ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 4-с/753/20/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" липня 2023 р. Дарницький районний суд міста Києва у складі судді Якусика О.В., за участю секретаря судового засідання Боклач А.Є., розглянувши скаргу ОСОБА_1 , стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус», на бездіяльність посадової особи органу державної виконавчої служби,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 року адвокат Гаврищук Н.Є. в інтересах ОСОБА_1 звернулася до Дарницького районного суду міста Києва із скаргою, в якій просить:

- визнати бездіяльність Начальника Дарницького районного відділу Державної виконавчої служби України в м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Анатолія Зайця неправомірною;

- зобов`язати начальника Дарницького районного відділу Державної виконавчої служби України у м. Києві усунути порушення прав ОСОБА_1 шляхом:

зняття арештів, накладених на майно ОСОБА_1 при примусовому виконанні виконавчого листа від 09 серпня 2013 року № 2-7414/12, виданого Дарницьким районним судом міста Києва, про стягнення коштів в сумі 283 775,43 грн. з ОСОБА_1 (виконавче провадження №49260446);

вчинення дій щодо реєстрації припинення обтяжень майна ОСОБА_1 , накладених в межах виконавчого провадження № 49260446.

Вимоги скарги обґрунтовано тим, що постановою державного виконавця Дарницького РВ ДВС у м. Києві від 28 жовтня 2015 року відкрито виконавче провадження № 49260446 щодо примусового виконання виконавчого листа від 09 серпня 2013 року № 2-7414/12 про стягнення коштів з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Надра», виданого Дарницьким районним судом міста Києва.

Державним виконавцем під час примусового виконання була винесена постанова від 18 лютого 2016 року про арешт нерухомого майна, що належало ОСОБА_1

13 березня 2017 року Дарницьким РВ ДВС у м. Києві винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, у зв`язку з тим, що заходи щодо розшуку рухомого майна боржника виявились безрезультатними.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 01 квітня 2021 року у справі №2-7414/12 відмовлено стягувачу у поновленні пропущеного строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання, яка залишена без змін постановою Київського апеляційного суду від 07 вересня 2021 року.

Однак арешт з нерухомого майна ОСОБА_1 не було знято.

Посилаючись на зазначені обставини, а також на звернення до Дарницького РВ ДВС у м. Києві з вимогами щодо зняття арешту, заявник вважає бездіяльність неправомірною, у зв`язку з чим звернулася до суду за захистом своїх прав, а також просила суд задовольнити вимоги її скарги.

Розгляд скарги призначено на 19 липня 2023 року.

19 липня 2023 року від скаржника надійшли додаткові пояснення.

19 липня 2023 року сторони в судове засідання не прибули, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Дослідивши матеріали справи, суд виходить з такого.

Судом встановлено, що заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 13 грудня 2012 року з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 стягнуто суму заборгованості за кредитним договором №137/П/41/2007/840 від 19 вересня 2007 року, яке не оскаржувалось та набрало законної сили.

У липні 2013 року ПАТ «КБ «Надра» зверталось до суду із заявою про видачу виконавчих листів та 05 вересня 2013 року Дарницьким районним судом м. Києва представнику ПАТ «КБ «Надра» видані виконавчі листи.

Постановою державного виконавця Дарницького РВ ДВС у м. Києві від 28 жовтня 2015 року відкрито виконавче провадження № 49260446 щодо примусового виконання виконавчого листа від 09 серпня 2013 року № 2-7414/12, виданого Дарницьким районним судом міста Києва, про стягнення коштів з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Надра»,.

Державним виконавцем під час примусового виконання була винесена постанова від 18 лютого 2016 року про арешт нерухомого майна, що належало ОСОБА_1 , а 13 березня 2017 року Дарницьким РВ ДВС у м. Києві винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з тим, що заходи щодо розшуку рухомого майна боржника виявились безрезультатними.

05 березня 2020 року між ПАТ «КБ «НАДРА» та ТОВ «ІНВЕСТ ХАУС» було укладено договір про відступлення права вимоги № GL2N79736ПВ, відповідно до якого ПАТ «КБ «НАДРА» відступило ТОВ «ІНВЕСТ ХАУС», а ТОВ «ІНВЕСТ ХАУС» набуло право вимоги заборгованості за договором кредиту №137/П/41/2007/840 від 19 вересня 2007 року.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 27 жовтня 2020 року замінено стягувача Публічне акціонерне товариство «КБ «НАДРА» на правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест-Хаус» у справі № 2-7414/2012 за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №137/П/41/2007/840 від 19 вересня 2007 року.

