ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6149/23 Справа № 177/664/22 Суддя у 1-й інстанції - Суботіна С.А. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста О. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Агєєва О.В., Кішкіної І.В.,

за участю секретаря Шумило І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №177/664/22 за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», третя особа ОСОБА_2 , про захист прав споживачів та зобов`язання вчинити певні дії,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»,

на рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2023 року та додаткове рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2023 року,

встановив:

У липні 2022 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діяв адвокат Павленко В.В., звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі за текстом АТ «Ощадбанк»), третя особа ОСОБА_2 , про захист прав споживачів та зобов`язання вчинити певні дії.

Позов обґрунтований тим, що ОСОБА_1 є клієнтом АТ «Ощадбанк» та їй видана банківська картка № НОМЕР_1 , на яку вона отримує соціальні виплати. Маючи намір зняти кошти, ОСОБА_1 виявила, що банківська карта заблокована і вона не може зняти грошові кошти, які знаходяться на даній картці, та розпорядитися ними на власний розсуд. Будь-яких відкритих виконавчих проваджень відносно ОСОБА_1 , які б могли бути підставою для вчинення виконавцем дій щодо блокування банківських рахунків, немає. На запити позивача та її представників щодо надання інформації про причини блокування банківської карти ОСОБА_1 , відповідач не реагує, дійсна причина блокування банківської картки невідома, а тому вона змушена була звернутися до суду з даним позовом.

У зв`язку з викладеним, уточнивши позовні вимоги (а.с. 23-24 т. 1), просила зобов`язати відповідача розблокувати банківський рахунок, на який видано банківську картку № НОМЕР_1 , відкритий на ім`я ОСОБА_1 , а також стягнути з відповідача судові витрати, понесені нею на правничу допомогу в розмірі 10 000 гривень.

Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені. Зобов`язано АТ «Ощадбанк» усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні грошовими коштами ОСОБА_1 , що знаходяться на її картковому рахунку № НОМЕР_1 , відкритому згідно з заяви про приєднання № 391398605/060219 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) від 04.03.2021 року. Стягнуто з АТ «Ощадбанк» на користь держави судовий збір у розмірі 992, 20 гривень.

Додатковим рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2023 року заява ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Павленко В.В. про ухвалення додаткового рішення задоволена частково. Стягнуто з АТ «Ощадбанк» на користь ОСОБА_1 4000 гривень в рахунок відшкодування понесених нею витрат на професійну правничу допомогу.

В апеляційній скарзі АТ «Ощадбанк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2023 року та додаткове рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що між позивачем та банком було укладено Договори комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, складовою частиною яких є, зокрема, умови договору банківського рахунку, відкрито Клієнту поточні рахунки, а спірні відносини виникли з приводу користування поточними рахунками, операції за якими можуть здійснюватися з використанням електронного платіжного засобу платіжної картки за дебетовою-кредитною схемою. Відповідно п. 9.3 9 Загальних положень про використання платіжних карток розділу ХХ Умов договору банківського рахунку Особливої частини Договору використання картки з метою, що не відповідає законодавству, втому числі з метою здійснення підприємницької та інвестиційної діяльності, а також вартості товарів та послуг, обіг яких заборонено законодавством забороняється. У випадку виявлення банком факту використання картки для здійснення дій, що мають ознаки протиправних, банк залишає за собою право блокування картки та надання інформації у правоохоронні органи в порядку встановленому законодавством.

Зазначає, що обмеження на розрахункові транзакції по карткам/рахункам Клієнта було здійснено за результатом звернення клієнта Банку ОСОБА_2 , в якому було повідомлено про обставини, що могли вказувати на незаконне використання електронного засобу позивача та/або його реквізитів, на підставі та відповідно до вищенаведених умов, як укладених з позивачем Договорів, так і норм чинного на той час законодавства.

