ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5963/23 Справа № 177/141/23 Суддя у 1-й інстанції - Березюк М.В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.,

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.

секретар судового засідання Гладиш К.І.

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідачі: ОСОБА_2 , Виконавчий комітет Новопільської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 , від імені та в інтересах якої діє представник адвокат Губар Антон Леонідовичнарішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 01 травня 2023 року, ухваленого суддею Березюк М.В. у м.Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 02 травня 2023 року,

ВСТАНОВИВ

У січні 2023 року представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в якому просив суд визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Новопільської сільської ради від 12.01.2023 №12 «Про встановлення ОСОБА_2 порядку участі у вихованні малолітнього сина ОСОБА_5 ».

В обґрунтування позову зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_5 , батьками якого є сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , при цьому на час народження дитини вони не перебували у шлюбі, відомості про батька дитину при реєстрації народження вказувалися в порядку ст.135 СК України.

Батько дитини лише з квітня 2022 з`явився у життя позивача, а 05.05.2022 між ними було укладено шлюб, ОСОБА_2 подав до органів ДРАЦС заяву про визнання батьківства, у зв`язку з чим внесено зміни до актового запису про народження дитини та видано нове свідоцтво про народження.

З липня 2022 року відповідач забув про сина, не звертався до позивача щодо встановлення способу участі у виховання сина, але в серпні 2022 подав заяву за місцем проходження військової служби щодо добровільної сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_6 в розмірі частини від грошового забезпечення, розуміючи, що такі будуть стягнуті позивачем.

Вказувала, що 13.12.2022 відповідач прийшов до місця її проживання з працівниками поліції, чим налякав сина. Заперечувала факт створення перешкод у спілкуванні з дитиною, однак зазначала, що батько ОСОБА_2 є для дитини чужою людиною, налагодження контактів має бути поступовим, вважала поведінку ОСОБА_2 помстою за надмірні витрати на дитину.

В подальшому ОСОБА_2 звернувся до органу опіки та піклування з заявою про встановлення способу участі у вихованні сина ОСОБА_6 , з метою дошкулити позивачу та змусити відмовитися від аліментів.

Вказане питання було розглянуто на Комісії з захисту прав дитини виконаному Новопільської сільської ради, позивач надала комісії свої пояснення та документи на підтвердження неналежного виконання батьком своїх обов`язків, вказувала, що син не знає його, але 12.01.2023 виконавчий комітет Новопільської сільської ради прийняв рішення №12 «Про встановлення ОСОБА_2 порядку участі у вихованні сина ОСОБА_5 » визначивши такий порядок зустрічей ОСОБА_2 з сином, а саме у дні відпустки батька, не менше двох годин на день, з попередньою домовленістю та у присутності матері дитини ОСОБА_1 .

Рішенням також рекомендовано створити умови зустрічей батька з дитиною, не рідше двох разів на тиждень забезпечити онлайн-спілкування батька з сином через доступний месенджер, не рідше двох разів на тиждень відправляти батькові дитини через доступні месенджері фото та відео сина.

Представник позивача вказував, що приймаючи рішення з даного питання, виконавчий комітет Новопільської сільської ради керувався рекомендаціями Комісії з питань захисту прав дитини, які не ґрунтувалися на вивченні документів та обставин щодо ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особистої прихильності дитини до кожного з них, ці обставини службою не з`ясовувалися, не перевірялися, не здійснювалося звернення щодо забезпечення проведення оцінки потреб батьків з метою встановлення виконання обов`язків щодо виховання дитини.

У зв`язку з чим, посилаючись на недотримання п.73 Порядку, ст.158 СК України, позивач вважала рішення органу опіки та піклування незаконним та просила його скасувати.

Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 01 травня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , виконавчого комітету Новопільської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, про оскарження рішення органу опіки та піклування про встановлення участі батька у вихованні малолітнього сина залишені без задоволення.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Губар А.Л., вважає рішення суду першої інстанції необґрунтованим та таким, що прийнято з порушенням норм матеріального права, просить його скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі.

