СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/8440/23

пр. № 2/759/3187/23

06 листопада 2023 року м. Київ

Святошинський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Горбенко Н.О., за участю секретаря судового засідання Радзівіл А.Б., представника позивача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - адвоката Жук О.Б., відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін цивільну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В :

У травні 2023 року адвокат Жук О.Б. в інтересах ФОП ОСОБА_1 звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення коштів, в кій просив стягнути заборгованість за договором суборенди № 29/12/21 від 29.12.2021 року в розмірі 128 670,65 грн., з яких за оренду - 124 689,87 грн., прибирання території 1 990,39 грн., вивіз сміття 1 990,39 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено Договір Суборенди № 29/12/21 від 29.12.2021 року. 29.12.2021 року було підписано Акт приймання-передачі орендованого майна до Договору та відповідно передано приміщення.

Відповідно до п. 1.1. Договору Орендар передає, а Суборендар приймає в строкове платне користування нежиле приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; загальна площа: 43,08 м2.

Відповідно до п. 1.2. Договору приміщення надається Суборендарю для використання в якості кухні. Строк оренди становить 2 роки 364 дні з моменту підписання Акту прийому-передачі Приміщення.

Відповідно до п. 3.1. Договору орендна плата сплачується Суборендарем у розмірі 18 000,00 грн. без ПДВ на місяць. Податкові накладні Орендарем не складаються і Суборендарю не видаються, оскільки Орендар не є платником ПДВ (сплачує єдиний податок згідно з діючим законодавством).

Орендна плата сплачується незалежно від результатів - господарської діяльності Суборендаря. Оплата здійснюється в готівковій та безготівковій формах. При оплаті у безготівковому порядку сума орендної плати збільшується на 5 % (п`ять відсотків) від суми орендної плати яка повинна бути сплачена за відповідних місяць з урахуванням усіх видів нарахувань (донарахувань), санкцій передбачених цим Договором.

Відповідно до п. 3.2. Договору орендна плата сплачується Суборендарем щомісячно, авансовим платежем до 25-го числа попереднього місяця з урахуванням встановленого Державним комітетом статистики України індексу інфляції за місяць, що передує місяцю, в якому здійснюється платіж. У випадку дефляції (значення індексу інфляції менш ніж 100) орендна плата сплачується без врахування індексу інфляції у сумі, що дорівнює розміру орендної плати за попередній місяць.

Орендна плата за перший та останній місяць оренди сплачується Суборендарем в момент підписання Договору в розмірі за перший місяць 15 000,00 грн., за останній місяць 18 000,00 грн.

Відповідно до п. 3.7. Договору Суборендар окремо від орендної плати відшкодовує Орендарю вартість комунальних послуг (електропостачання, водопостачання, водовідведення тощо), а також вивіз сміття, прибирання прибудинкової території та компенсація податку на нерухомість й податку на землю. Вищезазначені витрати Суборендар зобов`язується відшкодовувати Орендарю на підставі виставлених рахунків-фактур щомісячно до 25 числа поточного місяця. Рахунки-фактури направляються на електронну адресу Суборендаря. У разі зміни тарифів, змінюється і нарахування відшкодування вартості комунальних послуг, без попереднього повідомлень та узгоджень.

Вищезазначені витрати ОСОБА_4 зобов`язується відшкодовувати Орендарю на підставі виставлених рахунків-фактур щомісячно до 25 числа поточного місяця. У разі зміни тарифів, змінюється і нарахування відшкодувань вартості комунальних послуг, без попереднього повідомлень та узгоджень.

У випадку вчасного неотримання рахунків-фактур, Суборендар оплачує вартість комунальних послуг у відповідності до рахунків-фактур за попередній місяць. У наступному місяці здійснюється перерахунок фактично спожитих комунальних послуг в частині збільшення або зменшення та виставляється відкоригований рахунок-фактура. При необхідності складається акт взаєморозрахунків за необхідний період.

Відшкодування вартості комунальних послуг проводиться: у разі відсутності у приміщені відповідних лічильників - пропорційно орендованій площі; - у разі наявності у приміщені відповідних лічильників - згідно показань лічильників.

Відповідно до п. 1.2. Договору приміщення надається Суборендарю для використання в якості кухні.