Строк пред`явлення виконавчого документа на виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13 грудня 2012 року щодо ОСОБА_1 сплив.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 01 квітня 2021 року у справі № 2-7414/12 № задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ІНВЕСТ ХАУС» про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 07 вересня 2021 року ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 01 квітня 2021 року змінено шляхом викладу мотивувальної частини судового рішення в редакції цієї постанови.

16 вересня 2021 року адвокат Гаврищук Н.Є. в інтересах ОСОБА_1 звернулась до Дарницького РВ ВДВС з заявою про зняття арешту з майна боржника.

Листом Дарницького РВ ДВС у м. Києві від 21 жовтня 2021 року відмовлено у задоволенні заяви про зняття арешту, повідомлено, що арешт може буде знято за рішенням суду.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Виконання судового рішення охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Верховний Суд неодноразово зауважував, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права

Згідно із статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей.

Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Як встановлено частиною четвертою статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо після повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених частиною першою статті 37 цього Закону, встановлено, що виконавчий документ не підлягає виконанню, арешти з майна боржника знімаються, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті під час примусового виконання рішення заходи, про що виконавець виносить постанову, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, виконавець вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Стадія виконавчого провадження як завершальна стадія судового процесу починається після видачі виконавчого документа стягувачу та закінчується фактичним виконанням судового рішення або зі спливом строку пред`явлення документа до виконання, оскільки у разі пропуску такого строку виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання. Отже, за межами цього процесуального строку виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження спливає одночасно зі строком пред`явлення виконавчого документа до виконання (така правова позиція викладена в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/10031/13 та від 11 березня 2021 року у справі № 910/2954/17).

З огляду на викладене, суд вважає, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу та неможливості поновлення виконавчого провадження у зв`язку із закінченням строків пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, а як наслідок і неможливість подальшого виконання судового рішення в примусовому порядку, існування арешту, накладеного на майно боржника, втрачає свій сенс, оскільки будь-якого правового механізму реалізації досягнення мети, з якою було накладено арешт, - забезпечення реального виконання судового рішення - немає.

У цій справі судом встановлено, що строк пред`явлення виконавчого документа на виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13 грудня 2012 року сплив і суд відмовив у поновленні пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, а тому відмова в задоволенні скарги щодо зняття арешту, накладеного на майно ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № 49260446, унеможливила б у подальшому здійснення належного захисту майнових прав заявника щодо зняття арешту з її майна, оскільки чинне законодавство не регулює питання зняття обтяжень з майна боржника у випадку закінчення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання після повернення його стягувачу та відсутності відкритих виконавчих проваджень щодо заявника.

При цьому суд враховує те, що наявність протягом тривалого часу (більше 10 років) нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження і неможливості його відновлення, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Відповідно до частини другої статті 452 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Отже, оскільки на виконанні у державній виконавчій службі відсутні відкриті виконавчі провадження щодо скаржниці, а арешт на майно боржника у виконавчому провадженні діє з 2016 року, за обставинами цієї справи наявні підстави для зобов`язання посадових осіб виконавчої служби зняти арешт, накладений на майно ОСОБА_1 у межах виконавчому провадженні № 49260446, оскільки надалі у застосуванні арешту відсутня необхідність.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 12, 353, 354 447, 451 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Скаргу ОСОБА_1 , стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус», на бездіяльність посадової особи органу державної виконавчої служби задовольнити.

Визнати бездіяльність Начальника Дарницького районного відділу Державної виконавчої служби України в м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Анатолія Зайця неправомірною.

Зобов`язати начальника Дарницького районного відділу Державної виконавчої служби України у м. Києві усунути порушення прав ОСОБА_1 шляхом: зняття арештів, накладених на майно ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) при примусовому виконанні виконавчого листа від 09 серпня 2013 року №2-7414/12, виданого Дарницьким районним судом м. Києва, про стягнення коштів в сумі 283 775,43 грн. з ОСОБА_1 (виконавче провадження №49260446); вчинення дій щодо реєстрації припинення обтяжень майна ОСОБА_1 , накладених в межах виконавчого провадження №49260446.

Ухала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляцій

Повне судове рішення складено 14 листопада 2025 року.

Суддя Олександр ЯКУСИК