При цьому, представник позивача зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що в рішенні №12 від 12 січня 2023 року зазначено, що виконком Новопільської сільської ради керувався рекомендаціями Комісії з питань захисту прав дитини, однак такі рекомендації не ґрунтуються на вивчені документів та обставин щодо ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особистої прихильності дитини до кожного з них, стану здоров`я дитини. Вказує, що ці обставини службою у справах дітей не встановлювались та не перевірялись, звернення щодо забезпечення проведення оцінки потреб батьків з метою встановлення здатності матері, батька виконувати обов`язки щодо виховання дитини та догляду за нею до соціального закладу та/або фахівця із соціальної роботи не здійснювалось. Тим самим орган опіки та піклування не встановив обов`язкові обставини, не надав їм правильну змістовну оцінку, прийняв рішення, яке не ґрунтується на повному, всебічному та неупередженому вивчені спору, не взяв до уваги, що дитина багато часу не бачила батька, який знехтував своїми батьківськими обов`язками щодо виховання дитини, не врахував маленький вік дитини 1 рік 6 місяців, яка не здатна спілкуватися з батьком та розуміти його за допомогою месенджерів.

Представник позивача вважає, що рішення щодо зустрічей батька у дні його відпустки не містить обґрунтування щодо вищевказаних обставин, є некоректним та одразу створило конфлікт між сторонами, адже відповідач, який проходить службу у місті Кривому Розі, кожного дня тепер вимагає зустрічей з дитиною, яка його не знає та боїться, а вимоги матері дитини щодо підтвердженья факту відпустки батька, останнім ігноруються, посилаючись на військову таємницю та відсутність обов`язку такого підтвердження документально згідно рішення органу опіки та піклування.

Представник позивача наголошує на тому, що вищевказані порушення органу опіки та піклування порушують особисті права дитини на належне батьківське піклування, забезпечення фізичного та психічного здоров`я дитини.

07.08.2023 на електронну адресу Дніпровського апеляційного суду від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Морозової О.С. надійшли письмові пояснення на апеляційну скаргу сторони позивача, в яких представник відповідача просить відмовити в задоволенні скарги та залишити без змін рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 01 травня 2023 року у зв`язку з його законністю та обґрунтованістю.

19.09.2023 на електронну адресу суду апеляційної інстанції від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Губара А.Л. надійшло клопотання про проведення апеляційного розгляду справи без участі позивача і його представника, апеляційну скаргу підтримує та просить її задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Морозову О.С., яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги сторони позивача, просила оскаржуване судове рішення залишити без з мін з викладених у поясненні підстав, представника Новопільської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області Гацьку О.С., яка також заперечувала проти задоволення апеляційної скарги адвоката Губара А.Л. та просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга сторони позивача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_5 , батьками якого відповідно до повторного свідоцтва про народження є ОСОБА_2 (а.с. 39) та ОСОБА_1 (а.с. 9-11), що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого 07.05.2022 Центрально-Міським районним у м.Кривому Розі відділом ДРАЦС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

Вказаний факт визнано сторонами, як і те, що реєстрація ОСОБА_2 батьком дитини проведена за його заявою про визнання батьківства, про що сторони вказали у заявах по суті справи та їх представники визнавали в судовому засіданні.

Як слідує з копії рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 20.10.2022 про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили 22.11.2022, шлюб між сторонами було укладено 15.04.2022, а в період фактичних шлюбних відносин у сторін народився син ОСОБА_7 (а.с. 13-14).

ОСОБА_2 є військовослужбовцем, що підтверджується даними військового квитка серії НОМЕР_2 (а.с. 39-40) та копією довідки про проведені виплати ОСОБА_2 , як військовослужбовцю за мобілізацією (а.с. 41).

Як слідує з наданих ОСОБА_2 доказів, останній, починаючи з березня 2022 року перераховував на рахунок позивача суми коштів, а починаючи з серпня 2022 року, за його особистою заявою, з нарахованого ОСОБА_2 як військовослужбовцю грошового забезпечення утримуються кошти на утримання дитини (аліменти), що підтверджується вищевказаною довідкою ВЧ НОМЕР_3 , рапортом, виписками про рух коштів на рахунках, зміст яких сторонами не заперечувався (а.с. 41, 42, 57).

Однак, як вказував ОСОБА_2 , між ним та ОСОБА_1 не досягнуто домовленості щодо його участі у житті сина, участі у його вихованні, спілкуванні з ним. Існування вказаних непорозумінь фактично визнано сторонами та додатково підтверджується змістом СМС повідомлень у месенджері між сторонами, згідно змісту якого ОСОБА_2 просив ОСОБА_1 надіслати йому фото сина, зазначав про перерахування допомоги на дитину, але не отримання навіть фото, на що ОСОБА_1 вказувала на необхідність надання їй щомісяця 8000 грн, ігнорувала його прохання та вказувала про можливість подати на неї в суд (а.с. 44-46).

