Справа № 510/1381/23
Провадження № 2/510/1066/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.10.2023 р. Ренійський районний суд Одеської області

у складі: головуючого судді - Бошков І.Д.,

за участю: секретаря Березенко С.П.,

розглядаючи у підготовчому відкритому судовому засіданні в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В:

Відповідач позовні вимоги визнала, щодо їх задоволення не заперечувала, просила розглянути справу без її участі, про що надала письмову заяву.

Позивачі на задоволенні позовних вимог наполягали, просили розглянути справу без їх участі, про що надали письмову заяву.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

Відповідно до ч.3ст.200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч.4ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Ухвалою від 08.08.2023 року було відкрито провадження по справі та призначено підготовчий розгляд на 03.10.2023 року о 09:00 годині, про що було повідомлено сторін у справі.

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 - батько позивачів: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та чоловік ОСОБА_4 .

За життя йому належало:

- житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав а нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.05.2019, рішенням Ренійського районного суду Одеської області від 01.04.2019 р., випискою з по господарської книги від 05.06.2023р.;

- земельна ділянка, площею 0,52 га., кадастровий номер: :01:005:0346, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №392498;

- земельна ділянка, площею 0,52 га., кадастровий номер: :01:005:0199, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №392500;

- земельна ділянка, площею 3,27 га., кадастровий номер: :01:001:0244, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №392499;

- земельна ділянка, площею 1,64 га., кадастровий номер: :01:001:0166, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ОД №008283,

- земельна ділянка, площею 0,52 га, кадастровий номер: :01:005:0217, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ОД №008283,

Після його смерті відкрилась спадщина на зазначене майно. На випадок смерті ОСОБА_5 склав заповіти від 07.11.2019р. та 19.08.2021р., як розпорядження на випадок своє смерті, тому спадкування майна здійснюється за заповітом. Так, позивачу ОСОБА_6 заповів житловий будинок, земельну ділянку площею 0,52 га, кадастровий номер: :01:005:0199, та частину земельної ділянки 3,27 га., кадастровий номер: :01:001:0244. Позивачу ОСОБА_2 заповів земельну ділянка, площею 0,52 га., кадастровий номер: :01:005:0346 та частину земельної ділянки 3,27 га., кадастровий номер: :01:001:0244. Позивачу ОСОБА_1 заповів земельну ділянку загальною площею 2,16 га, кадастрові номери: :01:001:0166, :01:005:0217, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ОД №008283.

У відповідний 6-місячний строк після смерті спадкодавця, позивачі (як спадкоємці за заповітом) звернулись до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини. За зверненням позивачів нотаріусом було заведено спадкову справу № 131/2022. Так, відповідач ОСОБА_4 (дружина спадкодавця) у встановлений законодавством строк звернулась до нотаріусу із заявою про відмову від спадщини. Пізніше, при зверненні позивачів до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, їм в цьому було відмовлено з причин відсутності оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, про що нотаріусом були винесені вмотивовані постанови про відмову.

Після смерті ОСОБА_5 це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на спадкове майно, як на об`єкти спадщини, може звернутися тільки спадкоємець.

Таким чином, позивачі прийняли спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, що залишилося після померлого ОСОБА_5 та вважають, що мають всі законні підстави для визнання за ними права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інші спадкоємці на неї не претендують.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки їх доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні.

Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплене заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України).

Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Як було встановлено судом, позивачі у справі є спадкоємцями за заповітом (ст. 1223 ЦК України). Вони подали до нотаріусу заяви про прийняття спадщини, отже вважається такими, що її прийняли. Прийняття спадщини є фактом, який відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. Відповідач по справі на спадщину позивачів не претендує, у встановлений законом строк подала заяву про відмову від спадщини. В даному випадку позивачі прийняли спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, оскільки їх воля, як спадкоємців за заповітом, була виражена у їх діях щодо звернення з відповідними заявами до нотаріуса.

Таким чином, позивачі прийняли спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, однак, вони не може оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво, оскільки в наданих державному нотаріусу для огляду необхідних документів для видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого ОСОБА_5 були відсутні оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно, що стало підставою для прийняття рішення про відмов нотаріуса у видачі свідоцтва про право власності на спадщину, про що винесено вмотивовані постанови, у зв`язку із чим позивачі були вимушені звернутися до суду із позовом для захисту своїх невизнаних прав.

У відповідності до п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Треба зазначити, що позивачі ОСОБА_2 ОСОБА_3 як спадкоємці за заповітом, між собою дійшли згоди щодо розподілу спадкового майна, а саме: домовились між собою, що житловий будинок переходить їм на правах власності по 1/2 частині. Тому, позовні вимоги заявлені саме таким чином, що відповідає волі позивачів і не суперечить діючому законодавству.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, суд вважає, що позивачі є суб`єктами набуття права власності на вищевказане спадкове майно з підстав прийняття спадщини за заповітом однак, з незалежних від них причин вони не можуть оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво про право власності на вищевказане спадкове майно, у зв`язку із чим були вимушені звернутися за захистом прав та інтересів до суду.

З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити її вимоги щодо визнання за нею права власності на спадкове майно.

Керуючись ст.ст. 12, 76 - 81, 200, 258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 15, 328, 1217, 1223, 1225, 1261, 1268, 1269, 1270 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП: НОМЕР_1 ) в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на:

- земельну ділянка, площею 1,64 га., кадастровий номер: :01:001:0166, розташована на території Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області (колишня Орлівська сільська рада Ренійського району Одеської області), з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва;

- земельну ділянку, площею 0,52 га, кадастровий номер: :01:005:0217, розташована на території Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області (колишня Орлівська сільська рада Ренійського району Одеської області), з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва;

Визнати за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на:

- частину житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями АДРЕСА_1 ;

- земельну ділянку, площею 0,52 га., кадастровий номер: :01:005:0346, розташована на території Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області (колишня Орлівська сільська рада Ренійського району Одеської області) за межами населеного пункту, з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва;

- частину земельної ділянки, площею 3,27 га., кадастровий номер: :01:001:0244, розташованої на території Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області (колишня Орлівська сільська рада Ренійського району Одеської області) за межами населеного пункту, з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Визнати за ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на:

- частину житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями АДРЕСА_1 ;

- земельну ділянку, площею 0,52 га., кадастровий номер: :01:005:0199, розташована на території Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області (колишня Орлівська сільська рада Ренійського району Одеської області) за межами населеного пункту, з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва;

- частину земельної ділянки, площею 3,27 га., кадастровий номер: :01:001:0244, розташованої на території Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області (колишня Орлівська сільська рада Ренійського району Одеської області) за межами населеного пункту, з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.Д. Бошков