Провадження №2/523/4017/23
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"14" серпня 2023 р. м.Одеса
Суворовський районний суд міста Одеси, в складі:
головуючого судді Дяченко В.Г.
за участю секретаря Мішаглі Л.В.,
До Суворовського районного суду м. Одеси звернулося ТОВ «Консалт Солюшенс» з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення інфляційних збитків та трьох відсотків річних.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 17 січня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 05/01/2007/840-К/13, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 42 000,00 доларів США строком до 16 січня 2014 року. З метою забезпечення належного виконання умов кредитного договору між ВАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_2 укладено Договір поруки № 05/01/2007/840-П/13. У зв`язку з порушенням ОСОБА_1 , ОСОБА_2 вимог кредитного договору та договору поруки, кредитор вимушений був звернутись до суду. Так, рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 29 листопада 2012 року у справі № 1527/7600/12 позов Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено, а саме : стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк "Надра" заборгованість за кредитним договором № 05/01/2007/840-К/13 від 17 січня 2007 року в сумі - 379 858,06 гривень; стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк "Надра" судовий збір у розмірі 3 219,00 гривень.
20 жовтня 2015 року постановою Апеляційного суду Одеської області рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 29.11.2012 року в частині стягнення солідарно судових витрат змінено, а саме: стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судові витрати в сумі 3 219,00 грн. в рівних частках з кожного, в решті частині рішення залишено без змін.
Станом на момент звернення до суду відповідачами рішення суду від 29.11.2012 року не виконується, сума заборгованості складає 383 077,06 грн. Внаслідок несвоєчасного повернення боргу позивач просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку грошові кошти у розмірі 118 273,75 грн., які складаються з : 83 765,33 грн. - інфляційного забезпечення; 34 508,42 грн. штрафних санкцій. Також просять вирішити питання судових витрат.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, при цьому в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за відсутності сторони позивача, не заперечував проти заочного розгляду справи.
Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку. Відзиву на позовну заяву не подали. На адресу суду повернулися конверти із рекомендованими повідомленнями із позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою».
Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
За таких обставин, враховуючи, що судом судова повістка про виклик відповідачів в судове засідання направлялися за адресою зареєстрованого у встановленому законом порядку місцем проживання відповідачів, однак на адресу суду повернулися поштові конверти із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», суд вважає відповідачів належним чином повідомленими та можливим, за згодою представника позивача, розглянути справу на підставі наявних доказів, заочно, відповідно до статті 280 ЦПК України.
Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши та перевіривши наявні у справі докази, приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 29 листопада 2012 року у справі № 1527/7600/12 позов Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Також встановлено, що рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2012 року на цей час відповідачами не виконано.
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Таким чином, обставини щодо укладання між сторонами кредитного договору та неповернення коштів не підлягають доказуванню у справі, яка розглядається, оскільки мають преюдиційне значення.
Таким чином судом встановлено, що до ТОВ «Консалт Солюшенс» перейшло право вимоги за кредитним договором кредитним договором № 05/01/2007/840-К/13 від 17 січня 2007 року та договором поруки № 05/01/2007/840-П/13 від 17 січня 2007 року.
Звертаючись до суду з цим позовом, позивач просить стягнути з відповідачів інфляційні втрати за час прострочення в розмірі 83 765,33 грн. та штрафні санкції у розмірі 34 508,42 грн. за період з 23 лютого 2019 року по 23 лютого 2022 року у зв`язку з несвоєчасним виконанням судового рішення.
Таким чином, предметом позову у справі є стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних, нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України у зв`язку з неналежним виконанням судового рішення про стягнення грошових коштів.
Частиною 1 ст. 15 ЦК України гарантовано право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).
Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Стаття 625 входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.
За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.
З викладеного можна зробити висновок, що правовідносини, які виникли між сторонами у цій справі, регулюються нормами ЦК України, що передбачають відповідальність за порушення грошового зобов`язання (ч. 2 ст. 625 цього Кодексу).
Таким чином, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
При цьому у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20.01.2016 року у справі № 6-2759цс15, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України).
Також Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02.03.2016 року у справі № 6-2491цс15, за яким дія ст. 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а ч. 5 ст. 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин.
Отже, положення ст. 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду.
Суд зазначає, що у рішенні Суворовського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2012 року визнано грошові зобов`язання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , визначено їх розмір, ці зобов`язання належним чином не виконані, тому в цьому випадку положення ч. 2 ст. 625 ЦК України підлягають застосуванню.
За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних як складова грошового зобов`язання та особлива міра відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.
Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.
Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).
Вказана правова позиція взаємоузгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 14.01.2020 року у справі № 911/717/19.
При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, які складають відповідний період, перемножити між собою з урахуванням відповідних оплат.
Відповідно до здійсненого позивачем розрахунку, такий проведено з 23.02.2019 року до 23.02.2022 року. Суд приймає до уваги наданий позивачем розрахунок, який є логічний, складений відповідно до вимог ЦК України та узгоджується між собою і визначає межі позовних вимог та не спростований відповідачем.
З врахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 інфляційних втрат в розмірі 83 765,33 грн. та трьох процентів річних в розмірі 34 508,42 грн., що разом становить 118 273,75 грн.
Згідно з ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути 2 684,00 (судовий збір) судових витрат, по 1342,00 грн. з кожного.
Керуючись ст.ст. 2, 3, 10, 12, 13, 18, 76-81, 263-265, 279, 280-289, 354-355 ЦПК України, ст.ст. 526, 527, 530, 610, 625, 629, 651, 653 1048-1050, 1054 ЦК України суд,-
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат та 3% річних за користування грошовими коштами задовольнити.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30-ти днів з дня складення повного рішення не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30-ти днів з дня складення рішення.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня складення рішення.
Повне рішення суду складено 14.08.2023 року.
Суддя: