважує, що доказів того, що відповідні товари (зокрема олива, каністра та паливо) були придбані й використані позивачкою винятково з метою забезпечення квартири електроенергією матеріали справи не містять. Тобто позивачкою не доведено беззаперечну наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та понесених нею витрат.

Додатково апеляційний суд зазначає, що електростанція (на відміну від оливи та палива) не є споживною річчю, тобто річчю, яка в процесі її разового використання

знищується або перестає існувати в первісному вигляді. Електростанція залишається майновим активом позивачки навіть після відновлення електропостачання, а тому її повна вартість на момент придбання не може вважатися збитками в розумінні статті 22 ЦК України. Водночас вимог про стягнення амортизаційних втрат, понесених в ході користування електростанцією, позивачка в цій справі не заявляла.

Крім того, в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник позивачки повідомив, що електростанцію у позивачки викрали, у зв`язку з чим у межах кримінального провадження нею пред`явлено цивільний позов про відшкодування її вартості.

Наведені обставини в сукупності переконливо свідчать про відсутність підстав для задоволення вимоги позову ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди.

Виходячи з вищевикладеного, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про відшкодування майнової шкоди підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Щодо відшкодування моральної шкоди.

Згідно з частинами першою та другою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Наявність зазначених вище обставин згідно частини третьої статті 12 ЦПК України підлягає доказуванню позивачем.

Положеннями статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16 вказано, що виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому, як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Згідно з практикою ЄСПЛ, порушення прав людини вже саме по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справа «Науменко проти України»).

Водночас, як вказано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині заподіяння моральної шкоди, ОСОБА_1 посилалася на те, що у зв`язку з перенесеним стресом, пов`язаним з

відключенням її квартири від мереж електро- та водопостачання, зверталася до терапевта зі скаргами на запаморочення, дзвін у вухах, задишку та підвищений артеріальний тиск, у зв`язку з чим їй було призначено амбулаторне лікування.

Зазначала також, що протягом тривалого часу була позбавлена можливості повноцінно користуватися належним їй майном, чим заподіяно незручності не тільки їй, а й сім`ї її сина, яка збиралася вселитися до квартири.

Колегія суддів вважає, що стягуючи з відповідача у відшкодування завданої позивачці моральної шкоди 8 000грн, суд першої інстанції не врахував, що надані позивачкою медичні документи не містять доказів, що стан здоров`я позивачки погіршився саме у зв`язку із діями відповідача, які є предметом даного судового розгляду.

Крім того, суд першої інстанції, посилаючись на те, що позивачка не могла користуватися належним їй майном через відсутність електроенергії та водопостачання, не звернув уваги на те, що за встановленими цим же судом обставинами позивачка в квартирі на момент припинення надання комунальних послуг не проживала, а в квартирі проводилися ремонтні роботи.

Посилання позивачки на те, що в зв`язку з неможливістю вчасно завершити ремонтні роботи незручностей зазнала сім`я її сина, яка планувала вселитися до цього приміщення, не є підставою для відшкодування моральної шкоди позивачці, оскільки порушення прав осіб, які не є учасниками цієї справи, не входить до предмета доказування і не підлягає оцінці судом.

Колегія суддів зазначає, що сам по собі факт неправомірного припинення надання послуг електро- та водопостачання до належної позивачці квартири безумовно створює певний обсяг дискомфорту для ОСОБА_1 , оскільки вона як власник зобов`язана в судовому порядку вирішувати питання поновлення електро- та водопостачання, чого їй робити не довелося б, якби відповідач діяв у межах закону.

Однак, з урахуванням викладених вище мотивів щодо не проживання ОСОБА_1 у спірній квартирі, у неї не змінився усталений спосіб життя, тому апеляційний суд уважає за доцільне змінити рішення суду в частині визначення розміру моральної шкоди, зменшивши його з 8 000грн до 3 000грн, що, на переконання колегії суддів, відповідатиме характеру та глибині заподіяних позивачці моральних страждань, а також забезпечуватиме дотримання принципів розумності й справедливості.

Щодо оскарження додаткового рішення суду.

Згідно з частиною першою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до частини третьої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Нормами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару,

порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Отже, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Установивши, що позивачкою понесені витрати на правничу допомогу, а відповідачем їх розмір належним чином не спростований, суд першої інстанції встановив їх реальність та обґрунтованість, врахував складність справи, час і обсяг виконаних адвокатом робіт, у зв`язку з чим обґрунтовано констатував наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки понесених витрат на правничу допомогу.

Водночас оскільки апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та, відповідно, про зменшення обсягу задоволених вимог позову ОСОБА_4 , то понесені позивачкою витрати на професійну правничу допомогу в силу приписів статті 141 ЦПК України також підлягають зменшенню пропорційно задоволеним вимогам позову, а саме до 7 110 грн.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки апеляційний суд установив недоведеність обставин щодо заподіяння позивачці майнової шкоди та обсягу завданих їй моральних страждань, які суд першої інстанції вважав установленими, то рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимоги про відшкодування майнової шкоди підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового рішення про відмову в задоволенні цієї вимоги, а рішення в частині стягнення компенсації моральної шкоди в розмірі 8 000грн підлягає зміні шляхом зменшення суми стягнення з 8 000грн до 3 000грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, як ухвалене з дотриманням норм матеріального й процесуального права.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОМІНЬ-С» задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 27 лютого 2023 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди скасувати, ухваливши в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні цих позовних вимог відмовити.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 27 лютого 2023 року в

частині стягнення моральної шкоди змінити, зменшивши її розмір з 8 000грн до 3 000грн.

В іншій частині рішення суду від 27 лютого 2023 року залишити без змін.

Додаткове рішення Дарницького районного суду міста Києва від 13 березня 2023 року змінити, зменшивши розмір витрат на правову допомогу з 17 775грн до 7 110грн.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 лютого 2025 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.І. Ящук