КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 363/129/20
Провадження № 22-ц/824/7440/2023
УХВАЛА

04 квітня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: судді-доповідача Мельника Я.С., суддів Матвієнко Ю.О. та Гуля В. В.,-

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 24 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл майна та визнання майна особистою приватною власністю,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 24 листопада 2022 року позов задоволено частково.

Не погоджуючись із вказаним рішенням в частині задоволених вимог, 09 березня 2023 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, яка не оплачена судовим збором та подана із пропуском строку, встановленого ст. 354 ЦПК України.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 27 березня 2023 року апеляційну скаргу залишено без руху та роз`яснено заявнику обов`язок в десятиденний строк з дня отримання копії даної ухвали усунути виявлені недоліки.

31 березня 2023 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про усунення недоліків апеляційної скарги, в якій вона зазначає, що повний текст оскаржуваного рішення не було вручено їй в день його проголошення чи складання повного тексту, копію рішення вона не отримувала, з рішенням ознайомилася в Єдиному державному реєстрі судових рішень. Крім цього посилається на перебування на стаціонарному лікуванні та введення воєнного стану.

Вивчивши матеріали справи, суд доходить висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження, з таких підстав.

Відповідно до ст. 354 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуване рішення суду першої інстанції було постановлено 24 листопада 2022 року, повний текст рішення складено 08 грудня 2022 року.

В клопотанні про поновлення строків апеляційного оскарження апелянт зазначила, що повний текст оскаржуваного рішення не було вручено їй в день його проголошення чи складання повного тексту, копію рішення вона не отримувала, з рішенням ознайомилася в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, копію оскаржуваного рішення апелянт отримала 27 грудня 2022 року, що підтверджується зворотнім повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.255).

Крім цього, 29 грудня 2022 року ОСОБА_1 подала до суду заяву, в якій вона вказує, що 28 грудня 2022 року шляхом отримання листа поштою їй стало відомо про прийняте рішення, вона має намір подати апеляційну скаргу, у зв`язку з чим наголошує, що про прийняте рішення їй стало відомо 28 грудня 2022 року (а.с. 253).

Таким чином, строк на апеляційне оскарження оскаржуваного рішення закінчується 27 січня 2023 року, однак апеляційну скаргу подано до суду 09 березня 2023 року, тобто поза межами тридцятиденного строку з дня вручення повного рішення суду, протягом якого апелянт має право на поновлення строку в силу вимог закону.

Згідно із пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

При вирішенні питання щодо поважності причин пропуску строку судам необхідно враховувати те, що поважними є обставини, що позбавили особу можливості подати заяву у визначений законом строк, вони об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення заявника і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або суттєво ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.

Ці обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами. Вирішуючи чи з поважних причин пропущено певний процесуальний строк, суд у кожному конкретному випадку оцінює усю сукупність обставин, надаючи відповідну оцінку.

Таким чином, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати вмотивовані підстави.

Європейський Суд з прав людини у своїй практиці зазначає, що обов`язок заявника полягає у тому, щоб проявляти особливу сумлінність у захисті своїх інтересів та вживати необхідних дій для ознайомлення з ходом провадження (рішення у справі «Сухорубченко проти Росії» (Sukhorubchenko v. Russia), заява № 69315/01, пункт 48, від 10 лютого 2005 року; ухвала щодо прийнятності у справі «Гуржий проти України» (Gurzhyy v. Ukraine), заява № 326/03, від 01 квітня 2008 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

ЄСПЛ у справах «Салов проти України», п. 93, «Сутяжник» проти Росії», п. 38 підкреслює, що відступ від принципу правової визначеності допустимий не в інтересах правового пуризму, а з метою виправлення помилки, що має фундаментальне значення для судової системи. Зокрема, під правовим пуризмом у практиці ЄСПЛ розуміється невідступне слідування вимогам процесуального закону при вирішенні питання щодо застосування чи скасування таких, що набрали законної сили, судових рішень без врахування того, чи призведе це у подальшому до реального, а не формального усунення допущених судових помилок; надмірно формальне, бюрократичне застосування правових норм й вчинення дій, що мають юридичне значення, безвідносне врахування їх доцільності, виходячи з обставин конкретної справи й необхідності забезпечення ефективного захисту прав, свобод та інтересів в цивільному або іншому судочинстві, що призводить до порушення права на справедливий судовий розгляд.

Крім того, чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, а також строки для подання апеляційної чи касаційної скарги, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. Однак, для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного та необмеженого поновлення судами пропущеного строку, оскільки національним законодавством вирішення цього питання віднесено до дискреційних повноважень суду.

Обґрунтовуючи важливість дотримання принципу правової визначеності, ЄСПЛ сформовано практику, відповідно до якої національними судами пріоритетність має надаватися дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, також строків апеляційного та касаційного оскарження судових рішень, а поновлення пропущеного строку допускається лише у виняткових випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.

Європейський суд з прав людини зазначає, на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Підстави пропуску строку на апеляційне оскарження можуть бути визнані поважними, а відповідний процесуальний строк може бути поновлено винятково у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк, подання апеляційної скарги.

Зазначений висновок викладений Верховним Судом у постанові від 13 листопада 2018 року у справі № 804/958/17.

Відповідно до ч.1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Оцінюючи наведені у клопотанні підстави для поновлення строку апеляційного оскарження, суд вважає, що введення в Україні воєнного стану не є безумовною підставою для поновлення пропущених строків, а відтак будь-яких об`єктивних обставин, пов`язаних з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для оскарження рішення у визначений законом строк, в апеляційній скарзі не наведено.

Вказане узгоджується з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 листопада 2022 року у справі № 990/115/22.

Оцінюючи надані апелянтом на підтвердження знаходження на стаціонарному лікуванні копії медичних довідок від 15.12.2022 року, 11.02.2023 року, 14.02.2023 року, 18.01.2023 року про проведення сімейним лікарем огляду її сина ОСОБА_3 та інформаційної довідки від 14 лютого 2023 року про його госпіталізацію, суд вважає, що вказані доводи не можуть бути поважною підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження, оскільки не підтверджують неможливість своєчасного подання апеляційної скарги з дня вручення повного рішення суду.

Доказів, які б свідчили про добросовісну реалізацію апелянтом своїх процесуальних прав та належне виконання процесуальних обов`язків, зокрема вчинення усіх можливих та залежних від неї дій, спрямованих на своєчасне подання апеляційної скарги, апелянт не надала.

Таким чином, оскільки зазначені апелянтом підстави для поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження не можна визнати поважними, інших поважних причин для поновлення цього строку апелянтом не надано, то у відкритті апеляційного провадження слід відмовити.

Керуючись ст. 358 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 24 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл майна та визнання майна особистою приватною власністю - вважати неподаною та повернути особі, що її подала.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач

Судді