Справа № 490/1276/23
н/п 2/490/1413/2023
Центральний районний суд м. Миколаєва
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 травня 2023 року м. Миколаїв
Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючого судді Шолох Л.М.,
при секретарі Постолатій К.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, -
21.02.2023 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , в якому позивач просив: розірвати шлюб укладений між ними; стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дітей; відновити їй дошлюбне прізвище « ОСОБА_3 »; стягнути з відповідача на свою користь сплачений судовий збір.
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 24.02.2023 року відкрито спрощене позовне провадження у справі.
У судове засідання сторони не з`явилися. Позивачка подала до суду заяву, у якій просила провести розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач до суду не з`явився з невідомих суду причин, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.
Враховуючи думку позивача, який просить розглядати справу за його відсутності та не заперечує проти заочного розгляду, належним чином повідомлення відповідача про дату та час слухання справи, суд відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України ухвалив провести розгляд справи у заочному порядку.
Вивчивши доводи позову, дослідивши письмові докази, судом встановлено такі факти та відповідні ним правовідносини.
23 березня 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві зареєстровано шлюб, актовий запис № 240.
Від шлюбу сторони мають дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Щодо вирішення питання про розірвання шлюбу суд зазначає таке.
Доказів наявності обставин, передбачених частиною другою статті 110 Сімейного кодексу України, матеріали справи не містять.
Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог щодо розірвання шлюбу суд виходить із такого.
Відповідно до частини першої статті 51 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейним союзом жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.
Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (частина перша статті 24 Сімейного кодексу України).
Одним із способів припинення шлюбу є його розірвання (частина друга статті 104 Сімейного кодексу України).
Відповідно до частини третьої статті 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.
Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина третя статті 110 Сімейного кодексу України).
За змістом статті 111 Сімейного кодексу України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.
Вирішуючи питання про можливість розірвання шлюбу, суд відповідно до частини другої статті 112 Сімейного кодексу України має з`ясувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя.
Рішення про розірвання шлюбу поставляється судом, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина друга статті 112 Сімейного кодексу України).

Судом встановлено, що сторони втратили почуття довіри та ваємоповаги, позивач примиритися не бажає, наполягає на розірванні шлюбу. За такого подальше життя подружжя і збереження сім`ї на думку суду є неможливим та суперечитиме інтересам позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 104, 110, 112 Сімейного кодексу України, суд приходить до висновку, що подальше сумісне життя подружжя і збереження сім`ї є неможливим та суперечитиме інтересам позивача.

Тому слід розірвати шлюб укладений між сторонами.

Розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 240.

Суд зазначає, що у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу (частина друга статті 114 Сімейного кодексу України).

В порядку статті 113 Сімейного Кодексу України, слід відновити позивачці дошлюбне прізвище « ОСОБА_3 ».

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей суд зазначає таке.

Між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у 2012 році укладено шлюб, від якого сторони мають доньку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначене підтверджується наявними у справі копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 .

Як зазначає позивачка діти проживають разом з нею та перебувають на її утриманні.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини третьої статті 181 ЦПК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Із наведеної норми слідує, що аліменти підлягають стягненню на користь того з батьків, з ким проживає дитина. При цьому спосіб стягнення аліментів (частина від заробітку (доходу) чи тверда грошова сума) обирається саме стягувачем аліментів. У даному випадку спосіб стягнення аліментів визначається позивачкою ОСОБА_1 .

Із наявних у матеріалах справи доказів слідує, що відповідачка є матір`ю неповнолітніх дітей: доньку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які проживають разом з матір`ю, окремо від батька, що не оспорюється відповідачем.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просить стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу на кожну дитину) але не менше 50% прожитковому мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з моменту подачі позову і до досягнення дитиною повноліття.

Вирішуючи питання про розмір аліментів суд має виходити із приписів статті 182 ЦПК України.

Згідно зі статтею 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції будь-яких доказів того, що відповідач має хронічні та тяжкі захворювання, чи на його утриманні перебувають особи, які потребують сторонньої допомоги не надано.

Отже, суд вирішуючи питання про стягнення аліментів, виходить із того, що ОСОБА_2 є працездатним та має можливість сплачувати аліменти на утримання своїх дітей.

Частиною першою статті 183 Сімейного кодексу України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до частини другої статті 183 Сімейного кодексу України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Виходячи із змісту частини п`ятої статті 183 Сімейного кодексу України розмір аліментів на утримання двох дітей має становити 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до частини першої статті 191 Сімейного Кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви.

За такого, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, а саме з 21.02.2023 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

В порядку статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, з огляду на те, що суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача слід стягнути суму судового збору за подачу позовної заяви про розірвання шлюбу у розмірі 1 073 грн 60 коп. та на користь держави суму судового збору у розмірі 1 073 грн 60 коп. за подання позивачем позовної заяви про стягнення аліментів.

Керуючись ст. ст. 141, 263-265, 273, 280 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити у повному обсязі.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 240.

Відновити ОСОБА_1 її дошлюбне прізвище « ОСОБА_3 ».

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, а саме з 21 лютого 2023 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 073 грн 60 коп. судового збору за подачу до суду позову про розірвання шлюбу.

Стягнути ОСОБА_2 на користь держави 1 073 грн 60 коп. судового збору за подачу позивачем до суду позову про стягнення аліментів.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте Центральним районним судом міста Миколаєва за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом тридцяти днів з дня складення повного заочного судового рішення.

Інформація про сторони:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ;

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_2 .

Суддя Л.М. Шолох