Справа № 357/3445/23
Провадження № 2/357/1462/23
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

13 листопада 2023 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Орєхова О. І. ,

за участі секретаря Сокур О.В., Пустової Ю.В., Хоменко О.Р., Фельтіної Н.А., Бараєвої А.В., Товстоног С. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду № 2 в м. Біла Церква цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна набутого під час шлюбу та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл майна набутого під час шлюбу, -

В С Т А Н О В И В :

В березні 2023 року позивач адвокат Загоруйко Геннадій Анатолійович, який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про розподіл майна набутого під час шлюбу, посилаючись на наступні обставини.

ОСОБА_3 (в подальшому - «Позивач») з 01 червня 2017 року перебувала у шлюбі із ОСОБА_2 (в подальшому - «Відповідач»), відповідно до Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого Білоцерківським міськрайонним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області від 01.06.2017 р.

З 2018 року Позивач та Відповідач проживали в орендованій квартирі АДРЕСА_1 .

06 січня 2022 року Позивач та Відповідач проживають окремо один від одного (Відповідач - в орендованій квартирі, а Позивач - за місцем реєстрації), фактичні шлюбні відносини між ними припинені, спільне господарство не ведеться.

13.01.2022 року Відповідачем до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області було подано позов до Позивача про розірвання шлюбу, за наслідком чого у цивільній справі № 357/332/22 від 11.05.2022 року було прийнято рішення про розірвання вищевказаного шлюбу.

За час шлюбу між Позивачем та Відповідачем та спільного ведення господарства (з 01.06.2017 р. по 06.01.2022 р.), за кошти отримані у дарунок на весіллі та заробітну плату Позивача (офіціантом у кафе «Фенікс», на виробничому підприємстві будматеріалів «УкрЮг» та ФГ «Чудова марка») та Відповідача, за кошти, отримані Позивачем як допомога по вагітності та пологах по листку непрацездатності, за кошти отримані у кредит (тобто за спільні сумісні кошти, за спільною працею подружжя, за кредитними угодами), в інтересах колишньої сім`ї ОСОБА_4 на праві сумісної власності, подружжям було набуте право власності на рухоме майно - предмети домашньої обстановки та вжитку, за переліком наведеним нижче, а саме: телевізор марки «Kivi», модель «43F750NB» взято у кредит, вартістю 12 999 гривень, визначеною в інтернет магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 »; диван модель «Бостон», колір сірий зі світло-сірим, 235x98 см., взято у кредит, вартістю 8590 гривень, визначеною на офіційній веб-сторінці меблевої фабрики «ІМІ»; меблева стінка у вітальню, 360x230x45 (60) см., коричневого кольору, ліквідною вартістю 5000 гривень, визначеною на веб-сторінці; комод вартістю 2366,10 гривень, визначеною на веб-сторінці інтернет магазину korpuson.com.ua; пилисос Марки «Philips», модель «Expression 3000 series», вартістю 5299 гривень, визначеною на офіційній веб-сторінці інтернет-магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 »; пральна машина марки «GORENJE», модель « WP 60S2/IR», взято у кредит, вартістю 17399 гривень, визначеною в інтернет магазині «Розетка»; мобільний телефон марки «Хіаоті», модель «Redmi 9С 3/64GB», який було фактично знищено Відповідачем (фото додається), вартістю 4699 гривень, визначеною в інтернет магазині «Розетка»; інгалятор (небулайзер), марки «Dr.Frei Turbo Base» ), вартістю 995 гривень, визначеною в інтернет магазині «Розетка». Загальна вартість вищевказаного спільно набутого майна під час шлюбу Позивача та Відповідача складає 57 347,10 гривень.

Враховуючи норми права та те, що вказане майно залишилося у фактичному користуванні Відповідача, який відмовляється добровільно провести його поділ або сплатити 1/2 частину його вартості Позивачу, останній вважає за доцільне стягнути у судовому порядку на її користь 1/2 частину вартості вищезазначеного рухомого майна, що складає 28 673,55 гривень із розрахунку: 57347,10 грн./2.