Вказане листування, зміст якого не заперечувався сторонами, вказує на факт існування між ОСОБА_8 та ОСОБА_1 складних особистих відносин, які переходять у з`ясування стосунків, що негативно впливає на долю дитини, яка має право зростати у емоційно здоровому середовищі, будучи оточеною увагою та турбою як батька, так і матері, мати спілкування з кожним із них. Особисті стосунки та власні амбіції, перешкоджають сторонам врегулювати питання участі кожного із батьків у вихованні сина, участі у його житті, спілкуванні з дитиною.

З метою реалізації права на побачення з дитиною, спілкування з сином, ОСОБА_2 звертався до органів поліції та разом з працівниками поліції відвідав ОСОБА_1 , яка запросила їх до квартири з метою спілкування, їй було роз`яснено необхідність забезпечення можливості побачень дитини з батьком, на що вона відповіла, що не бажає цього через особисті неприязні відносини з ОСОБА_2 . Вказане підтверджено відповіддю ВП №1 Криворізького РУП від 28.12.2022 (а.с. 43). Питання щодо притягнення ОСОБА_1 до відповідальності не вирішувалося, у зв`язку з відсутністю на той час рішення ОПП з даного питання.

14.12.2022, в порядку визначеному законом, ОСОБА_2 звернувся до служби у справах дітей Новопільської сільської ради з заявою про визначення порядку його зустрічей з сином ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з матір`ю ОСОБА_10 , вказавши, що є військовослужбовцем, просив встановити зустрічі в період його відпустки за попередньою домовленістю та в присутності матері дитини (а.с. 63).

За результатами розгляду заяви ОСОБА_2 , службою у справах дітей встановлено стосунки між сторонами, в тому числі зі слів матері дитини ОСОБА_1 , що підтверджується змістом висновку у формі подання №20 від 29.12.2022. Зокрема встановлено про факт визнання батьківства ОСОБА_2 , походження ним військової служби, що унеможливлює часті відвідування сім`ї. Враховуючи перебування ОСОБА_2 на військовій службі, в тому числі в зоні проведення бойових дій, оцінка його потреб не проводилася. Більш того, враховуючи зміст питання що підлягало вирішенню ОПП визначення порядок зустрічей батька з сином, виключно за попередньою домовленістю та в присутності матері дитини, не на території батька, про що вказувала представник ОПП та підтвердили представники сторін у судовому засіданні, необхідність оцінки потреб батька не вимагалася.

Як слідує з подання, ОСОБА_1 не була присутня на комісії, через віддаленість, вік дитини та хворобу матері, але надала письмові пояснення, мала телефонне спілкування з представником органу опіки та піклування, не заперечувала проти побачень дитини з батьком у її присутності, на території смт. Радушне, вказувала про прив`язаність сина до неї та бабусі, не прийняття батька спокійно. Інтереси обох сторін представляли адвокати (а.с. 54).

Вказана в поданні інформація повністю узгоджується з протоколом №11 засідання комісії з питань захисту прав дитини Новопільської сільської ради від 29.12.2022, в якому зафіксовано факт розгляду заяви ОСОБА_2 , за участі представників сторін, розгляду подання служби у справах дітей, доданих документів.

З протоколу слідує, що представник ОСОБА_1 адвокат Губар А. вказував, що ОСОБА_1 дійсно перешкоджала спілкуванню ОСОБА_2 з сином, вважаючи, що дитина слугує лише тимчасовою іграшкою, що невдовзі він припинить спілкування з ним, крім того, дитина його як батька не сприймає, поводиться налякано. Представник вказував, що ОСОБА_1 не проти зустрічей батька з сином, усвідомлює необхідність їх спілкування, але просив детально пописати рекомендації батькам, щоб уникати непорозумінь подальшому (а.с. 55-56).

Вказане повністю узгоджується з письмовими поясненнями ОСОБА_1 , наданими до протоколу комісії, де ОСОБА_1 зазначала серед іншого, що ОСОБА_2 військовий, а тому після реєстрації шлюбу рідко бачив сина, не виявляє бажання з ним бачитися, заперечувала факт перешкод у спілкуванні дитини з батьком. Вказувала про особисту образу на ОСОБА_11 та вважала, що він почав сплачувати аліменти побоюючись відповідальності, вказала, що звернулася до суду за аліментами лише в грудні 2022 року. Просила врахувати, що ОСОБА_2 є фактично чужою людиною для сина, дитина прив`язана до матері та бабусі, з батьком у дитини пов`язані неприємні спогади, вказувала про керування ОСОБА_2 не інтересом до дитини, а матеріальними інтересами, вважала його недостойним батьком (а.с. 58-59). До заяви ОСОБА_1 надала документи, які вважала за необхідне.