Посилаючись на наявність обставин, які можуть свідчити про незаконне використання електронного платіжного засобу та/або його реквізитів, інших випадків передбачених договором, як підстава прийняття рішення про зупинення здійснення операцій з використанням певного електронного платіжного засобу була передбачена нормативно-правовим актом Національного банку України, що виходячи з положення п. 13.1 ст. 13, п. 14.3 ст. 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» можуть вважатися тим іншим випадком встановленим законом, з яким норма ч. 1 ст. 1073 ЦК України серед іншого пов`язує можливість обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку.

При цьому зазначає, що в жодній з наведених норм не міститься будь-якого відсилання до норм Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», не зазначається про застосування його вимог при зупиненні здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу на такій підставі. Зазначене на думку скаржника, вказує на помилковість висновків суду першої інстанції про те, що дії АТ «Ощадбанк» щодо зупинення фінансових операцій за рахунком клієнта мали, зокрема, відповідати усім вимогам Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення».

Крім того, судом безпідставно, на думку скаржника, зазначено, що Банк не повідомляв позивача про встановлення обмежень та про причини вказаних обмежень, оскільки Банк повідомляв позивача про необхідність явки до філії Банку для вирішення питання розблокування картки, на підтвердження чого в матеріалах справи знаходиться копія відповідного листа Банку та докази його відправлення позивачу. Також позивачем не тільки не було спростовано під час розгляду справи виникнення обставин з якими було пов`язано встановлення відповідних обмежень, але і не доведено припинення існування таких обставин.

Також зазначає, що в оскаржуваному рішенні судом зазначено, що позивач обрала вірний спосіб захисту у вигляді зобов`язання відповідача усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні грошовими коштами шляхом негайного розблокування карткового рахунку. Натомість в прохальній частині позовної заяви позовна вимога сформульована не як усунення перешкоди у користуванні та розпорядженні грошовими коштами шляхом негайного розблокування карткового рахунку, а як зобов`язання банку розблокувати банківський рахунок на який видано банківську картку № НОМЕР_1 , відкритий на ім`я позивача. З резолютивної частини оскаржуваного рішення, серед іншого слідує, що судом застосовано спосіб захисту, який сформульовано як зобов`язання Банку усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні грошовими коштами позивача, що знаходяться на певному рахунку, без будь-якої конкретизації перешкод, які зобов`язано усунути. Відсутність посилання в резолютивній частині рішення на фактичну підставу, з якою пов`язані перешкоди в користуванні та розпорядженні грошовими коштами, які суд зобов`язав усунути, як звернення ОСОБА_2 , вказує на неврахування в резолютивній частині обставин справи та її невідповідність в цій частині обставинам справи. Крім того, в резолютивній частині оскаржуваного рішення зазначено номер карткового рахунку НОМЕР_1 , як такий, що відкритий згідно з заявою про приєднання № 391398605/060219 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) від 04.03.2021 року, що також не відповідає обставинам справи, оскільки зі змісту прохальної частини позовної заяви та матеріалів справи вбачається, що помер НОМЕР_1 зазначався позивачем як номер картки, а не номер рахунку.

Посилається, що суд першої інстанції помилково послався на висновки щодо застосування відповідних норм права, які викладені в постанові Верховного Суду від 30 січня 2019 року по справі № 235/5583/16-ц, оскільки обставини справи у тій справі не є подібними з обставинами даної справи.

Не погоджуючись з додатковим рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2023 року скаржник зазначає, що в позовній заяві позивачем не зазначено жодних складових суми витрат на правову допомогу 10 000 гривень, порядку та правил її обчислення, обґрунтування розміру таких витрат не наведено, що, на думку скаржника дає підстави для висновку про відсутність попереднього (орієнтовного) розрахунку таких витрат у такій заяві по суті спору, як визначено у ч. 1 ст. 134 ЦПК України. Посилаючись на ч. 2 ст. 134 ЦПК України вважає, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого судового збору. Крім того, наголошує, що стягнутий судом першої інстанції розмір витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000 гривень не може вважатися обґрунтованим та співмірним з обсягом заявленої правової допомоги. З даних наведених в Договорі, а Акті прийому-передачі наданих послуг не вбачається можливим дійти висновку, що наведені в цьому акті послуги стосуються на надавалися саме в даній конкретній справі та/або з приводу саме спірних відносин між АТ «Ощадбанк» та позивачем, які були предметом розгляду у даній судовій справі.