Однак, після розлучення Позивач та Відповідач не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного нерухомого майна, будь-які спроби Позивача сприймаються категоричною відмовою Відповідачем.

Також, за час шлюбу між Позивачем та Відповідачем та спільного ведені господарства (з 01.06.2017 р. по 06.01.2022 р.), в інтересах колишньої сім`ї ОСОБА_4 та особистих інтересах Відповідача (оскільки, фактично доступ до рахунків через банківські картки були у Відповідача, тому що він активно грав в онлайн ігри та позичав кошти у ломбардах) було отримано у кредит грошові кошти в наступних банківських установах: 1) AT «Універсал Банк», за рахунком № НОМЕР_2 ( рух коштів по картці від 25.01.2023 р. додається): 03.09.202 1р. - кредитний ліміт: 3000 грн., особисті кошти: 0,00 грн.; 24.10.2021 р. - видатковий платіж на суму 2979 грн. CARD2CARD UA МАВ; 06.01.2022 р. - використано кредитний ліміт 3000 грн., особисті кошти: -169,30 грн.; 08.01.2022 р. - поповнення балансу на 495 грн., використано кредитний ліміт 3000 грн., залишок коштів: 325,70 грн.; 16.01.2022 р. - кредитний ліміт знижено до 2700 грн., залишок коштів без кредитного ліміту: 0,00 грн.; 19.01.2022 р. - поповнення балансу на 2716,00 грн., використано кредитний ліміт 2700 грн., залишок коштів: 2741,70 грн.; 20.01.2022 р. - кредитний ліміт знижено до 0,00 грн., залишок коштів без кредитного ліміту: 0,00 грн.; 20.07.2022 р. - поповнення балансу на 17,00 грн., використано кредитний ліміт 0 грн., залишок коштів: 1,03 грн. Загальна сума сплачених особистих коштів Позивачем після 06.01.22 р. складає 3226,5 грн., із розрахунку: (495+2716+17)1,03; з них використано Відповідачем на особисті потреби в онлайн іграх: 2979 грн. 2) АТ КБ «Приват Банк» за рахунком № НОМЕР_3 " (виписка по картці від 23.01.2023р. додається): 01.06.2017 р. баланс: - 134,35 грн.; 06.01.2022 р. баланс: - 10 026,69 грн.; 28.01.2022 р. внесення власних коштів: 445,00 грн., баланс: - 9 581, 69 грн.; 26.07.2021 р. видатковий платіж на суму 2482 грн. Ломбард: Білоцерківське від.; 01.07.2022 р. баланс: - 10 904,60 грн.; 15.07.2022 р. внесення власних коштів: 1 207,00 грн., баланс: - 9 697,60 грн.; 01.01.2023 р. баланс: 11 601,75 грн. Сплачені особисті кошти Позивачем після 06.01.22 р. складають 445 грн. та 1207 грн., а також необхідно кошти на погашення кредиту 11 601,75 грн. (станом на 01.01.2023 р.), також необхідно врахувати первісний мінусовий баланс в -134,35 грн., тому загальна сума складає 13 119,40 грн., із розрахунку: (445+1207+11601,75)134,35), з них використано Відповідачем на особисті потреби погашення позики у ломбарді 2482 грн. 3) АТ «Райффайзен Банк Аваль» за картковим рахунком № НОМЕР_4 за рахунком № НОМЕР_5 (історія по картковому рахунку від 11.01.2023р. додається): 19.09.2021р. баланс: 0 грн.; 19.09.2021 р. - видатковий платіж RONLINE С2С KYIV 118 грн.; 26.09.2021р. - видатковий платіж RONLINE С2С KYIV 272,50 грн.; 16.12.2021 р. - видатковий платіж CARD2ANY FONDY KYIV 110,91 грн.; 31.12.2021 р. - видаткові платежі RONLINE С2С KYIV 17319 грн. та 6195 грн.; 06.01.2022р. баланс. - 26 337,23 грн.; 28.01.2022 р. внесення власних коштів: 1 966,86 грн., баланс: - 25650 грн.; 05.04.2022р. внесення власних коштів: 2372,01 грн., баланс: -2 5803,89 грн.; 03.05.2022 р. внесення власних коштів: 1343,22 грн., баланс: - 25521,12 грн.; 03.06.2022 р. внесення власних коштів: 1326,84 грн., баланс: - 25210 грн.; 05.07.2022 р. внесення власних коштів: 1312,41 грн., баланс: - 24935,81 грн.; 04.08.2022 р. внесення власних коштів: 1293,31 грн., баланс: - 24572,76 грн.; 02.09.2022 р. внесення власних коштів: 1279,50 грн., баланс: - 24310,31 грн.; 11.01.2023 р. баланс: - 28 464,72 грн. Сплачені особисті кошти Позивачем після 06.01.22 р. складають 1 966,86 грн., 2372,01 грн., 1343,22 грн., 1326,84 грн., 1312,41 грн., 1293,31 грн., 1279,50 грн., а також необхідно кошти на погашення кредиту 28 464,72 грн. (станом на 11.01.2023 р.), а тому загальна сума складає 39 358,87 грн., із розрахунку: (1966,86+2372,01+1343,22+1326,84+1312,41+1293,31+1279,50)+28464,72, з них використано Відповідачем на особисті потреби в онлайн іграх: 24015,41 грн., із наступного розрахунку: 118+272,50+110,91+17319+6195. 