Вказує, що ОСОБА_2 використовував приміщення для приготування як кухню для приготування їжі.

Станом на дату подання даного позову Договір суборенди є таким, строк дії якого не закінчився, ОСОБА_2 приміщення по акту приймання-передачі не здав та продовжує користуватися останнім.

Починаючи з грудня 2021 року по жовтень 2022 року ОСОБА_2 почав неналежно сплачувати орендні платежі та спожиті комунальні послуги, внаслідок чого в останнього виникла заборгованість по Договору в розмірі 128 670,65 грн., з яких за оренду 124 689,87 грн., прибирання території 1 990,39 грн., вивіз сміття 1 990,39 грн. Усі нарахування здійснено згідно умов Договору і останні є безспірні, що відображено у розгорнутій відомості за період з грудня 2021 року по жовтень 2022 року.

Зазначає, що в порушення умов Договору та чинного законодавства України ОСОБА_2 неналежним чином не виконував взяті на себе зобов`язання щодо оплат за Договором оренди, тому Орендодавець змушений звернутись до суду із вказаним позовом.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючу суддю Горбенко Н.О.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 15 травня 2023 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного з викликом сторін (а.с. 40).

07.06.2023 року до суду надійшов відзив від відповідача ОСОБА_2 , в якому останній просив відмовити у задоволенні позову за його необґрунтованістю. Вказав, що позов до нього пред`явлено ФОП ОСОБА_1 .

Правовими підставами позову є стягнення платежів за Договором суборенди № 29/12/21 від 29.12.2021 року. Однак, між ним та ФОП ОСОБА_1 відсутні будь-які договірні відносини, адже Договір суборенди № 29/12/21 від 29.12.2021 року, на який посилається позивач, укладено між ФОП ОСОБА_5 , як орендарем, та ним, як суборендарем приміщення.

Так, за умовами укладеного Договору суборенди № 29/12/21 від 29.12.2021 року він прийняв від ФОП ОСОБА_5 в строкове платне користування нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , (поверх: 2-й; загальна площа: 43,08 м2).

При цьому, пунктом 1.1.2. Договору встановлено, що приміщення знаходиться в користуванні Орендаря ФОП ОСОБА_5 на підставі Договору оренди № 29/12/2021 від 29.12.2021 року, укладеного з ФОП ОСОБА_1 , яка є власником приміщення.

В подальшому, 20.04.2022 року Договір суборенди № 29/12/21 від 29.12.2021 року було розірвано, а приміщення повернуто ФОП ОСОБА_5 .

Таким чином ФОП ОСОБА_1 не є стороною Договору суборенди № 29/12/21 від 29.12.2021 року, і їй не належить право вимоги за вказаним договором (а.с. 44-46).

22.06.2023 року від адвокат Жук О.Б. до суду надійшла відповідь на відзив, в якій останній не погодився з обставинами, викладеними відповідачем відзиві за їх необґрунтованістю, просив прийняти та долучити до матеріалів справи № 759/8440/23 дану відповідь на відзив, поновити строк для подання доказів, а саме: копії Договору про відступлення прав вимог № 1 від 01.11.2022 року з додатками та долучити його до матеріалів справи № 759/8440/23, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, судові витрати покласти на відповідача.

Вказав, що позивач є особою, яка має усі правові підстави для стягнення заборгованості з відповідача по Договору суборенди № 29/12/21 від 29.12.2021 року. Позивач є власником приміщення, яке орендував відповідач. Також між позивачем та ФОП ОСОБА_5 укладено Договір про відступлення права вимоги № 1 від 01.11.2022 року. За даним Договором відступлення ФОП ОСОБА_5 передав позивачу усі права Орендодавця як сторони договору, які мав по Договору Суборенди № 29/12/21 від 29.12.2021 року, укладеним із відповідачем. Договір відступлення містить положення, які передбачають право позивача стягнути саме ту заборгованість, яка заявлена у цій справі, що підтверджується і Додатком до Договору відступлення, а саме Таблицею № 1, де чітко відображені суми боргів, які вже існували як на момент передання, так і не були погашені на момент пред`явлення позовних вимог.

