БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 946/1891/23
Провадження № 2/497/374/23
Ухвала

про залишення позовної заяви без руху

"14" квітня 2023 р. суддя Болградського районного суду Одеської області Кравцова Алла Валентинівна, ознайомившись у приміщенні суду в м.Болград з матеріалами цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області Смокіної Галини Іванівни про визнання діянь неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

14.04.2023 року з Одеського апеляційного суду з ухвалою про визначення підсудності від 28.03.2023р. до Болградського районного суду Одеської області надійшла цивільна справа з позовом особи, що назвалася ОСОБА_1 до судді Смокіної Г.І. про визнання діянь неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, однак ця позовна заява не відповідає вимогам чинного процесуального законодавства та підлягає залишенню без руху, з огляду на наступне.

Зазначена заява викладена російською мовою з посиланням на ГК та ГПК України, з чого неможна зробити безспірний висновок: на підставі вимог якого процесуального права господарсько-процесуального або цивільно-процесуального кодексу України звертається особа до суду, однак, з огляду на те, що позов не зазначений як адміністративний, а з його тексту не вбачається господарсько-цивільних правовідносин, вбачається, що позов поданий за правилами цивільно-процесуального Закону.

Таким чином, після вивчення позову та доданих до нього документів, суддею було з`ясовано, що текст позовної заяви викладений не державною мовою.

Однак, згідно зі ст.9 ЦПК України та ч.1ст.12 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» цивільне судочинство і діловодство у судах України провадиться державною мовою.

Відповідно до ст.10 Конституції України, державною мовою в Україні є українська мова. Держава забезпечує всебічний розвиток і функціонування української мови в усіх сферах суспільного життя на всій території України. Застосування мов в Україні гарантується Конституцією України та визначається законом. Ч.1ст.14 ЗУ «Про забезпечення функціонування української мови як державної» визначено, що у судах України судочинство провадиться, а діловодство здійснюється державною мовою.

З роз`яснень Конституційного Суду України у Рішенні №10-рп/99 від 14.12.1999р. (справа №1-6/99) вбачається, що положення ч.1ст.10 Конституції України, за яким «державною мовою в Україні є українська мова», треба розуміти так, що українська мова як державна є обов`язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом (ч.5ст.10 Конституції України).

Позивачем не дотримано цієї вимоги чинного законодавства та подано позовну заяву російською мовою.

Згідно ч.ч.3,4ст.14 ЗУ «Про засади державної мовної політики», сторони, які беруть участь у справі, надають суду письмові процесуальні документи і докази, викладені державною мовою. У межах території, на якій поширена регіональна мова (мови), що відповідає умовам ч.3ст.8 цього Закону, допускається подача до суду письмових процесуальних документів і доказів, викладених цією регіональною мовою (мовами), з перекладом, на державну мову без додаткових витрат для сторін процесу. Особам, що беруть участь у розгляді справи в суді, забезпечується право вчиняти усні процесуальні дії (робити заяви, давати показання і пояснення, заявляти клопотання і скарги, ставити запитання тощо) рідною мовою або іншою мовою, якою вони володіють, користуючись послугами перекладача у встановленому процесуальним законодавством порядку. У межах території, на якій поширена регіональна мова (мови), що відповідає умовам ч.3ст.8 цього Закону, послуги перекладача з регіональної мови або мови меншини (мов), у разі їх необхідності, надаються без додаткових для цих осіб витрат.

Отже, Законом встановлено вимоги, відповідно до яких сторони, які беруть участь у справі, подають до суду письмові процесуальні документи і докази, викладені державною мовою. При цьому, законом надано можливість особі, яка не володіє мовою, якою здійснюється цивільне судочинство, користуватися рідною мовою або мовою, якою вона володіє, завдяки залученню до справи перекладача, без додаткових для цієї особи витрат, а тому відсутні підстави вважати, що така особа буде обмежена у правах та буде позбавлена судового захисту.