4) AT «Сенс Банк» (АТ «Альфа-банк»)за рахунком № НОМЕР_6 (Довідка про закриття поточного рахунку від 02.02.2023 р. та виписка по рахунку від 16.03.2023р. додаються): 07.09.2020 р. баланс: 0 грн., кредитний ліміт: 10000 грн.; 08.09.2020 р. - видатковий платіж на суму 2025 грн. (CARD2CARD UA МАВ (W124887), Kyiv, UKR, МСС 6012); 08.09.2020 р. - видатковий платіж на суму 4550 грн. (CARD2CARD UA МАВ (W124887), Kyiv, UKR, МСС 6012); 08.09.2020 р. - видатковий платіж на суму 1621 грн. (CARD2CARD UA МАВ (W124887), Kyiv, UKR, МСС 6012); 22.09.2020 р. - видатковий платіж на суму 78,73 грн. (CARD2CARD UA МАВ (W124887), Kyiv, UKR, МСС 6012); 06.10.2020 р. - видатковий платіж на суму 65.60 грн. (CARD2CARD UA МАВ (W124887), Kyiv, UKR, МСС 6012); 18.10.2020 р. - видатковий платіж на суму 100 грн. (хВіll (Е0105791), Kyiv, UKR, МСС 9406; 26.10.2020 р. - видатковий платіж на суму 100 грн. (хВіll (Е0105791), Kyiv, UKR, МСС 9406; 08.11.2020 р. - видатковий платіж на суму 1520 грн. (CARD2CARD UA МАВ (W124887), Kyiv, UKR, МСС 6012); 09.11.2020 р. - видатковий платіж на суму 100 грн. (хВіll (Е0105791), Kyiv, UKR, МСС 9406; 10.11.2020 р. - видатковий платіж на суму 106 грн. (CARD2CARD UA МАВ (W124887), Kyiv, UKR, МСС 6012); 10.11.2020 р. - видатковий платіж на суму 100 грн. (xBillgamecardsshop.c (Е0105661), Kyiv, UKR, МСС 7994; 10.11.2020 р. - видатковий платіж на суму 1178 грн. (Ломбард Скарбниця (S1K40FSR), Біла Церква, UKR, МСС 5933); 11.11.2020 р. - видатковий платіж на суму 207 грн. (CARD2CARD UA МАВ (W124887), Kyiv, UKR, МСС 6012); 11.11.2020 р. - два видаткові платежі на суму по 914 грн. (CARD2CARD UA МАВ (W124887), Kyiv, UKR, МСС 6012); 11.11.2020 р. - два видаткові платежі на суму по 100 грн. (xBillgamecardsshop.c (Е0105661), Kyiv, UKR, МСС 7994; 17.11.2020 р. - видатковий платіж на суму 3439 грн. (CARD2CARD UA МАВ (W124887), Kyiv, UKR, МСС 6012); 22.11.2020 р. - два видаткові платежі на суму по 100 грн. (xBillgamecardsshop.a (E0105661), Kyiv, UKR, MCC 7994; 03.12.2020 p. - видатковий платіж на суму 100 грн. (xBillgamecardsshop.c (E0105661), Kyiv, UKR, MCC 7994; 17.04.2021 p. - видатковий платіж на суму 308 грн. (CARD2CARD UA МАВ (W124887), Kyiv, UKR, MCC 6012); 21.04.2021 р. - видатковий платіж на суму 156,50 грн. (CARD2CARD UA МАВ (W124887), Kyiv, UKR, MCC 6012); 11.08.2021 р. - видатковий платіж на суму 3843 грн. (CARD2CARD UA МАВ (W124887), Kyiv, UKR, MCC 6012); 12.08.2021 р. - видатковий платіж на суму 1015 грн. (CARD2CARD UA МАВ! (W124887), Kyiv, UKR, MCC 6012); 26.08.2021 р. - видатковий платіж на суму 156,50 грн. (CARD2CARD UA МАВ'(W124887), Kyiv, UKR, MCC 6012); 24.10.2021 р. - видатковий платіж на суму 3013,79 грн. (CARD2CARD UA MAB (W124887), Kyiv, UKR, MCC 6012); 13.11.2021 р. - видатковий платіж на суму 611 грн. (CARD2CARD UA МАВ (W124887), Kyiv, UKR, MCC 6012); 06.01.2022 р. баланс: - 5 284.33 грн.; 27.09.2022 р. внесення власних коштів 4863 грн.; 22.12.2022 р. баланс: - 3783,79 грн.; 27-28.12.2022 р. повернення коштів та анулювання заборгованості 100 грн., 100 грн., 217,96 грн., 18,60 грн. та 2631,65 грн.; 02.02.2023 р. баланс: 0 грн., кредит закрито. Сплачені особисті кошти Позивачем після 06.01.22 р. складають 4863 грн.

