Справа № 700/767/23
Провадження № 2/700/242/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2023 року Лисянський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Бесараб Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Мельніченко Н.І.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача адвоката Подплєтьонного С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Лисянка справу №700/767/23, провадження №2/700/242/23 за позовом акціонерного товариства «АкцентБанк», представник позивача Шкапенко Олександр Віталійович до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А H О В И В:

Акціонерне товариство «АКЦЕНТ-БАНК» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав, що ОСОБА_1 приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою укладання кредитного договору № Б/Н та отримання кредитної картки. На підставі зазначеної анкети-заяви відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,4% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банку» разом з Умовами та правилами і тарифами, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком кредитний договір, що підтверджується підписом в заяві. Також всі основні умови кредитування доведені відповідачу, що свідчить його підпис в поспорті споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка». Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту, то банк керується п.п. 2.1.1.1.3 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. АТ «Акцент-Банк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Проте, відповідач не сплатила своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у зв`язку з чим станом на 15.07.2023 р. у відповідача виникла заборгованість в розмірі 123589 грн.32 коп., яка складається з наступних сум: 97305 грн.27 коп. - заборгованість за кредитом; 26284 грн.05 коп. - заборгованість за нарахованими відсотками, 0,00 грн. - штрафи. Просять суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 123589 грн.32 коп, а також сплачений судовий збір у розмірі 2684,00 грн.

Ухвалою судді Лисянського районного суду Черкаської області від 15.08.2023 року у справі було відкрито провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

06.09.2023 року представник відповідача - адвокат Подплєтьонний С.С. звернувся до суду із відзивом на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову виходячи із наступного. Вважає, що розглядаючи справу суд має врахувати висновки викладені Верховним судом у постанові Палати Верхового Суду від 03.07.2019 року у справі №156/268/21 та висновки викладені у постанові КЦС ВС від 03.08.2022 року у справі №156/268/21. Вказав, що до позовної заяви додано витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у А-Банку, однак позивачем не надано доказів, що саме з цією редакцією була ознайомлена ОСОБА_1 під час підписання анкети-заяви. Відповідачем жодна з редакцій Умов та Правил не підписувалися. Позивачем не надано доказів, що на момент підписання відповідачем анкети-заяви Умови та Правила містили умови щодо порядку нарахування та сплати процентів за користування кредитними коштами у розмірах, що вказані в доданих до позовної заяви документах. Позивач міг додати до позовної заяви витяг з Умов та Правил у будь-яких редакціях, що сприятливі для задоволення позову. Який кредит встановлено, тип карти, розмір процентів за користування кредитом, погоджений сторонами, передбачених за несвоєчасне погашення кредиту в анкеті-заяві не зазначено. Крім того в анкеті-заяві не вказано інших істотних умов, про які позивач та відповідач домовилися, на підставі яких між позивачем та відповідачем виникли б інші договірні зобов`язання, ніж зазначені у позовній заяві. Тому Умови та Правила, розміщені на сайті банку та витяг з яких наданий позивачем, не можна розцінювати як частину укладеного кредитного договору. Розмір заборгованості, зазначений у колонці розрахунку «залишок поточної заборгованості за наданим кредитом» не відповідає дійсності, оскільки банк неодноразово здійснював списання коштів з рахунку безпідставно, оскільки позивачем ні з банком, ні з третіми особами не укладалися договори, які б давали підстави для списання сум з метою виконання інших зобов`язань. Сума коштів внесених на рахунок відповідачем для погашення заборгованості, виходячи з виписки по картці становить 27815 грн.

27.09.2023 року Акціонерне Товариство «АкцентБанк» звернулося до суду із запереченням на відзив в якому просили їх позовні вимоги задовольнити. Зазначили, що відповідач в Анкеті-Заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в А-Банку підтвердив під розпис факт ознайомлення з Умовами і Правилами надання банківських послуг та зобов`язався в подальшому регулярно знайомитися зі змінами до них, викладеними на сайті Банку. Боржник користувався кредитом, а відповідно ознайомився з Умовами і Правилами надання банківських послуг в А-Банку і погодився з ними, оскільки даний кредитний договір є договором оферти.

