Справа № 444/2884/23
Провадження № 2-о/444/98/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2023 року м. Жовква

Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючий суддя Зеліско Р. Й.

секретар судового засідання Мамедова Г. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Жовква Львівської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Куликівська селищна рада Львівського району Львівської області про встановлення факту приналежності правовстановлюючого документу,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту приналежності правовстановлюючого документу. Просить суд встановити факт, що Державний акт про право приватної власності на землю площею 1,3186 га, серії ЛВ №012641, який видано на підставі рішення 16-ї сесії 3-го демократичного скликання від 03.04.2001 року №3 Надичівської сільської ради на ім`я ОСОБА_2 , належить ОСОБА_3 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 , з підстав зазначених у заяві.

Заявник в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак подав на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Зазначив, що заявлені вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити.

Представник заінтересованої особи - Куликівської селищної ради Львівського району Львівської області в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак на адресу суду надіслав клопотання про розгляґд справи без участі представника заінтересованої особи.

Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Ч. 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" міститься роз`яснення про те, що суди при прийнятті заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, можуть розглядати їх в порядку окремого провадження, якщо встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право (пункти 1 і 3).

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Судом встановлено, що встановлення юридичного факту, а саме належності правовстановлюючого документу не може вплинути на права й обов`язки інших осіб, а тому, суд прийшов до висновку, що вирішення питання встановлення юридичного факту приналежності документу необхідно розглядати саме в порядку окремого провадження.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо:

- згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих майнових прав громадян;

- чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення;

- заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;

- встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Заявник зазначив, що жодного спору про право не має.

Суд враховує, що прийняття рішення суду про встановлення юридичного факту - приналежності документу, необхідне заявнику для усунення помилок.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, ч. 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного процесуального кодексу України.

Так, відповідно до пункту 6 частини 1 статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють правовідносини щодо встановлення фактів, які мають юридичне значення, а саме: встановлення факту належності правовстановлюючого документу, визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах.

Також, окрім застосування до вказаних правовідносин вищезазначених норм, суд зважає на роз`яснення, викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 (далі постанова Пленуму ВСУ).

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати заявника - ОСОБА_3 , що стверджено копією свідоцтва про смерть НОМЕР_1 виданим Куликівською селищною радою (а.с. 8).

Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно в т. ч . на земельну ділянку площею 1.3186 га цільове призначення якої "для ведення товарного сільськогосподарського виробництва " про що було видано Державний акт про право приватної власності на землю серії ЛВ № 012641, що видно з його копії (а.с. 4).

При житті ОСОБА_3 склала заповіт, яким все належне їй майно заповіла заявнику - ОСОБА_1 ..Заповіт посвідчено 16.03.2021 року та зареєстровано у реєстрі під № 5, що видно з його копії (а.с.9).

Судом встановлено, що звернувшись до нотаріальної контори про спадкування після смерті матері ОСОБА_3 , нотаріусом не відкрито спадкову справу та заявнику роз`яснено, що в Державному акті про право власності на земельну ділянку серії ЛВ № 012641, який видано на підставі рішення 16-ї сесії 3-го демократичного скликання від 03.04.2001 року №3 Надичівської сільської ради зазначено, що такий належать ОСОБА_2 , в свідоцтві про смерть зазначено, що померла ОСОБА_3 а тому слід в судовому порядку довести приналежність Державного акту про право приватної власності на землю саме померлій ОСОБА_3 .

При видачі свідоцтва про смерть зазначено її прізвище " ОСОБА_4 ", а саме таке як значилося в її паспорті громадянки України.

З викладеного вище вбачається, що через допущену помилку в написанні прізвища матері заявника у нього виникли проблеми у підтвердженні належності документа - державного акту, що змусило його звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності документа особі.

Суд враховує, що встановити юридичний факти по іншому, як рішенням суду неможливо.

Суд приходить до висновку, що враховуючи наведені вище обставини, зазначений заявником факт, що має юридичне значення, знайшов своє підтвердження, і як наслідок, у суду є всі підстави встановити такий.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення вимог ОСОБА_1 .

Керуючись статтею 23, ч. 2 ст. 247, статтями 258, 259, 264, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ :

Заяву задовольнити.

Встановити факт приналежності правовстановлюючого документу, а саме, що Державний акт про право приватної власності на землю площею 1,3186 га, серії ЛВ № 012641, який видано на підставі рішення 16-ї сесії 3-го демократичного скликання від 03.04.2001 року № 3 Надичівської сільської ради на ім`я ОСОБА_2 , належить ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 13.11.2023 року.

Суддя: Зеліско Р. Й.