За весь період дії карткового рахунку використано Відповідачем на особисті потреби в онлайн іграх та погашення позики у ломбарді: 26522,12 грн., із наступного розрахунку:(2025+4550+1621+78,73+65,60+100+100+1520+100+106+100+1178+207+914+914+100+3439+100+100+100+308+156,50+3843+1015+156,50+3013,79+611).

Загальна сума заборгованість за кредитними коштами під час шлюбу Позивача та Відповідача, у відповідності до вказаних розрахунків, у відповідно до банківських виписок, складає 60568,24 грн.

Так, Позивач та Відповідач, вчиняючи угоди щодо укладання кредитних угод, у період з 01.06.2017 р. по 06.01.2022 р., діяли в інтересах сім`ї, це майно було використане на благо родини (та чи інакше...). З вказаного, кредитні грошові кошти є об`єктом спільної сумісної власності, а зобов`язання щодо їх повернення та сплата процентів за їх використання, підлягають поділу, незалежно від того на кого воно було зареєстровано. Так, Позивач вважає, що задля виконання Позивачем за вказаними кредитними угодами, 1/2 частина суми грошових коштів за всіма кредитними зобов`язаннями необхідно стягнути з Відповідача, що складає 30284,12 (тридцять тисяч двісті вісімдесят чотири) гривні 12 копійок, із розрахунку: 60568,24 грн. /2.

Просив суд здійснити поділ спільного майна (предмети домашньої обстановки та вжитку) і зобов`язання за кредитними угодами, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя шляхом припинення права ОСОБА_1 на частку на предмети домашньої обстановки та вжитку та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію у розмірі 28673,55 гривень за набуте майно та 30284,12 гривень за кредитними зобов`язаннями, а разом 58957,67 гривень. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати ( а. с. 1-5 ).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.03.2023 року, головуючим суддею визначено Орєхова О.І. ( а. с. 29 ) та матеріали справи передані для розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 187 ЦПК України за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання ( перебування ) такої фізичної особи.

30 березня 2023 року здійснено запит стосовно відомостей про реєстрацію місця проживання відповідача ( а. с. 33).