Аналогічні пояснення представник позивача - ОСОБА_4 надав у суді, вказуючи, що позивач фактично не заперечує право батька на спілкування з сином, але враховуючи особисті стосунки між сторонами, попереднє ставлення ОСОБА_2 до сина, вважає, що цікавість батька по відношенню до дитини є тимчасовою та пов`язана з бажанням спонукати позивача припинити стягнення аліментів на утримання дитини.

Свої письмові пояснення ОПП надав і ОСОБА_2 (а.с. 62-63).

Комісія з питань захисту прав дитини від 29.12.2022, заслухавши представників сторін, вивчивши наданий пакет документів, письмові пояснення батьків, врахувавши перебування ОСОБА_2 на військовій службі, вирішила визначити порядок зустрічей ОСОБА_2 з сином ОСОБА_9 у дні відпустки батька, за попередньою домовленістю з матір`ю дитини, не менше 2 годин на день. Враховуючи вік дитини, комісія вважала за необхідне проводити зустрічі батька та сина в присутності матері дитини ОСОБА_1 . Крім цього, комісія сформувала рекомендації щодо участі ОСОБА_2 у житті дитини на постійній основі, враховуючи його військову службу та воєнний стан в Україні, та за можливості приділяти увагу сину, брати участь у його розвитку, вихованні та забезпеченні. ОСОБА_12 рекомендовано створити можливості для побачення дитини з батьком, не рідше 2 разів на тиждень забезпечити онлайн-спілкування через можливий месенджер, а також надсилати відео та фото дитини батьку. Наголошено на недопущення під час зустрічей дитини з батьком, висловлювань особистої неприязні (а.с. 55-56).

Розглянувши вказані рекомендації комісії, 12.01.2023 виконавчий комітет Новопільської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, діючи як орган опіки та піклування в силу п.3 Порядку, прийняв рішення №12 від 12.01.2023 «Про встановлення ОСОБА_2 порядку участі у вихованні малолітнього сина ОСОБА_5 », яким визначив такий порядок зустрічей ОСОБА_2 з сином ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : у дні відпустки батька, не менше двох годин на день, за попередньої домовленому та у присутності матері дитини ОСОБА_1 . Крім цього, орган опіки та піклування рекомендував ОСОБА_2 у разі спільних поїздок за межі смт. Радушне забезпечити транспорт, враховуючи військовий стан в Україні та посаду військовослужбовця, по можливості приділяти увагу сину, брати участь у його розвитку та вихованні, матеріальному утриманні, а ОСОБА_1 рекомендовано: створити умови для зустрічей дитини з батьком, не рідше двох разів на тиждень забезпечувати онлайн-спілкування батька з сином та не рідше двох разів на тиждень відправляти батькові фото та відео сина (а.с. 12, 64).

Однак, навіть після прийняття відповідного рішення органу опіки та піклування, ОСОБА_1 не сприяє спілкуванню ОСОБА_2 з дитиною, що підтверджено зверненням ОСОБА_2 до поліції, у відповідь на яке від 06.02.2023 за вих. 45.1/2-223, вказано, що ОСОБА_1 посилаючись на ст.63 Конституції України відмовилася давати пояснення за даним фактом (а.с. 47). Вказане стало підставою для передання ОСОБА_2 спору щодо участі батька у вихованні сина на розгляд суду, що визнано сторонами у судовому засіданні. Представник ОСОБА_13 вказувала, що з часу прийняття рішення органу опіки та піклування, ОСОБА_2 , який у вказаний період мав відпустку, не було забезпечено можливість побачити сина, йому не було надано жодного фото чи відео сина, хоча як ОСОБА_2 , так і сама ОСОБА_13 про це прохали позивача. Вказані обставини представник позивача не заперечував.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 на підставі досліджених доказів наданих сторонами по справі, виходив з того, що рішення органу опіки, яке визначає побачення дитини з батьком в період його відпусток як військовослужбовця, в присутності матері, їх тривалість, не порушує інтересів жодної із сторін спору та враховує як інтереси та можливості батьків, так і відповідає найкращим інтересам дитини, тому відсутні підстави в його скасуванні.

Колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції та не може погодитись з доводами сторони позивача викладеними в апеляційній скарзі, оскільки вони були предметом розгляду судом першої інстанції під час вирішення спору, що відображено в оскаржуваному судовому рішенні.