Враховуючи матеріали та відомості, надані Заявником суду, позивач проживає на території України, з чого вбачається, що йому слід роз`яснити, що звернення до суду має здійснюватися державною мовою або його рідною мовою з одночасним наданням суду тексту позову державною мовою, оскільки складення позову російською мовою суперечить вимогам ст.14 Закону України «Про засади державної мовної політики», що наділяє суд обов`язком зробити висновок про неналежне оформлення позовної заяви у супереч вимогам чинного законодавства, та, враховуючи інші недоліки позову підлягає наданню позивачу строку для їх усунення.

Крім того, позовна заява містить інші недоліки, для усунення яких позивачу слід надати можливість і час.

Так, згідно вимог ст.175ч.3п.п.2,4-10,ч.4-6 ЦПК України, має містити: 1) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (ЄДРПОУ для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (РНОКПП для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі); 2) відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; 3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; 4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; 6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі здійснювалися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; 7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; 8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; 9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи; 10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Учасник справи, який подає до суду письмові докази в копіях, згідно ст.95 ч.5 ЦПК України, має своїм підписом підтвердити відповідність копії оригіналу із зазначенням дати такого засвідчення, а також прізвища й ініціалів особи, яка засвідчила копії документів, оскільки, в разі, якщо учасник справи або суд ставить під сумнів копію письмового доказу, такий доказ не береться судом до уваги.

Однак, по-перше, особу, від імені якої надійшла заява, суд позбавлений можливості ідентифікувати, оскільки заява та додані до неї матеріали не містять копії паспорта заявника, або ж відомостей про його отримання Позивачем, а також: громадянство, вік, за реєстроване місце проживання, РНОКПП заявника, наявність електронного підпису, електронної пошти позивача, тощо.

Крім того, Позивач не зазначив у позові повне ім`я (ім`я та по батькові відповідача), зареєстроване в установлений Законом порядку місце проживання чи перебування позивача та відповідача, оскільки вони є фізичними особами, повний поштовий індекс, реєстраційний номер облікової картки платника податків (РНОКПП) свій та відповідача, дати народження, оскільки суд має визначити територіальну підсудність за адресною довідкою щодо відповідача, яку можна отримати лише за наявності відомостей про особистість відповідача, номер і серію паспорта для фізичних осіб громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі); відомі номери офіційної електронної адреси або адреси електронної пошти позивача і відповідача.

Також Позивач не зазначив ціну позову, і чи позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; не достатньо виклав зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту своїх порушених прав або інтересів, передбачений законом і яким саме, - що не суперечить закону; у позові неточно викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; не зазначені доказів, що підтверджують вказані обставини; відсутні відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі здійснювалися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи; підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав. Письмові докази в копіях, у супереч ст.95 ч.5 ЦПК України, не засвідчені підписом позивача з зазначенням дати такого засвідчення, а також прізвища й ініціалів особи, яка засвідчила копії документів. Крім того, якщо позовна заява подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, в ній зазначаються підстави звільнення позивача від сплати судового збору та докази на підтвердження цієї обставини. У позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору.

Наданий позивачем вищевказаний позов не враховує усіх вимог, передбачених ЦПК України, а саме, - копії письмових доказів, доданих до позову не завірені належним чином відповідно до вимог ст.95 ЦПК України.

З тексту самої вищевказаної позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що він оскаржує дії судді Смокіної Г.І., та висуває чотири немайнові вимоги, а саме, просить суд: 1) визнати неправомірними дії судді порушення нею ст.19 Конституції України; 2) визнати неправомірними дії судді - порушення нею прав, передбачених ст.28 Конституції України; 3) визнати неправомірними дії судді за відмову керуватися ст.2 ГПК України; 4) зобов`язати суддю спростувати негативну інформації, що розповсюджена в документі від 09.02.2023р, а саме, «у зв`язку з агресивною неповажною поведінкою позивача» (с.3ст.277 ГК України). Однак, звертаючись до суду загальної юрисдикції з позовом, який не зазначений як адміністративний, не сплатив судовий збір та не надав суду доказів свого звільнення від сплати судового збору.

Так, відповідно до ст.ст.1-6 ЗУ «Про судовий збір», судовий збір це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також в разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат. Платники судового збору - громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом. Судовий збір справляється: за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством; за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення, заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами, заяви про скасування рішення третейського суду, заяви про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду та заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України; за видачу судами документів; у разі ухвалення судового рішення, передбаченого цим Законом. Судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб…

В разі, якщо в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

З вищевказаного позову вбачається, що Позивач звертається до суду з позовом, який містить чотири вимоги немайнового характеру, тому судовий збір має бути сплачений за кожну з чотирьох вимог в розмірі 0,4 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що відповідає 0,4х4=1073,6х4=4294,4грн.

Однак, Позивачу підлягає роз`ясненню, що ст.3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1). У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ч.2). Відмова від звернення до суду за захистом є недійсною (ч.3). При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом (ст.4 ЦПК).

Ч.2 статті 16 Цивільного кодексу встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належать: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі;

6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд має з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Згадані вище способи захисту мають універсальний характер, вони можуть застосовуватись до всіх чи більшості відповідних суб`єктивних прав. Разом з тим зазначений перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним. Відповідно до абз.2п.10ч.2ст.16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Існують особливості щодо захисту особистих немайнових прав, визначеніст.275 цього кодексу, за якою захист цих прав здійснюється способами, встановленими його гл.3, і може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило порушення. ЦК та іншими законами може встановлюватися для захисту певних чи окремих категорій прав спеціальні способи захисту прав. Наприклад, земельне законодавство регулює відносини, у тому числі й цивільні, об`єктом яких є земля; сімейне законодавство містить норми щодо захисту цивільних прав, пов`язаних з сімейними відносинами, тощо. З урахуванням наведеного суд під час розгляду і вирішенні цивільної справи визначає спосіб захисту виходячи із закону, який регулює конкретні правовідносини, і тих юридичних фактів, що обумовлюють виникнення цих правовідносин та цього спору. У випадках, якщо спеціальна норма закону встановила інший, ніж визначенийст.16 ЦКУ, спосіб захисту, застосовується спосіб захисту, встановлений спеціальною нормою. Одночасно можуть застосовуватися положення ст.16 ЦК і положення спеціальної норми щодо способу захисту у випадках, якщо ці способи тотожні й на них поширюється дія ЦКУ (ст.8СК України). Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися також способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбаченихст.16 ЦКУ з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення.

В разі невизначеності у Кодексі адміністративного судочинства України предметної підсудності адміністративної справи така справа розглядається місцевим адміністративним судом за вибором позивача. Частина спорів, пов`язаних з оскарженням неправомірних рішень, дій чи бездіяльності органів, що мають владні повноваження, розглядаються судами загальної юрисдикції. Відповідно до ст.15 ЦПК України суди загальної юрисдикції розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних чи оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Отже, рішення, дії чи бездіяльність органів владних повноважень, що порушують цивільні, житлові, земельні, сімейні, трудові права особи, можуть бути оскаржені до судів загальної юрисдикції у порядку цивільного судочинства. Таким чином, в разі звернення до суду з метою оскарження неправомірного рішення, дії або бездіяльності органу владних повноважень необхідно правильно визначити характер спору та судовий орган, якому такий спір підвідомчий.

Крім того, способом захисту своїх порушених прав особа може обрати звернення до суду з адміністративним позовом в разі, якщо предметом спору є неправомірна дія або бездіяльність суб`єкта владних повноважень. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: 1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; 2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спори між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спори, що виникають з приводу укладення, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) спори за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України;

6) спори щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спори фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації.