25 квітня 2023 року за вх. 18385 судом отримано з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в Києві та Київській області щодо зареєстрованого місця проживання ( перебування ) відповідача ( а. с. 34 ).

З вказаної інформації вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 з 24.06.1997 року.

Згідно ч. 1 ст. 187 ЦПК України якщо відповідачем вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суд відкриває провадження не пізніше наступного дня з дня отримання судом у порядку, передбаченому частиною восьмою цієї статті, інформації про зареєстроване у встановлено законом порядку місце проживання ( перебування ) фізичної особи відповідача.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Згідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Ухвалою судді від 26 квітня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна набутого під час шлюбу. Постановлено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням ( викликом ) сторін. Призначено судове засідання у справі на 01.06.2023 року ( а. с. 35-36 ).

30 травня 2023 року за вх. № 23920 судом отримано відзив на позовну заяву, підписаний ОСОБА_5 , яка є представником відповідача, в якому просила суд відмовити ОСОБА_1 у позові про розподіл майна набутого під час шлюбу в повному обсязі ( а. с. 47-54 ).

31 травня 2023 року від представника позивача адвоката Загоруйко Геннадія судом отримано відповідь на відзив ( а. с. 72-80 ).

08 червня 2023 року за вх. № 25529 судом отримано за підписом ОСОБА_6 заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву про розподіл майна набутого під час шлюбу ( а. с. 87-93 ).

30 травня 2023 року за вх. № 23926 судом отримано зустрічну позовну заяву про розподіл майна набутого під час шлюбу, з яким звернулася до суду ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 ( а. с. 112-119 ), обґрунтовуючи наступним.

Так дійсно, 01.06.2017 року між ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_3 , (далі - Відповідач за первісним позовом) та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (далі - Позивач за первісним позовом) було укладено шлюб Білоцерківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управлінь» юстиції у Київській області про що зроблено актовий запис за № 478.

ІНФОРМАЦІЯ_5 у Позивача з Відповідачем народилась спільна дичина - ОСОБА_9 , про що свідчить свідоцтво про народження дитини від 17.11.2017 року НОМЕР_7 про що 05.10.2017 року Білоцерківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області вчинено актовий запис №1447.

Фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені не з 06.01.2022 року, як вказано у позовній заяві про розподіл майна набутого під час шлюбу, а з 02.01.2022 року.

Справді, з 2018 року сторони проживали спільно в орендованій квартирі за адресою: АДРЕСА_3 .

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11.05.2022 року у справі № 357/332/27 шлюб між ОСОБА_1 (попереднє прізвище ОСОБА_4 ) та ОСОБА_2 було розірвано.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 липня 2022 року було задоволено позов про стягнення аліментів з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_2 на сина ОСОБА_9 .

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 квітня 2023 року було задоволено зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_11 про визначення місця проживання ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 з батьком за його місцем проживання.

Відповідач за первісним позовом повністю опікується інтересами і потребами дитини, піклується про нього, займається вихованням, слідкує за розвитком та здоров`ям дитини та здійснює постійно витрати пов`язані з утриманням, доглядом, лікуванням їхнього неповнолітнього сина.

Позивач за первісним позовом має велику заборгованість перед Відповідачем за первісним позовом щодо сплати аліментів на утримання спільного сина ОСОБА_9 за рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, справа № 357/1598/22 провадження 2/357/1605/22 від 04.07.2022 року щодо стягнення із ОСОБА_12 на користь Відповідача аліменти на сина - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в розмірі 1/4 частини її заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14.02.2022 р. і до досягнення дитиною повноліття.

При цьому, Позивачу за первісним позовом добре відомо, що її син, ОСОБА_9 , перебуває на обліку в окуліста з діагнозом: міомічний остигматизм, потребує постійного носіння окулярів, лікування та терапії, дитина лікується в супроводі батька. Згідно виписки із медичної карти хворого 129, в період з 06.01.2022 по 10.01.2022 ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 перебував на лікуванні у КПП КОР «Київська обласна дитяча лікарня № 2» з діагнозом: гостра інфекція верхніх дихальних шляхів, ацетонорія, в умовах стаціонарного лікування по догляду за дитиною у вказаний період перебував батько дитини. Після лікування дитина потребує дієтичного харчування, вітамінотерапії та вживання пробіотиків. Як встановлено у справі №357/5585/22, Позивач за первісним позовом та члени її родини вчиняли насильницькі дії щодо Відповідача за первісним позовом та членів його родини у присутності спільного сина сторін ОСОБА_9 , що морально травмувало дитину. Такі події вплинули на психологічний стан дитини, що змусило Відповідача за первісним позовом звертатися за допомогою до дитячого психіатра до Спеціалізованого медичного центру «ПевроМед» (копія консультативного висновку від 02.06.2022 року додається) та проводити лікування легкого депресивного епізоду у дитини.

Для подолання труднощів у звуковикові дитини та відвідування ним корекційно- розвиткових занять, Відповідач за первісним позовом звертався до КЗ ТМР «Таращанський інклюзивно-ресурсний центр» та до логопеда за місцем постійного проживання.

При цьому Позивач за первісним позовом не брала свідомо участі у витратах на лікування і розвиток дитини. Маючи значну заборгованість зі сплати аліментів, остання вимагає стягнути з ОСОБА_2 грошову компенсацію у загальному розмірі 58957,67 грн., не намагаючись врегулювати питання поділу майна добровільному порядку, завідомо ставлячи Відповідача за первісним позовом у скрутне матеріальне становище, розуміючи, що спільна дитина не одержує від неї матеріальне забезпечення, достатнє для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування.

Таким чином, стає абсолютно очевидним, що Позивач за первісним позовом не має реального наміру вирішувати питання щодо поділу спільного майна подружжя, натомість прагне вирішити питання заборгованості за аліментними зобов`язаннями перед Відповідачем за первісним позовом за рахунок самого Відповідача та на шкоду інтересам її власної малолітньої дитини.

Так, статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками:1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 Сімейного кодексу України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

Враховуючи наведене, за обсягом та вартістю на момент розгляду спору судом до спільного сумісного майна належать: пилосос VITEK VT-1891 (2900 грн.); пральна машина Whirlpool FWSF 61053 WS EU 2020 року (5215 грн.); меблева стінка у вітальню (5000 грн.); телевізор марки Kivi 40U600GU (6000 грн.); мультиварка марки Philips Viva Collection HD3136/03 (4 000 грн.); інгалятор (995 грн.).

До спільного рухомого майна сторін належить мультиварка, придбана Відповідачем за час шлюбу за рахунок його заробітної плати в інтересах сім`ї, яку Позивач забрала разом із особистими речами та речами сина із орендованої колишнім подружжям для спільного проживання квартири. Мультиварка, марки Philips Viva Collection HD3136 03 була придбана Відповідачем в 2020 році у мережі магазинів «Епіцентр» вартістю 4 000 грн. Відповідачем було придбано у 2020 році пилосос VITEK VI-1891. В даний час вартість нового, не вживаного товару даного виду складає 2900 грн. Відповідачем у інтернет-магазині « ІНФОРМАЦІЯ_7 » було придбано пральну машину Whirlpool FWSF 61053 WS EU 2020 року, вартістю 5215 грн. У 2019 році сторонами було придбано телевізор марки Kivi 401 600GU в мережі магазинів «Епіцентр». В даний час вартість нового, не вживаного товар даного виду складає 6000 грн. Меблева стінка у вітальню 360x230x45(60) придбавалася Відповідачем за оголошенням вживана з рук. Відповідач за первісним позовом може погодитися з вартістю даного майна, запропонованою Позивачем за первісним позовом у сумі 5000 грн. До спільного майна належить інгалятор (небулайзер). Відповідач за первісним позовом може погодитися з вартістю даного майна, запропонованою Позивачем за первісним позовом у сумі 995 грн.