Відповідно до ст.141-142 Сімейного кодексу України (далі за текстом СК України), мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою.

Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.

Положеннями статей 151-152 СК України закріплено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Відповідно до ст.153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

У п.6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю 20.11.1959 зазначено: «Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою та відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення».

Як слідує з ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, що діє в Україні з 27.09.1991 «Держави-учасники зобов`язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для злагоди, приймаючи до уваги права та обов`язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи».

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 №2402, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За змістом положень ст.155 України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно зі нормами ст.158 СК України, за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод (ст. 159 СК України).

Механізм провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, урегульовано Порядком провадження органами опіки та піклування діяльності пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою КМ України №866 від 24.09.2008.

Так, відповідно до Порядку, органами опіки та піклування, серед інших, є виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад, у тому числі об`єднаних територіальних громад (далі - органи опіки та піклування). Органи опіки та піклування провадять свою діяльність, пов`язану із захистом прав дитини, з дотриманням таких принципів: забезпечення найкращих інтересів дитини; недопущення дискримінації дітей; конфіденційності інформації про дитину.

Відповідно до п.73 Порядку, у разі виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини один із батьків, що проживає окремо від дитини, подає службі у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (в разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини. Працівник служби у справах дітей проводить бесіду з батьками, у разі можливості з іншими родичами дитини, а також звертається до соціального закладу та/або фахівця із соціальної роботи щодо забезпечення проведення оцінки потреб батьків з метою встановлення здатності матері, батька виконувати обов`язки щодо виховання дитини та догляду за нею. До уваги беруться ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини, факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини або за її присутності та інші вагомі обставини. Після з`ясування обставин, що призвели до виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини, служба у справах дітей складає висновок. Участь у вихованні дитини та у разі потреби порядок побачення з дитиною того з батьків, який проживає окремо від неї, встановлюються рішенням районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади з урахуванням висновку служби у справах дітей.

Оскаржуючи рішення органу опіки та піклування, позивач та його представник, підставою для його незаконності вказували невідповідність його вимогам ст.158 СК України та п.73 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою КМ України №866 від 24.09.2008. Зокрема зазначали про не встановлення органом опіки та піклування обов`язкових обставин, не врахування попереднього нехтування батьком своїми обов`язками, не врахування маленького віку дитини та стану його здоров`я, режиму сну, а також неможливості спілкування дитини з застосуванням месенджера в силу віку, не проведення перевірки потреб батьків, з метою встановлення здатності матері та батька виконувати обов`язки щодо виховання дитини.

Вказані доводи сторони позивача суд першої інстанції розцінив критично, правильно зазначивши про те, що ці доводи зводяться до переоцінки обставин вставлених органом опіки та піклування та підтверджених у даному судовому засіданні щодо бажання ОСОБА_2 реалізувати свої права та обов`язки щодо сина, зокрема мати особисті побачення з ним в період відпусток від військової служби, споглядати як він зростає особисто та в онлайн-режимі, враховуючи війну в Україні та військовий обов`язок ОСОБА_2 як військовослужбовця, його бажання бути присутнім у житті дитини, спілкуватися з ним.

Суд першої інстанції перевірив та встановив, що органом опіки та піклування прийнято до уваги вік дитини, в силу якого вона не здатна самостійно висловити позицію щодо бажання чи небажання побачень та спілкування за батьками. В такому віці, дитина позбавлена можливості висловлювати власну позицію та саме батьки в даному випадку повинні вживати заходів для гармонійного розвитку дитини, виховувати в ній повагу до іншого з батьків. Орган опіки та піклування, враховуючи вік дитини, можливу зміну режиму дня дитини, зокрема режимів сну, відвідування дитячих колективів, а також враховуючи перебування батька на військовій службі та не визначені наперед дні відпустки, не визначав конкретні дні та години побачень дитини з батьком, залишивши їх на узгодження між сторонами, за попередньою домовленістю, в найкращих інтересах дитини. Про існування будь-яких особливостей стану здоров`я дитини, які могли вплинути на рішення органу опіки та піклування, сторони не повідомляли органу опіки та піклування, не надано таких доказів і суду.

Доводи позивача про неврахування органом опіки та піклування попередньої поведінки батька щодо дитини, визнання батьківства через деякий проміжок часу після народження сина, також досліджувались судом першої інстанції, ці доводи суд оцінив критично, пославшись на те, що обов`язком органу опіки та піклування було визначення дійсного відношення батька до дитини, його бажання приймати участь у житті дитини, що й було здійснено. Орган опіки та піклування прийняв до уваги заяви батька, його намагання налагодити контакт з дитиною, спілкуватися з сином та бути присутнім у його житті.