Таким чином, згідно чинного законодавства України, дії та бездіяльність державного органу або його працівника (державного службовця) можуть бути оскаржені особою, яка вважає, що її права порушено.Ст.40 Конституції України передбачено право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Відповідно до ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Оскарження рішень, дій або бездіяльності органів державної влади та місцевого самоврядування до суду має певні особливості, пов`язані з характером порушеного права. Такі позови підвідомчі судам загальної юрисдикції або адміністративним судам, юрисдикція яких відрізняється між собою. Від правильності визначення виду судового органу, до якого необхідно звертатися за захистом, залежить швидкість поновлення порушених прав та інтересів заінтересованої особи.

Однак, для оскарження рішень, дій (бездіяльності) суддів та посадових осіб, що працюють в суді, існує інший порядок.

Відповідно до ст.352 ЦПК України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 353 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Крім того, якщо під час візиту (звернення) до суду Ви зіштовхнулися з неналежним виконанням своїх обов`язків (неналежною поведінкою) працівника апарату суду, Ви можете звернутися зі скаргою на ім`я голови суду (його заступника) та/або керівника апарату суду. Незалежно від того, кому адресується скарга на дії судді чи працівника суду, вона має бути: викладена у письмовій формі; ґрунтуватися на фактах; містити лише правдиві відомості, а не певні здогадки чи припущення та включати: 1) найменування органу, посадової особи, якому (якій) адресується заява; 2) прізвище, ім`я, по-батькові скаржника, адреса місця проживання, номер телефону, адреса електронної пошти (якщо є); 3) назва документа (скарга на дії/бездіяльність судді/ працівника апарату суду); 4) інформація про те, у чому саме полягають неналежні дії судді або працівника суду з посиланням на докази, які підтверджують викладені обставини; 5) вимоги, які висуваються у зв`язку з неналежною поведінкою судді або працівника суду; 6) перелік доданих матеріалів; 7) підпис скаржника із зазначенням дати. Якщо заява подається від імені особи її представником, повноваження представника мають бути підтверджені відповідним документом, зокрема довіреністю (копію потрібно додати до заяви). Заява може бути надіслана поштою на адресу органу, якому вона подається, або особисто передана до відповідного органу (копію заяви зі штампом органу та реєстраційним номером бажано залишити у себе).

Відповідно до ст.107 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», будь-яка особа має право на звернення із скаргою щодо дисциплінарного проступку судді, з повідомленням про вчинення дисциплінарного проступку суддею (дисциплінарною скаргою). Дисциплінарне провадження щодо судді здійснюють дисциплінарні палати Вищої ради правосуддя у порядку, визначеному ЗУ «Про Вищу раду правосуддя» з урахуванням вимог цього Закону та положень ст.108 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів». Вимоги щодо змісту скарги на неправомірні дії судді передбачені ч.2 ст.107 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів». Дисциплінарна скарга підписується скаржником із зазначенням дати її підписання. Вища рада правосуддя затверджує та розміщує на офіційному веб-порталі судової влади зразок дисциплінарної скарги. Не допускається зловживання правом звернення до органу, уповноваженого здійснювати дисциплінарне провадження, у тому числі ініціювання питання відповідальності судді без достатніх підстав, використання такого права, як засобу тиску на суддю у зв`язку зі здійсненням ним правосуддя. За подання адвокатом завідомо безпідставної дисциплінарної скарги такий адвокат може бути притягнений до дисциплінарної відповідальності згідно із законом. Дисциплінарну справу щодо судді не може бути порушено за скаргою, що не містить відомостей про наявність ознак дисциплінарного проступку судді, а також за анонімними заявами та повідомленнями. В разі наявності обставин, що спричиняють виникнення сумнівів в існуванні або достовірності підпису особи, яка подала дисциплінарну скаргу, відповідний орган Вищої ради правосуддя має право запросити таку особу для підтвердження скарги.

Скасування або зміна судового рішення не має наслідком дисциплінарну відповідальність судді, який брав участь у його ухваленні, крім випадків, якщо скасоване або змінене рішення ухвалено внаслідок умисного порушення норм права чи неналежного ставлення до службових обов`язків.