06.11.2023 року представник відповідача - адвокат Подплєтьонний С.С. звернувся до суду із запереченням, в якому у задоволенні позову просив відмовити та в заперечення на відповідь на відзив вказав, що позивач вказує, що відповідач в анкеті-заяві про приєднання до умов та правил надання банківських послуг підтвердив під розпис факт ознайомлення з Умовами і Правилами надання банківських послуг. Однак, позивачем так і не було надано доказів, що доданий до позовної заяви витяг з Умов та Правил надання банківських послуг А-Банку є витягом з тих Умов та Правил, з якими була ознайомлена відповідач під час підписання анкети-заяви. Не вказано, з якою редакцією Умов та Правил погодилася відповідач. Позивач посилається, що до позовної заяви ним доданий витяг з актуальних Умов та Правил, при цьому не було додано жодного доказу їх актуальності на момент підписання анкети-заяви. Те, що розміщені на веб-сайті позивача Умови та Правила є офертою, не відміняє того, що за правовою природою такий договір є договором приєднання, а тому повинен відповідати вимогам ст.634 ЦК України. Позивач повторно посилається на те, що у справі є паспорт споживчого кредиту, а тому мають застосовуватися висновки викладені у постанові Верховного Суду від 02.12.2020 року у справі №284/157/20-ц, однак у своїх запереченнях позивач не спростував аргумент відзиву на позов щодо необхідності застосування висновків постанови Верховного Суду від 03.08.2022 року у справі №156/268/21. Позивач з метою спростування безпідставного списання коштів з рахунку надав копії заяв та паспортів споживчого кредиту «Нова розстрочка». Відповідач не підписувала жоден з вказаних документів. Крім того, позивачем на ухвалу суду від 13.09.2023 року про витребування доказів не надано платіжних інструкцій, платіжних доручень, платіжних вимог-доручень, платіжних вимог, розрахункових чеків та меморіальних ордерів.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві вказав про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні просили у задоволенні позовних вимог відмовити повністю з підстав, що викладені у відзиві та запереченні на відповідь на відзив. Крім цього, представник відповідача звернув увагу суду на те, що наразі на сайті AT «Акцент-Банк» опубліковано 161 редакцію Умов та Правил надання банківських послуг, а позивач не надав доказів того, з якою саме редакцією цих умов та правил була ознайомлена відповідач. У заявах-анкетах не конкретизовано яким саме способом відповідач підписала ці документи

Заслухавши відповідача та її представника, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 14.03.2021 року ОСОБА_1 було підписано анкету заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в AT «Акцент-Банк».

Згідно з розрахунком заборгованості за договором №б/н від 14.03.2021 року, станом на 15.07.2023 року заборгованість ОСОБА_1 перед АТ «Акцент-Банк» складає 123589 грн.32 коп., яка складається з: 97305,27 грн. заборгованість за кредитом; 26284.05 грн. заборгованість по відсотках.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею Анкета-Заява разом з Умовами та правилами і Тарифами, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає між нею та Банком кредитний договір, що підтверджується підписом в Анкеті-заяві.

На підтвердження позовних вимог щодо стягнення заборгованості за кредитним договором та відсотків за користування кредитом представник позивача надав розрахунок заборгованості за договором, копію Анкети Заяви, Витяг з умов та правил надання банківських послуг, Витяг (Тарифи) по картці «Зелена».

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. (ст. 1055 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 ЦК України договором приєднанням є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У законі як загальне правило визначено, що договір приєднання має викладатися на формулярі або іншій стандартній формі, яка має засвідчувати усі прийняті споживачем умови такого договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець.