Просив суд поновити строк для подання доказів (за необхідності) та долучити до матеріалів справи вказаний вище Договір відступлення з додаткам, адже це має безпосереднє значення для правильного вирішення справи та винесення законного, обґрунтованого рішення. Даний доказ не був поданий разом із позовною заяву у зв`язку із банальною опискою. Однак, дана обставина не повинна позбавляти законного права позивача на справедливий суд, на відновлення порушених прав і законних інтересів, на отримання обґрунтованого та законного рішення по даній справі із дослідженням усіх доказів.

Також вказав, що пояснення відповідача про те, що нібито Договір суборенди було розірвано 20.04.2022 року, а приміщення передано ФОП ОСОБА_5 , - не відповідають дійсності та не підтверджуються жодними доказами по справі. Договір розірвано не було, при цьому жодних актів приймання-передачі орендованого приміщення підписано не було ні позивачем, ні ФОП ОСОБА_5 по сьогоднішній день.

Жодних актів приймання-передачі до Договору, про здачу приміщення ні позивачем, ні ФОП ОСОБА_5 не підписувалось і таких не існує. Тому пояснення відповідача про нібито повернення приміщення не підтверджується жодними доказами. Так само як і відсутні докази розірвання Договору (а.с. 61-64).

04.07.2023 року до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач вказав, що договір суборенди № 29/12/21 від 29.12.2021 року було укладено між ФОП ОСОБА_5 як Орендарем та ОСОБА_2 як Суборендарем приміщення.

Позивач ФОП ОСОБА_1 як власник орендованого ним приміщення, звертаючись до суду, не наводить в позовній заяві жодних доказів, що саме їй як позивачу належить право вимоги до відповідача.

Договір про відступлення права вимоги № 1 від 01.11.2022 року, що укладений між ФОП ОСОБА_1 (Новий кредитор) та ФОП ОСОБА_5 (Первісний кредитор), на який позивач посилається як на підставу звернення до суду, не було подано разом із поданням позовної заяви. Більш того, в тексті позовної заяви відсутнє посилання на вказаний договір та обставини його укладання.

Копію Договору про відступлення права вимоги № 1 від 01.11.2022 року позивачем надано до суду лише з відповіддю на відзив, тобто після того, як позивач ознайомився з доводами та запереченнями відповідача, які були викладені у відзиві на позовну заяву.

У поданій до суду відповіді на відзив, позивач ставить питання про поновлення строку для подання доказів - договору про відступлення права вимоги № 1 від 01.11.2022 року, однак, жодним чином не обґрунтовує поважність причин не подання, або неможливість подання доказів у встановлений строк.

У зв`язку з цим, поновлення строку на подання доказів - договору про відступлення права вимоги № 1 від 01.11.2022 року та долучення їх до матеріалів справи є небунтованим. Просив відмовити ФОП ОСОБА_1 в задоволенні клопотання про поновлення строку для подання доказів - Договору про відступлення права вимоги № 1 від 01.11.2022 року з додатками, а копію Договору про відступлення права вимоги № 1 від 01.11.2022 року з додатками не приймати як доказ, на підставі ч. 8 ст. 83 ЦПК України (а.с. 71-72).

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач та його представник в судовому засіданні шодо позову заперечили, посилаючись на обставини, викладені у заявах по суті справи.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані суду письмові докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що між ФОП ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було укладено Договір Суборенди № 29/12/21 від 29.12.2021 року. 29.12.2021 року було підписано Акт приймання-передачі орендованого майна до Договору та відповідно передано приміщення.

Відповідно до п. 1.1. Договору Орендар передає, а Суборендар приймає в строкове платне користування нежиле приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; загальна площа: 43,08 м2.

Відповідно до п. 1.2. Договору приміщення надається Суборендарю для використання в якості кухні. Строк оренди становить 2 роки 364 дні з моменту підписання Акту прийому-передачі Приміщення.

Відповідно до п. 3.1. Договору орендна плата сплачується Суборендарем у розмірі 18 000,00 грн. без ПДВ на місяць. Податкові накладні Орендарем не складаються і Суборендарю не видаються, оскільки Орендар не є платником ПДВ (сплачує єдиний податок згідно з діючим законодавством).

Орендна плата сплачується незалежно від результатів - господарської діяльності Суборендаря. Оплата здійснюється в готівковій та безготівковій формах. При оплаті у безготівковому порядку сума орендної плати збільшується на 5 % (п`ять відсотків) від суми орендної плати яка повинна бути сплачена за відповідних місяць з урахуванням усіх видів нарахувань (донарахувань), санкцій передбачених цим Договором.

Відповідно до п. 3.2. Договору орендна плата сплачується Суборендарем щомісячно, авансовим платежем до 25-го числа попереднього місяця з урахуванням встановленого Державним комітетом статистики України індексу інфляції за місяць, що передує місяцю, в якому здійснюється платіж. У випадку дефляції (значення індексу інфляції менш ніж 100) орендна плата сплачується без врахування індексу інфляції у сумі, що дорівнює розміру орендної плати за попередній місяць.

Орендна плата за перший та останній місяць оренди сплачується Суборендарем в момент підписання Договору в розмірі за перший місяць 15 000,00 грн., за останній місяць 18 000,00 грн.

Відповідно до п. 3.7. Договору Суборендар окремо від орендної плати відшкодовує Орендарю вартість комунальних послуг (електропостачання, водопостачання, водовідведення тощо), а також вивіз сміття, прибирання прибудинкової території та компенсація податку на нерухомість й податку на землю. Вищезазначені витрати Суборендар зобов`язується відшкодовувати Орендарю на підставі виставлених рахунків-фактур щомісячно до 25 числа поточного місяця. Рахунки-фактури направляються на електронну адресу Суборендаря. У разі зміни тарифів, змінюється і нарахування відшкодування вартості комунальних послуг, без попереднього повідомлень та узгоджень.

Вищезазначені витрати Суборендар зобов`язується відшкодовувати Орендарю на підставі виставлених рахунків-фактур щомісячно до 25 числа поточного місяця. У разі зміни тарифів, змінюється і нарахування відшкодувань вартості комунальних послуг, без попереднього повідомлень та узгоджень.

У випадку вчасного неотримання рахунків-фактур, Суборендар оплачує вартість комунальних послуг у відповідності до рахунків-фактур за попередній місяць. У наступному місяці здійснюється перерахунок фактично спожитих комунальних послуг в частині збільшення або зменшення та виставляється відкоригований рахунок-фактура. При необхідності складається акт взаєморозрахунків за необхідний період.

Відшкодування вартості комунальних послуг проводиться: у разі відсутності у приміщені відповідних лічильників - пропорційно орендованій площі; - у разі наявності у приміщені відповідних лічильників - згідно показань лічильників.

Відповідно до п. 1.2. Договору приміщення надається Суборендарю для використання в якості кухні.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 202 ЦК України під правочином розуміють дії, спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Частиною 1 ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

За положеннями ст. 759 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму (ч. 1 ст. 760 ЦК України).

Право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права (ч. 1 ст. 761 ЦК України).

Відповідно до ст. 764 ЦК України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Передання наймачем речі у володіння та користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 774 ЦК України).

Правомірність Договір Суборенди № 29/12/21 від 29.12.2021 року. 29.12.2021 року не спростована.

Отже, загалом достатнім доказом щодо правомірності нарахування і стягнення орендної плати є належним чином посвідчений обома сторонами договір оренди та акт прийому-передачі нерухомого майна в оренду.

Звертаючись до суду, позивач посилається на те, що Договір суборенди є таким, строк дії якого не закінчився, ОСОБА_2 приміщення по акту приймання-передачі не здав та продовжує користуватися останнім, проте, належні платежі за договором не здійснює, як наслідок, в останнього виникла заборгованість по Договору в розмірі 128 670,65 грн., з яких за оренду 124 689,87 грн., прибирання території 1 990,39 грн., вивіз сміття 1 990,39 грн.

Відповідач, заперечуючи проти позову, вказує, що 20.04.2022 року Договір суборенди № 29/12/21 від 29.12.2021 року було розірвано, а приміщення повернуто ФОП ОСОБА_5 . На підтвердження своїх доводів в ході розгляду справи заявляв клопотання про виклик свідків ФОП ОСОБА_5 , ФО ОСОБА_6 , яке протокольною ухвалою суду від 02.10.2023 року було задоволено. Проте, явка вказаних свідків відповідачем забезпечена не була, натомість останнім було подано письмові пояснення гр. ОСОБА_6 , проте, суд критично оцінює останні та не приймає їх до уваги з точки зору їх допустимості та належності.

Разом з тим, відповідачем надано у розпорядження суду копію Договору суборенди № 25/05/23 від 22.05.2023 року, укладеного між ФОП ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_7 , предметом оренди якого, зокрема, приміщення 3, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 43 м2, що є також об`єктом оренди згідно Договору Суборенди № 29/12/21 від 29.12.2021 року.

В судовому засіданні представник позивача правомірність Договору суборенди № 25/05/23 від 22.05.2023 року не спростував, та не надав доказів в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України щодо доводів відповідача з приводу повернення об`єкту суборенди позивачу.

Тому, з огляду на встановлене, у суду відсутні підстави для висновку про наявність заборгованості відповідача перед позивачем у заявленому розмірі, з огляду на відсутність підстав для висновку про існування між сторонами договірних відносин даного приводу, враховуючи той факт, що позивач наполягав на тому, що ОСОБА_2 використовує приміщення для приготування як кухню для приготування їжі, Договір суборенди є таким, строк дії якого не закінчився, однак, пояснити, яким чином приміщення перебуває у суборенді двох суб`єктів, не зміг.

До того ж, заявляючи вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за прибирання території у розмірі 1 990,39 грн. та вивіз сміття розмірі 1 990,39 грн. позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження факту надання таких послуг та їх розміру.

Крім того, суд зазначає, позивач зазначає як підставу для звернення до суду Договір про відступлення права вимоги № 1 від 01.11.2022 року, що укладений між ФОП ОСОБА_1 (Новий кредитор) та ФОП ОСОБА_5 (Первісний кредитор), за яким позивач отримав право вимоги за Договором суборенди № 25/05/23 від 22.05.2023 року у розмірі 128 670,65 грн. (а.с. 66-67).

Відповідач заперечував проти даного договору, проте, його правомірність не спростував.

Разом з тим, з даного приводу суду зазначає наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно із ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 519 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором.

Відступлення права вимоги (цесія) - це сам факт заміни особи в зобов`язанні, який є правовим результатом відповідного договору. Цесія не є окремим самостійним договором.

Отже, положення ЦК України (зокрема, про відступлення права вимоги) повинні застосовуватись саме до відповідного договору (купівлі-продажу, дарування, міни тощо), правовим результатом якого є цесія. Зокрема, при оцінці правових наслідків відступлення недійсного права вимоги.

Особливістю відступлення права на підставі правочину (договору) є те, що такий правочин одночасно: 1) змінює суб`єктний склад зобов`язання на стороні кредитора; 2) регулює відносини між його сторонами, при цьому обов`язком боржника (первісного кредитора) є передача новому кредитору прав в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України), документів, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення (ст. 517 ЦК України).

Разом з тим, дійсність переданої вимоги за Договором про відступлення права вимоги № 1 від 01.11.2022 року в ході розгляду справи не встановлена, позивачем в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України не доведене.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Вказана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорювань право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнані права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Разом з тим, слід зазначити, що в судовому засіданні не знайшли підтвердження а ні підстави для звернення до суду за захистом свого цивільного права через його порушення, невизнання або оспорювання, як і сам факт порушення, невизнання або оспорювання права, свобод чи законних інтересів, а ні посилання позивача на обґрунтування своїх правових вимог.

Звертаючись до суду, позивачем не доведено у встановленому законом порядку, що є обов`язковим в силу принципу змагальності, передбаченого ст. 12 ЦПК України, факту протиправної поведінки відповідача, тих обставин, на які позивач посилається в своєму позові.

Розглядаючи справу суд приймає лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, позивачем не надано належні та допустимі докази у розумінні ст. 76-81 ЦПК України на підтвердження своїх позовних вимог.

Виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, приймаючи до уваги наявні у матеріалах справи письмові докази, враховуючи обґрунтування позову та доводи заперечень, суд приходить до висновку про те, що позивачем не подані належні та допустимі докази, що містять відомості щодо предмета доказування, і за таких умов заявлений позов не підлягає задоволенню.

Питання судових витрат слід вирішити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 76-89, 258, 259, 265, 268, 274-279, 352, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовної заяви Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 а про стягнення коштів - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.О. Горбенко