У наданих поясненнях (запереченнях) на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Павленко В.В., позивач зазначає, що рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2023 року та додаткове рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2023 року є повним, законним, обґрунтованим, винесеним із правильним врахуванням норм матеріального та процесуального права. З огляду на зазначене, просить залишити вказані судові рішення без змін, апеляційну скаргу просить залишити без задоволення.

В судовому засіданні апеляційного суду Павленко Л.М., який діє в інтересах АТ «Ощадбанк», та ОСОБА_2 доводи, викладені в апеляційній скарзі, підтримали та просили її задовольнити.

В судовому засіданні апеляційного суду адвокат Павленко В.В., який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга АТ «Ощадбанк» підлягає залишенню без задоволення за наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 3 ст. 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що АТ «Ощадбанк» не доведена правомірність обмеження права доступу позивача до власних коштів та вільного розпорядження ними протягом більше трьох років. Тому можливість відновлення права позивача щодо користування своїми коштами на рахунку (розблокування рахунку), тобто відновлення становища, яке існувало до порушення її права, відповідає способам захисту порушеного права, передбаченого ст. 16 ЦК України.

Колегія суддів апеляційного суду в цілому погоджується з таким висновком суду.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно Заяви про приєднання № 391398605/060219 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) від 06 лютого 2019 року, в АТ «Ощадбанк» ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) відкрито поточний банківський рахунок. ( т. 1 а.с.45-46)

Відповідно Заяви про приєднання № 391398605/060219 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) від 04 березня 2021 року ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) відкрито поточний банківський рахунок. (т. 1 а.с.47-48)

Підписавши вказані заяви про приєднання, позивач погодилася на укладення договору з відповідачем та з умовами і правилами надання банківських послуг.

Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено та не заперечувалося сторонами, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є однією і тією ж особою, яка після укладення шлюбу змінила прізвище.

Вказані обставини відповідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України, доказуванню не підлягають.

05 квітня 2019 року до АТ «Ощадбанк» звернувся ОСОБА_2 у телефонному режимі та 09 квітня 2019 року із письмовою заявою щодо шахрайських дій клієнта банку ОСОБА_3 , номер картки НОМЕР_3 . Отримавши 10 квітня 2019 року лист співробітника Харківського РУ зі скан-копіями заяви ОСОБА_2 та талону-повідомлення щодо ймовірних шахрайських дій, по клієнту ОСОБА_4 встановлено обмеження на усі розрахункові транзакції за усіма картками/рахунками клієнта. ( т. 1 а.с.183, 185, 186, 206)

На підтвердження проходження транзакцій по банківській карті позивача, в матеріалах справи маються платіжні доручення від 05 квітня 2019 року на суму 9950 гривень та 8081 гривень, а також виписки по рахунку НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_5 , де за 05 квітня 2019 року внесено суми 8081 гривень і 9950 гривень, знято у загальному розмірі 17600 гривень. ( т. 1 а.с.184, 187).

За відомостями по рахункам за РНОКПП НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_3 - дата відкриття 06.02.2019, вхідний залишок 0, фактичний залишок 0, дата ост. руху 24.02.2020 року; на ім`я ОСОБА_1 - дата відкриття 04.03.2021 року, вхідний залишок 11 598 гривень, фактичний залишок 11 598 гривень, дата ост. руху 29.07.2022 року. (т. 1 а.с.182)

За відомостями з Єдиного реєстру боржників станом на 21 липня 2022 року відомості щодо фізичної особи з РНОКПП НОМЕР_2 відсутні. (т. 1 а.с.25)

За відомостями з Автоматизованої системи виконавчих проваджень відносно ОСОБА_1 виконавчі провадження відсутні. (т. 1 а.с.26)

Досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0001497 від 15.04.2019 року за заявою ОСОБА_2 про вчинення кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 190 КК України, яке проводилося Шевченківським ВП ГУНП в Харківській області, не завершено. Про підозру у вказаному кримінальному провадженні будь-якій особі, зокрема, ОСОБА_1 , не повідомлено. (т. 2 а.с. 30)

Відповідно ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Положення цієї глави застосовуються до інших фінансових установ при укладенні ними договору банківського рахунка відповідно до наданої ліцензії, а також застосовуються до кореспондентських рахунків та інших рахунків банків, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», спеціальний платіжний засіб (платіжна картка тощо) - платіжний інструмент, що виконує функцію засобу ідентифікації, за допомогою якого держателем цього інструмента ініціюється переказ коштів з відповідного рахунка платника або банку, а також здійснюються інші операції, передбачені відповідним договором. За допомогою спеціальних платіжних засобів формуються документи за операціями із застосуванням спеціальних платіжних засобів або надаються інші послуги держателям спеціальних платіжних засобів.

Підписавши заяву про приєднання № 391398605/060219 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) від 06 лютого 2019 року та заяву про приєднання № 391398605/060219 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) від 04 березня 2021 року про приєднання, позивач погодилася на укладення договору з відповідачем та з умовами і правилами надання банківських послуг.

Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунку), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Положенням ч. 1 ст. 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунку.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦК України, передбачено обов`язок особи при здійсненні своїх прав утримуватись від дій, які б могли порушити права інших осіб.

Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що обмеження за розрахунковими транзакціями за картками позивача встановлено банком за зверненням ОСОБА_2 щодо шахрайських дій клієнта банку ОСОБА_3 , номер картки НОМЕР_3 .

Відповідно п. 6.12 Постанови правління Національного Банку України від 30.04.2010 №223 із наступними змінами «Про здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів», емітент має право прийняти рішення про призупинення здійснення операцій з використанням певного спеціального платіжного засобу, а також про вилучення спеціального платіжного засобу за наявності обставин, що можуть свідчити про незаконне використання спеціального платіжного засобу або його реквізитів, значно збільшеного ризику неспроможності платника виконати своє зобов`язання щодо сплати кредиту та процентів за ним, в інших випадках, установлених договором.

Емітент зобов`язаний інформувати користувача про блокування спеціального платіжного засобу та причини такого блокування в спосіб, установлений договором, у разі можливості, перед тим, як спеціальний платіжний засіб буде заблокований, і негайно після цього, якщо надання такої інформації не скомпрометує об`єктивно виправданих заходів з безпеки або якщо це не заборонено законодавством України. Емітент має право розблокувати спеціальний платіжний засіб або надати новий після усунення причини блокування спеціального платіжного засобу.

Згідно зі ст. 1074 ЦК України, обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з позицією суду першої інстанції щодо того, що дії відповідача під час зупинення фінансових операцій за рахунком клієнта мали, в тому числі, відповідати вимогам Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення».

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 5 вказаного Закону банки є суб`єктами первинного фінансового моніторингу.

Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 17 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» суб`єкт первинного фінансового моніторингу має право зупинити здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), яка (які) містить (містять) ознаки, передбачені ст. 15 та/або 16 цього Закону, та/або фінансові операції із зарахування чи списання коштів, що відбувається в результаті дій, які містять ознаки вчинення злочину, визначеного Кримінальним кодексом України, та зобов`язаний зупинити здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), якщо її учасником або вигодоодержувачем за ними є особа, яку включено до переліку осіб, пов`язаних з провадженням терористичної діяльності або щодо яких застосовано міжнародні санкції (якщо види та умови застосування санкцій передбачають зупинення або заборону фінансових операцій), і в день зупинення повідомити спеціально уповноваженому органу в установленому законодавством порядку про таку (такі) фінансову (фінансові) операцію (операції), її (їх) учасників та про залишок коштів на рахунку (рахунках) клієнта, відкритому (відкритих) суб`єктом первинного фінансового моніторингу, який зупинив здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), та у разі зарахування коштів на транзитні рахунки суб`єкта первинного фінансового моніторингу - про залишок коштів на таких рахунках в межах зарахованих сум. Таке зупинення фінансових операцій здійснюється на два робочих дні з дня зупинення (включно).

