ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/3972/22 Номер провадження 22-ц/814/3753/23Головуючий у 1-й інстанції Миронець О.К. Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Дряниці Ю.В.,

суддів: Пилипчук Л.І., Чумак О.В.,

секретаря Чемерис А.К.,

за участі адвоката Огієнка Б.С., адвоката Федосєєвої Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Огнієнка Богдана Сергійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Полтава від 21 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення місця проживання дитини та позбавлення батьківських прав,третя особа:Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради,-

в с т а н о в и в :

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом. Вказував, що має із ОСОБА_2 доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначав, що відповідач не має житла та стабільного заробітку, веде розгульний спосіб життя та психічне захворювання, а отже не може забезпечити належне виховання та утримання дитини. Просив суд визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 разом з батьком ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 , позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно дитини ОСОБА_4 , стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на малолітню дитину ОСОБА_4 у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку починаючи з 25 липня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

У жовтні 2022 року відповідач ОСОБА_2 подала зустрічний позов до ОСОБА_1 в якому просила визначити місце проживання дитини разом з нею за місцем її проживання. В зустрічному позові вказує, що малолітня донька ОСОБА_5 проживає з нею, вона піклується про її виховання та утримання, а також відсутні виняткові обставини для розлучення дитини з матір`ю.

Рішенням Київського районного суду м. Полтава від 21 квітня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення місця проживання дитини та позбавлення батьківських прав відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю задоволено.

Визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю - ОСОБА_2 за місцем її мешкання.

Рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач, який посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить частково скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги про визначення місця проживання дитини з батьком та стягнення на його користь аліментів на дитину, а у задоволенні зустрічного позову відмовити.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що визначення місця проживання дитини із батьком відповідає якнайкращим інтересам дитини.

Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарг без задоволення на підставі ст. 375 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , виданого повторно Ірпінським відділом реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 10 червня 2022 року, ОСОБА_6 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Харків, Харківської області, Україна, про що 15 січня 2014 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції складено відповідний актовий запис №38. Батьками в свідоцтві зазначено: батько - ОСОБА_1 , громадянин України, мати - ОСОБА_2 , громадянка російської федерації.

З довідки про зареєстрованих осіб вбачається, що ОСОБА_6 зареєстрована з батьком ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки від 20 вересня 2022 року №3251- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_6 , законним представником, що супроводжує дитину, є ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_3 . За вказаною адресою проживає позивач ОСОБА_2 .

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 19 січня 2023 року у справі № 367/2456/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, яке набрало законної сили 20 лютого 2023 року, стягнуто з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 , аліменти у розмірі частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 26 липня 2022 року і до її повноліття.

Вказаним рішенням також встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , взята на облік внутрішньо переміщеної особи, законним представником, що супроводжує дитину, є ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_3 . За вказаною адресою проживає позивач ОСОБА_2 .

Згідно акту обстеження умов проживання ОСОБА_1 вбачається наявність умов для проживання дитини.

З висновку органу опіки та піклування Ірпінської міської ради вбачається доцільність проживання малолітньої ОСОБА_4 разом з матір`ю ОСОБА_2 .

З даного висновку вбачається, що мати ОСОБА_2 займається вихованням та утриманням дитини. В ньому також зазначено, що відповідно до консультаційного висновку лікаря-психолога від 01 листопада 2022 року прослідковується психологічна прив`язаність дитини до матері, батька та старшого брата. Дитина повідомила, що хоче проживати з матір`ю від якої відчуває турботу, безпеку. За батьком сумує, але водночас відчуває на нього образу та не почуває себе в безпеці поруч з батьком.

При складанні вищевказаного висновку орган опіки та піклування досліджував стан здоров`я ОСОБА_2 . Так, у висновку вказується, що відповідно до довідки з комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради» обласне психіатричне - наркологічне медичне об`єднання від 02 березня 2023 року ОСОБА_2 знаходилась на стаціонарному лікуванні в закладі з 13 лютого 2023 року по 02 березня 2023 року. Згідно ЛКК від 01 березня 2023 року виставлений діагноз та встановлено стан стійкої ремісії.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов висновку, що підстав для розлучення дитини з матір`ю судом не встановлено, та визначив місце проживання дитини з матір`ю за місцем її мешкання.

Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Так, у ході судового розгляду встановлено, що на даний час ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з матір`ю ОСОБА_2 у АДРЕСА_4 .

За вказаною адресою службою у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради здійснено обстеженнята зроблено висновок, що у помешканні створено належні умови для виховання та розвитку дитини.

Крім того, згідно висновку органу опіки та піклування про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю ОСОБА_2 , від 04 квітня 2023 року № 34/8, розглянувши документи, врахувавши думку малолітньої, члени комісії Ірпінської міської ради, медичні працівники, педагогічні та соціальні працівники, в інтересах дитини, рекомендували визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю.

У ході спілкування ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з лікарем-психологом, дитина повідомила, що хоче проживати з матір`ю, від якої відчуває турботу та безпеку.

Матеріалами справи підтверджено, що на момент проживання ОСОБА_9 у м. Харкові, дитина навчалась у Харківській загальноосвітній школі № 94, а також КПСМНЗ «Дитяча музична школа № 10». Згідно наданої навчальними закладами інформації, мати ОСОБА_2 приділяла увагу навчанню дитини, її вихованню, відвідувала школу, де цікавилась успіхами доньки. Протягом 2021/2022 навчального року дитину до школи частіше приводила та забирали мати.

В подальшому, під час проживання ОСОБА_3 разом з матір`ю у м. Ірпінь, ОСОБА_2 приділяла увагу вихованню доньки, підтримувала спілкування із навчальним закладом Ірпіньский академічний ліцей «Мрія», в якому навчається дитина, залучала її до участі у розвиваючих програмах та тренуваннях.

Отже, матеріалами справи підтверджено належне виконання відповідачкою своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини.

Посилання позивача на його матеріальне становище та наявність у власності рухомого та нерухомого майна не може бути визнано судом за доказ при вирішенні питання встановлення місця проживання дитини, оскільки рівень матеріального забезпечення кожного із батьків не є вирішальним критерієм оцінки найкращих інтересів дитини, позаяк, важливим є факт наявності самостійного доходу, який може забезпечити належні умови для життя та розвитку дитини, а не порівняння фінансових можливостей батьків.

Так само не спростовують висновки суду першої інстанції доводи скаржника про неможливість проживання дитини з матір`ю через наявність у відповідачки психічного розладу, оскільки матеріалами справи не підтверджено, що періодичні психологічні розлади ОСОБА_2 та її перебування лікуванні у медичному закладі спричинили неналежне виконання матір`ю своїх батьківських обов`язків по відношенню до доньки чи зумовили небезпеку для життя чи здоров`я дитини. Крім того, згідно висновку ЛКК від 01 березня 2023 року ОСОБА_2 встановлено стан стійкої медикаментозної ремісії.

Враховуючи наведені вище обставини, висновок органу опіку та піклування, особисту прихильність дитини, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду що якнайкращому забезпеченню інтересів дитини буде визначення її місяця проживання саме з матір`ю.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону і підстав для його скасування колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 381, 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу адвоката Огнієнка Богдана Сергійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтава від 21 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з часу її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач Ю. В. Дряниця

Судді: Л. І. Пилипчук

О. В. Чумак