Сенс договору приєднання полягає у тому, що його умови визначені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних умовах та можуть бути прийняті іншою стороною не інакше ніж шляхом приєднання до запропонованого договору в цілому. Тобто, дійсно вільною в цьому випадку є воля виключно однієї сторони, тобто, тієї, яка пропонує для укладення договору саме формуляр (тобто банк). Інша сторона виявляє волю до укладення цього договору лише на стадії висловлення власної волі шляхом прийняття умов такого договору в цілому. Проте не повинно виникати сумнівів у тому, чи дійсно та які саме умови, викладені у формулярі або іншій стандартній формі, приймає позичальник.

У ситуації, коли є сумніви у тому, чи прийняті та які саме умови прийнято позичальником, умови не можуть вважатися такими, що прийняті ним в цілому.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно з п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» загальний розмір кредиту - сума коштів, які надані та/або можуть бути надані споживачу за договором про споживчий кредит.

Представником позивача заявлено вимогу про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом 97305.27 грн. та заборгованість по відсоткам- 26284.05 грн.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Обґрунтовуючи право на нарахування заборгованості, банк посилався на Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в А-Банку, однак зазначена Анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в А-Банку містяться лише персональні дані відповідача, дата та його підпис, та не містить таких основоположних умов, виходячи з яких суд мав би реальну можливість установити укладення договору, а саме: дані про істотні умови кредитного договору відповідно до узгоджених тарифів обслуговування кредитної карти (процентна ставка, яка мала б відповідати правовідносинам сторін, розмір пені, номер кредитної картки, рахунок та строк її дії, цільове призначення кредиту та інші істотні умови кредитування).

Також в обґрунтування права на нарахування заборгованості, банк, посилався на розрахунок кредитної заборгованості за договором № б/н від 14.03.2021 року.

Відповідно до п.62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України №75 від 04.07.2008 року, виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

При цьому відповідно до п. 61 вказаного Положення Форма клієнтських рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Клієнтські рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: 1) номер клієнтського рахунку; 2) дату здійснення останньої (попередньої) операції; 3) дату здійснення поточної операції; 4) код Єдиного ідентифікатора Національного банку України (далі - ID НБУ) банку, у якому відкрито рахунок; 5) код валюти; 6) сума вхідного залишку за рахунком; 7) код ID НБУ банку-кореспондента; 8) номер рахунку кореспондента; 9) номер документа; 10) суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); 11) сума оборотів за дебетом та кредитом рахунку; 12) суму вихідного залишку.

Таким чином, виписка по картковому рахунку може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися в сукупності з іншими доказами.

В той же час, розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який відповідно повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку).

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 та у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року № 6-16цс15.

До позовної заяви АТ «Акцент-Банк» додано Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк» та витяг з Тарифів по картці «Зелена», однак ці роздруківки не підписані відповідачем, а тому відсутні підстави вважати, що саме такі тарифи діяли на час укладення договору, тобто погоджені сторонами.

Відтак, в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (https://a-bank.com.ua/terms) неодноразово змінювалися самим АТ «Акцент-Банк» у період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Таким чином, роздруківки Умов та Правил надання банківських послуг і Тарифів із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг, Тарифи, відсутність у анкеті-заяві про умови кредитування та домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, наданий банком витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та витяг з Тарифів не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Таким чином, надану позивачем роздруківку з Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифи розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22.11.1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11.07.2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч. 4 ст. 36 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді анкети-заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №342/180/17-ц від 03.07.2019 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу, оскільки позивачем не доведено укладання кредитного договору.

Аналізуючи досліджені у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки позивачем не надано жодного належного доказу на підтвердження заявлених позовних вимог та порушення прав позивача, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

Крім того, оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати на підставі ст. 141 ЦПК України слід віднести за його рахунок.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 108, 526-530, 625, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст.12, 81,141,258, 259, 263-265, 273, 351, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог акціонерного товариства «АкцентБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 15.11.2023 року.

Реквізити сторін:

Позивач - Акціонерне товариство «АКЦЕНТ-БАНК», місцезнаходження: вул.Батумська, 11 м.Дніпро, рах.№ НОМЕР_1 , , МФО:307770.

Представник позивача Шкапенко Олександр Віталійович, місцезнаходження: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя Н. В. Бесараб