Спеціально уповноважений орган може прийняти рішення про подальше зупинення фінансової (фінансових) операції (операцій), здійснене відповідно до частини першої цієї статті, на строк до п`яти робочих днів, про що зобов`язаний негайно повідомити суб`єкту первинного фінансового моніторингу, а також правоохоронним органам, уповноваженим приймати рішення відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.

Спеціально уповноважений орган у разі виникнення підозр може прийняти рішення про зупинення видаткових фінансових операцій на строк до п`яти робочих днів, про що зобов`язаний негайно повідомити суб`єкту первинного фінансового моніторингу, а також правоохоронним органам, уповноваженим приймати рішення відповідно до Кримінального процесуального кодексу України. У такому разі суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний в день отримання, але не пізніше 11 години наступного робочого дня після отримання відповідного рішення повідомити спеціально уповноваженому органу про залишок коштів на рахунку клієнта, фінансові операції (кошти) за яким були зупинені, та у разі зупинення фінансових операцій на транзитних рахунках суб`єкта первинного фінансового моніторингу - про залишок коштів на таких рахунках в межах зарахованих сум.

Згідно ч. 5, ч. 6 ст. 17 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», у разі прийняття рішення відповідно до частин другої і третьої цієї статті спеціально уповноважений орган протягом строку подальшого зупинення відповідних (відповідної) фінансових (фінансової) операцій (операції) або зупинення видаткових фінансових операцій проводить аналітичну роботу, збирає необхідну додаткову інформацію, обробляє, перевіряє, аналізує її та у разі, якщо за результатами перевірки: ознаки легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму, або вчинення іншого злочину, визначеного Кримінальним кодексом України, не підтверджуються, спеціально уповноважений орган зобов`язаний негайно скасувати своє рішення про подальше зупинення відповідних (відповідної) фінансових (фінансової) операцій (операції) або зупинення видаткових фінансових операцій та повідомити про це суб`єкту первинного фінансового моніторингу; є мотивовані підозри, - спеціально уповноважений орган приймає рішення про продовження зупинення відповідних (відповідної) фінансових (фінансової) операцій (операції) (видаткових фінансових операцій), готує і подає відповідний узагальнений матеріал або додатковий узагальнений матеріал правоохоронним органам, уповноваженим приймати рішення відповідно до Кримінального процесуального кодексу України, та в день прийняття такого рішення інформує відповідного суб`єкта первинного фінансового моніторингу про дату закінчення строку зупинення відповідних (відповідної) фінансових (фінансової) операцій (операції). Строк зупинення відповідних фінансових (фінансової) операцій (операції) продовжується спеціально уповноваженим органом з наступного робочого дня після подання відповідного узагальненого матеріалу або додаткового узагальненого матеріалу за умови, що загальний строк такого зупинення не перевищуватиме 30 робочих днів.

Строки зупинення фінансової (фінансових) операції (операцій) суб`єктами первинного фінансового моніторингу та спеціально уповноваженим органом, зазначені у частинах першій п`ятій цієї статті, є остаточними та продовженню не підлягають.

Відповідно до п. 91 постанови Правління Національного банку України від 26 червня 2015 року № 417 «Про затвердження Положення про здійснення банками фінансового моніторингу» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), банк зобов`язаний інформувати визначені законодавством України правоохоронні органи за місцем розташування банку про фінансові операції, стосовно яких є підстави підозрювати, що вони пов`язані, стосуються або призначені для фінансування тероризму чи фінансування розповсюдження зброї масового знищення, та їх учасників у день виявлення, але не пізніше наступного робочого дня з дня реєстрації таких фінансових операцій.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що правомірність блокування карткового рахунку є можливою лише у випадку подальшого вчинення банком дій, визначених Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму», а також за умови дотримання строків зупинення фінансових операцій та блокування картки.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суду у постанові від 30.01.2019 року у справі 235/5583/16-ц, який відповідно до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України вірно застосовано судом першої інстанції під час розгляду даної справи.