Доводи сторони позивача про те, що батьком керує бажання припинити виплату аліментів, суд також розцінив критично, пославшись на те, що ОСОБА_2 почав здійснювати добровільне відрахування частини свого доходу на утримання сина, ще до того, як позивач звернулася до суду з питанням стягнення аліментів на утримання дитини, що зокрема визнано сторонами та підтверджено дослідженими судом доказами.

Доводи представника позивача про те, що при прийнятті оскаржуваного рішення рішення не обстежувалися умови проживання батьків, служба у справах дітей не зверталася до соціального закладу та/або фахівця із соціальної роботи щодо забезпечення проведення оцінки потреб батьків з метою встановлення здатності матері, батька виконувати обов`язки щодо виховання дитини та догляду за нею, суд першої інстанції не взяв до уваги, правильно зазначивши, що подання служби містить інформацію про те, що обстеження умов проживання батька не проводилося через перебування його в районі бойових дій. Більш того, необхідності проведення такого обстеження, як і обстеження щодо оцінки потреб батьків щодо здатності кожного із них виконувати обов`язки щодо виховання дитини і догляду за нею, не є необхідними при вирішенні питання щодо визначення порядку зустрічей батька з сином, оскільки згідно запропонованого ОСОБА_2 варіанту, що відповідає його посаді військовослужбовця та умовам в яких нині перебуває Україна воєнний стан, та прийнятого органом ОПП рішення, місце проживання дитини не змінювалося, питання щодо неналежного виконання матір`ю обов`язків щодо сина, передання його на виховання батьку - не порушувалося, предметом розгляду ОПП було лише вирішення питання зустрічей батька з сином, виключно в присутності матері та на її території, що жодним чином не порушує права дитини та не потребує оцінки умов проживання батька, оцінки потреб батьків.

Доводи сторони позивача, що оскаржуване рішення не враховує віку дитини, її неможливості спілкування у месенджері, не знання дитиною свого батька, суд першої інстанції розцінив критично, оскільки вони не відповідають дійсності, так як рішенням ОПП лише рекомендував матері дитини надавати фото та відео дитини батьку, з метою підтримання їх емоційного та зорового контакту, враховуючи неможливість батька бути постійно з дитиною, а спілкування в месенджері не вимагає безпосереднього спілкування дитини з батьком, але воно здатне, в умовах віддаленості батька від дитини, не втратити зв`язок між ними, забезпечити дитині можливість бачити батька, сприймати його та запам`ятовувати, чути його голос, що сприятиме поступовому налагодженню контакту. Враховуючи вік дитини, побудова стосунків між дитиною та її батьками, цілком залежить від батьків, які з метою найкращих інтересів дитини мають забезпечити контакт між дитиною та кожним із батьків, виховувати в дитині повагу один до одного. Враховуючи вік дитини, тривала відсутність в її житті батька, відсутність візуального та звукового контакту з ним, лише збільшуватиме прірву між ними, а відтак висновок суду першої інстанції, що вищевказане рішення органу опіки, яке визначає побачення дитини з батьком в період його відпусток як військовослужбовця, в присутності матері, їх тривалість, не порушує інтересів жодної із сторін спору та враховує як інтереси та можливості батьків, так і відповідає найкращим інтересам дитини, колегія суддів вважає правильним і повністю з ним погоджується.

Висновок суду першої інстанції про те, що, рішення ОПП в особі виконавчого комітету Новопільської сільської ради прийнято з дотриманням вимог чинного законодавства, колегія суддів вважає вірним, оскільки його прийнято з урахуванням позиції сторін, бажанням кожного з батьків приймати участь у житті дитини, а головне права дитини знати своїх батьків, отримувати їх турботу, піклування, зростати в атмосфері любові, мати побачення та спілкування з кожним із батьків, що відповідає найкращим інтересам дитини.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи сторони позивача, викладені в апеляційній скарзі вважає, що суд першої інстанції у повній мірі з`ясував всі обставини, які мають значення для справи, та виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі є законним і належним чином обґрунтованим.

Апеляційна скарга не містить доводів на спростування висновків суду першої інстанції, які є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні обставин справи судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст.ст.367,374, 375, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 ,від імені та в інтересах якої діє представник адвокат Губар Антон Леонідович залишити без задоволення.

Рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 01 травня 2023 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 вересня 2023 року.

Головуючий:

Судді: