МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" жовтня 2023 р. Справа №370/670/22

Макарівський районний суд Київської області у складі головуючого судді Білоцької Л.В., при секретарі Лузану І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження у залі суду у смт Макарів Київської області цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 (далі відповідач) про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що 02.05.2019 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір позики, за яким він передав відповідачу у борг суму коштів у розмірі 40 000 дол. США, що еквівалентно 1 170 000, 00 грн., про що складено відповідну розписку. Грошові кошти відповідач зобов`язався повернути у строк до 10.06.2019 року. Проте станом на дату звернення до суду з даним позовом відповідач кошти не повернув.

Тому позивач за захистом своїх прав звернувся до суду з даним позовом та просив суд з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення: стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 1 389 402, 22 грн.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.06.2022 року дану справу передано на розгляд судді Мазки Н.Б.

Ухвалою судді Мазки Н.Б. від 22.07.2022 року позов ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд цивільної справи постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 09.08.2022 року, встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву відповідно до ст. 178 ЦПК України.

Ухвалою суду від 01.11.2022 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у даній справі відмовлено.

Ухвалою суду від 01.11.2022 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті на 29.11.2022 року, яке відкладено на 22.12.2022 року.

У судовому засіданні 22.12.2022 року за клопотанням представника відповідача адвоката Живаги О.В. ухвалено повернутися до розгляду даної справи на стадію підготовчого провадження, у зв`язку з чим підготовче засідання відкладено на 27.01.2023 року.

Ухвалою судді Мазки Н.Б. від 22.12.2022 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви.

Встановлені судом недоліки за ухвалою від 22.12.2022 року позивачем виконано та розгляд справи продовжено.

Відповідно до Розпорядження керівника апарату суду №194 від 07.04.2023 року та Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.04.2023 року дану справу передано на розгляд судді Білоцькій Л.В.

Ухвалою суду від 03.08.2023 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті на 03.10.2023 року, яке відкладено на 31.10.2023 року.

У судове засідання 31.10.2023 року належним чином повідомлені сторони та їх представники не з`явилися.

Представник позивача ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав просив їх задовольнити.

Відповідач про розгляд справи повідомлений через оголошення.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК).

Судом встановлено, що згідно розписки від 02.05.2019 року ОСОБА_2 зобов`язався повернути гроші в сумі 40 000 (сорок тисяч доларів США) позивачу 10.06.2019 року. В разі неповернення коштів в строк зобов`язався переоформити 50 % господарства ТОВ «Пашківський Сад» на період до повного розрахунку погашення боргу. Також в розписці відповідач вказав, що гроші взяті в борг в грудні 2017 року з зобов`язанням їх повернути. Також в розписці ОСОБА_2 вказав, що він є 100 % засновником ТОВ «Пашківський Сад» (а.с. 8).

Як вказав позивач та що не заперечив відповідач, вказану у розписці суму грошових коштів відповідач у строк зазначений в розписці та станом на дату звернення до суду з даним позовом не повернув.

Згідно розрахунку позивача, основна сума заборгованості з 11.06.2019 року по 23.02.2022 року становить 1 170 000,00 грн. Крім того, позивачем, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, нараховано інфляційні втрати у загальному розмірі 219 402,22 грн. (період прострочення грошового зобов`язання 989 днів). Загальний розмір заборгованості становить 1 389 402,22 грн.

Вирішуючи заявлені позовні вимоги, суд керується також наступним.

Між сторонами склалися договірні відносини за умовами договору позики, які регулюються нормами Цивільного кодексу України в частині позики (§1.Позика Глави 71), а також регулюються загальними положеннями про договір та зобов`язання.

За правилами ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до абз.1 ч.1, ч.3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

В силу ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За правилами ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 2 ст. 524 ЦК України, сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Вирішуючи даний спір, суд враховує наявність у позивача оригіналу боргової розписки, зміст якої вказує на отримання відповідачем грошових коштів в позику під особисте зобов`язання повернути їх у визначений строк. А також на те, що взяті на себе зобов`язання відповідач не виконав, а тому розписка залишилась у позикодавця - позивача.

За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладання, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

В розумінні положень ст.ст. 184, 190, 192, 193 ЦК України іноземна валюта входить до переліку майна, визначена індивідуальними ознаками та властивостями, які відносять її категорії грошових коштів.

Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватись в Україні у випадках і порядку, встановлених законом.

Законодавством України визначені загальні принципи валютного регулювання, повноваження банків, та інших фінансових установ України, права та обов`язки цих суб`єктів валютних відносин, відповідальність за порушення валютного законодавства.

Аналіз законодавства свідчить, що в Україні відсутня заборона на укладання цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання її як засобу платежу або як застави. При цьому, фізична особа не є суб`єктом валютного регулювання в Україні.

Отже, передача фізичною особою власних грошових коштів в іноземній валюті іншій особі, створює між ними цивільно-правові відносини щодо такого виду майна та не є валютною операцією.

З огляду на це, а також приписи ст. 1046, ст. 1049 ЦК України, суд дійшов висновку, що передані однією фізичною особою в розпорядження іншої особи грошові кошти, як специфічний вид майна особи, підлягають поверненню у тому самому виді (у тій самій валюті), у такому ж розмірі та у строки визначені у договорі позики, що і буде належним виконанням грошового зобов`язання позичальником.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 в справі № 14-134цс18 зроблено аналогічний правовий висновок та підсумовано, що у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачено законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів в іноземній валюті, яка отримана у позику.

Враховуючи викладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 1 170 000,00 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Крім того, відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розрахунок інфляційних втрат з 11.06.2019 року по 23.02.2022 року (сума заборгованості 1 170 000,00 грн.) здійснюється за формулою ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 ) ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення.

IIc (99,50 : 100) x (99,40 : 100) x (99,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (100,20 : 100) x (99,70 : 100) x (100,80 : 100) x (100,80 : 100) x (100,30 : 100) x (100,20 : 100) x (99,40 : 100) x (99,80 : 100) x (100,50 : 100) x (101,00 : 100) x (101,30 : 100) x (100,90 : 100) x (101,30 : 100) x (101,00 : 100) x (101,70 : 100) x (100,70 : 100) x (101,30 : 100) x (100,20 : 100) x (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (101,20 : 100) x (100,90 : 100) x (100,80 : 100) x (100,60 : 100) x (101,30 : 100) x (101,60 : 100) = 1.18752327

Інфляційне збільшення: 1 170 000,00 x 1.18752327 - 1 170 000,00 = 219 402,22 грн.

Враховуючи викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 219 402,22 грн. також підлягають задоволенню.

Тож, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов є обґрунтований та такий, що підлягає задоволенню в повному обсязі, у заявленому позивачем розмірі 1 389 402,22 грн.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов задоволено повністю, підстав для звільнення відповідача від стягнення судового збору судом не встановлено, позивачем при подачі позову сплачено 12 405,00 грн. (а.с. 81), тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 12 405,00 грн.

Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 5, 76-81, 83, 95, 141, 247, 265, 354-355 ЦПК України суд, -

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заборгованість у розмірі 1 389 402,22 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , судовий збір в розмірі 12 405,00 грн.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо воно не проголошувалося з дати складання повного його тексту, через Макарівський районний суд Київської області.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 273 ЦПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 31.10.2023 року.

Реквізити сторін:

ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

ОСОБА_2 : АДРЕСА_2 .

Суддя Л.В. Білоцька