В матеріалах справи відсутні докази дотримання банком зазначених вище вимог Закону.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що АТ «Ощадбанк» належним чином не обґрунтував правомірність блокування карткового рахунку, відкритого на ім`я позивача, доказів на підтвердження наявності порушень позивачем вимог законодавства, за наслідками яких було заблоковано її картковий рахунок, не надало та, не зважаючи на звернення ОСОБА_1 , не вчинило дій, направлених на розблокування карткового рахунку. Крім того, призупинення видаткових операцій діяло понад строки, встановленні чинним законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Як передбачено ч. ч. 1, 8 ст. 81 ЦПК України, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Апеляційний суд також погоджується з висновком суду першої інстанції щодо обрання позивачкою способу захисту у вигляді зобов`язання відповідача вичинити певні дії щодо усунення перешкоди у користуванні та розпорядженні грошовими коштами які знаходяться на банківському рахунку на який видано банківську картку. Посилання апелянта на помилкове зазначення в оскаржуваному рішенні на номер картки замість номеру банківського рахунку, відкритого на ім`я позивачки не впливає на правильність висновків суду першої інстанції щодо суті заявлених позовних вимог.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині безпідставного стягнення витрат на правову допомогу, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступних висновків.

З тексту позовної заяви вбачається, що стороною позивача заявлено, що вона очікує понести витрати за надання правничої допомоги в сумі 10 000 гривень, а в судовому засіданні представником позивачки адвокатом Павленко В.В. заявлено, що він буде звертатися з остаточними вимогами щодо понесених позивачем витрат на правничу допомогу в установленому законом порядку. (т. 1 а.с. 1-2, т. 2 а.с. 33-34).

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частинами 1, 3 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно ч. 1 ст. 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Представником у суді може бути адвокат або законний представник (ч. 1 ст. 60 ЦПК України).

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині 4 ст. 62 ЦПК України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 зазначеного Закону).

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (ст. 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно ч. 1 та 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Зі змісту ч. 4 ст. 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України).

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, і вказана судова практика є незмінною.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

На підтвердження наявності підстав для стягнення з АТ «Ощадбанк» на користь позивачки витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції позивачем надано копію Договору про надання правової допомоги № 14/04/22-3 від 14 квітня 2022 року (т. 1 а.с. 16), укладеного між Адвокатським об`єднанням «Новак, Павленко та партнери» та ОСОБА_1 , копію Ордеру адвоката на надання правничої (правової) допомоги серії АЕ № 114533 від 06 липня 2022 року (т. 1 а.с. 15), копію Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (т. 1 а.с. 14), копію Акту про прийняття-передачі наданих послуг (т. 1 а.с. 18) та копію квитанції № 01 від 25 квітня 2023 року про сплату ОСОБА_1 10 000 гривень (т. 2 а.с. 43).

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги/додатковій угоді до договору.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis § 268 рішення ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18) викладено правовий висновок про те, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі №206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.

З урахуванням вищенаведених положень, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції щодо розміру відшкодування понесених витрат позивачки на правову допомогу в сумі 4000 гривень, до яких суд першої інстанції дійшов врахувавши кількість учасників справи, предмет спору, обсяг доказів для правового аналізу, що ці справа не є складною для адвоката і дана справа не вимагала від адвоката істотних витрат часу та професійних здібностей з огляду на об`єм наданих документів.

Визначений судом першої інстанції розмір витрат на професійну правничу допомогу, на переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідає критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судового рішення, та в додатковому рішенні, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції та додаткове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» залишити без задоволення.

Рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2023 року та додаткове рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 15 листопада 2023 року.

Головуючий О.І. Корчиста