Щодо вищевказаного Позову ОСОБА_1 , слід зазначити наступне.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст.1 ЦПКУ).

З урахуванням вищевказаного, надзвичайно важливого значення набуває необхідність належного з`ясування судом питання щодо того, про захист яких саме прав особи йдеться.

З вимог позову не вбачається спору про право, а саме, яке саме право Позивача та яким чином воно порушено Відповідачем, що вимагає уточнення вимог та мотивів позову.

Таким чином, оскільки наданий позивачем вищевказаний позов не враховує усіх вимог, передбачених ЦПК України, а головне, - що Позивачем не дотримано вимоги чинного законодавства щодо мови заяви до суду, без додержання вимог ЗУ «Про засади державної мовної політики», Позивач має подати до суду екземпляр свого Позову, викладених, окрім його рідної мови, також з перекладом на державну українську мову.

Отже, вищевикладене наділяє суд обов`язком зробити висновок про неналежне оформлення позовної заяви у супереч вимогам чинного законодавства, у тому числі - вимог ст.175, 177 ЦПК України, тому позивача слід повідомити про недоліки його позову та надати йому строк для їх усунення.

Відповідно до ст.185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Керуючись ст.ст.8,9,175,177,185,258,261,353 ЦПК України, ст.10 Конституції України, ст.14 ЗУ «Про засади державної мовної політики», суд

УХВАЛИВ:

Залишити без руху позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання діянь неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії.

Роз`яснити позивачу, що для усунення недоліків, він може, по-перше, змінити вимоги позову, або обрати інший, ніж цивільний позов, спосіб свого захисту.

В разі залишення попередньо обраного способу захисту, Позивач має надати суду Позовну заяву державною мовою українською, в якій зазначити які саме його права, визначені чинним законодавством України, порушені Відповідачем, та спосіб їх захисту, додавши до позову докази на підтвердження предмету та підстав позову, або вказати на існування таких доказів, які Позивач не має змоги надати суду; позов має містити відомості про громадянство, дату народження, зареєстроване місце проживання, РНОКПП Позивача та Відповідача, паспортні дані, наявність в них електронного підпису та електронної пошти.

До позову Позивач має додати квитанцію про сплату судового збору у порядку, що визначений ст.6 ЗУ «Про судовий збір» в розмірі 4294,4грн. або документ про наявність пільг щодо сплати судового збору, які визначені ст.5 ЗУ «Про судовий збір», або зменшити кількість вимог Позову, зменшивши, пропорційно, суму сплаченого судового збору, який підлягає сплаті за наступними реквізитами: Отримувач коштів ГУК в Од.обл./м.Болград/22030101, Код отримувача (ЄДРПОУ) 37607526; Банк отримувача Казначейство України (ел.адм.подат); Код банку отримувача (МФО) 899998; Рахунок отримувача UA0015660; Код класифікації доходів бюджету 22030101; Призначення платежу позовна заява (свої ПІБ), у графі «Код платника» платником судового збору фізичною особою зазначити ідентифікаційний код, а при його відсутності, у зв`язку з релігійними переконаннями, зазначаються його паспортні дані.

Роз`яснити Позивачу, що, в разі неусунення ним у встановлений строк недоліків, зазначених в ухвалі, позовна заява буде вважатись неподаною і повернута позивачу, що не є перешкодою для звернення до суду з цією ж заявою після усунення зазначених недоліків, а, в разі усунення недоліків, позовна заява вважатиметься поданою у строк, що відповідає даті її надходження до суду.

Запропонувати позивачу разом з усуненням недоліків позову надати суду, на його розсуд, інші докази на підтвердження відомостей, зазначених ним в позові, які, на його розсуд, можуть мати суттєве значення для ухвалення судом законного та об`єктивного рішення у справі.

Ухвала оскарженню не підлягає, та відповідно до ст.261 ЦПК України набирає законної сили з моменту підписання її суддею.

Суддя А.В. Кравцова