Таким чином, в порядку поділу спільного майна подружжя просили прийняти зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл майна набутого під час шлюбу до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна набутого під час шлюбу. Визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на наступні об`єкти спільного майна подружжя: пилосос VITEK VT-1891 (2900 грн.); меблева стінка у вітальню (5000 грн.); мультиварка марки Philips Viva Collection HD3136/03 (4 000 грн. ). Визнати за ОСОБА_2 право приватної власності на наступні об`єкти спільного майна подружжя: пральна машина Whirlpool FWSF 61053 WS EU 2020 року (5215 грн. ); телевізор марки Kivi 40U600GU (6000 грн.); інгалятор (995 грн.). В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна набутого під час шлюбу відмовити повністю. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму сплачених останнім судових витрат.

Протокольною ухвалою від 15.06.2023 року об`єднано зустрічну позовну заяву з первісним позовом ( а. с. 153-155 ).

20 червня 2023 року за вх. № 27096 судом отримано від представника ОСОБА_1 адвоката Загоруйко Г.А. відзив на зустрічний позов ( а. с. 158-163 ), в якому просив відмовити ОСОБА_2 у задоволенні його зустрічного позову та задовольнити первісний позов.

27 червня 2023 року за вх. № 28399 судом отримано відповідь на відзив про розподіл майна набутого під час шлюбу, яке підписане ОСОБА_5 ( а. с. 167-173 ).

11 вересня 2023 року за вх. № 39790 судом отримано від ОСОБА_6 клопотання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, в якій просила стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 24 000 грн. ( а. с. 198-200 ).

В судовому засіданні 03.10.2023 року в якості свідка було допитано ОСОБА_13 ( а. с. 217, 218-222 ), яка зазначила, що вона є матір`ю ОСОБА_2 . Пояснила, що ОСОБА_1 коли пішла від ОСОБА_14 , то забрала всі речі, які вважала за потрібне, її син цьому не заважав та не обмежував. В свою чергу, ОСОБА_15 нічого не заробляла. Підтвердила, що під час їх перебування в шлюбі були придбані деякі речі. Зазначала, що пральну машину придбав її син, як і телевізор, на який відкладав. Інгалятор дійсно купувався татом Інни. Інгалятор ОСОБА_15 не забрала, хоча ОСОБА_14 не заперечував про ти цього, але ОСОБА_15 відмовилася. Стінка була придбана з рук. Комод для речей подарувала вона з донькою. Диван, що є предметом спору, також вона брала в кредит. Вадим придбав телефон, яким по сьогодні користується ОСОБА_15 .

Розгляд справи проводився неодноразово, однак по справі оголошувалася перерва з різних підстав, останнього разу в судовому засіданні 03.10.2023 року оголошено перерву до 25.10.2023 року для укладання мирової угоди ( а. с. 218-222 ).

Однак, мирової угоди між сторонами не відбулося, відповідно не було надано суду на затвердження.

25 жовтня 2023 року судове засідання не відбулося у зв`язку з перебуванням головуючого судді в дані справі в нарадчій кімнаті в складі колегії по кримінальній справі, справа була знята з розгляду та відкладена на 13.11.2023 року ( а. с. 224 ).

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_16 не з`явилися, 13.11.2023 року за вх. № 50331 судом отримано клопотання від ОСОБА_16 , в якому просили розгляд справи провести без їх участі. До заяви додано промову на судових дебатах у письмову вигляді.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_17 не з`явилися, 13.11.2023 року за вх. № 50330 судом отримано заяву від ОСОБА_17 , в якій просила здійснити розгляд справи без її участі. Вимоги зустрічної позовної заяви підтримує в повному обсязі. У позові ОСОБА_1 просила відмовити.

Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів ( ч. 3 ст. 211 ЦПК України ).

Тому, суд приходить до висновку про можливість проведення судового засідання за відсутності учасників справи, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 361/8331/18 від 1 жовтня 2020 року.

В зазначеній постанові Верховний Суд виходив з такого: «якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні».

Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Інших заяв та клопотань на час розгляду справи від учасників судового розгляду на адресу суду не надходило.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оскільки учасники справи не з`явилися в судове засіданні, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, враховуючи пояснення сторін наданих в попередніх судових засіданнях, пояснення свідка, приходить до наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства ( ч. 1 ст. 19 ЦПК України ).

Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 01 червня 2017 року, відповідно до Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого Білоцерківським міськрайонним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області від 01.06.2017 р. ( а. с. 7 ), який було розірвано згідно рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11.05.2022 року ( а. с. 9 ).

02 жовтня 2017 року, перебуваючи в зареєстрованому шлюбу у сторін по справі народилась спільна дитина - ОСОБА_9 , про що свідчить свідоцтво серії НОМЕР_7 про народження дитини, видане 17.11.2017 року Білоцерківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 1447 ( а. с. 123 ).

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 липня 2023 року з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти на сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , в розмірі 1/4 частини її заробітку ( доходу ), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14.02.2022 року і до досягнення дитиною повноліття ( а. с. 124-132 ).

Встановлено, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області 11 квітня 2023 року визначено місце проживання ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , із батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за місцем його проживання: АДРЕСА_2 . Вказане судове рішення міститься у вільному доступі в єдиному реєстрі судових рішень.

Окрім цього, встановлено та не спростовано сторонами по справі, що колишнє подружжя з 2018 року проживали в орендованій квартирі АДРЕСА_1 та під час спільного проживання та перебування сторін у шлюбі, останніми були придбані предмети побутового призначення (меблі, побутова техніка ).

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників ( ч. 1 ст. 82 ЦПК України ).

Звертаючись до суду з вищевказаними позовними вимогами, позивач ОСОБА_1 просила здійснити поділ спільного майна і зобов`язання за кредитними угодами, шляхом припинення такого права та стягнути з ОСОБА_2 грошову компенсацію, в свою чергу, ОСОБА_2 просив визнати за сторонами право приватної власності на об`єкти спільного майна подружжя.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно зі статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частиною третьою статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

У Рішенні Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 СК України №1-8/2012 (№ 17-рп/2012), яким встановлено, зокрема, що основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 Кодексу).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки.

Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» встановлено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

При цьому конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843 цс 17.

Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За положеннями ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Згідно з частинами першою, другою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Відповідно до статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Тлумачення положень статті 71 СК України дає підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку.

Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Також частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно з п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4ст. 65 СК України). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню.

Згідно ст. 183 ЦК неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати цільового призначення.

Отже, спільне майно подружжя за відсутності домовленості між ними підлягає поділу порівну, з урахуванням обставин справи, що мають істотне значення. У випадку неможливості поділу майна подружжя порівну, суд може присудити до стягнення відповідну компенсацію за збільшення частки.

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Виникнення режиму спільної сумісної власності подружжя на все придбане за час шлюбу майно презюмується, доки інший з подружжя не довів іншого.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, провадження № 61-2446 св 18, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц, провадження № 61-8518 св 18 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, провадження № 14-325цс18.

Як встановлено судом, вирішення питання щодо вибору способу поділу меблів, речей побутового призначення та побутової техніки, які є спільною сумісною власністю подружжя, сторони не дійшли згоди, тому суд приходить до наступного.

Щодо поділу меблів, речей побутового призначення та побутової техніки ( рухомого майна ).

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 71 СК України ). Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Інтереси неповнолітніх дітей, що заслуговують на увагу, можуть враховуватися судом при визначенні способу поділу спільного майна в натурі.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України 'Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя від 21 грудня 2007 року № 11 (надалі - Постанова), сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків.

В даному випадку, як зазначено вище та встановлено в судовому засіданні, відповідач ОСОБА_2 не надає згоду на присудження позивачеві ОСОБА_1 грошової компенсації замість частки останнього у праві спільної сумісної власності на майно.

Твердження позивача ОСОБА_1 про те, що рухоме майно, набуте подружжям на праві спільної сумісної власності за час шлюбу, було придбано в т.ч. за рахунок її заробітної плати і коштів, отриманих у дарунок на весіллі, за кошти, отримані нею як допомога по вагітності та пологах, не заслуговують на увагу, оскільки належних та допустимих доказів зазначеному, суду не надано ( докази праці та отримання заробітної плати, отримання коштів на весіллі, їх розмір, тощо ).

Заявлене до поділу позивачем рухоме майно (предмети домашнього вжитку) не відповідає ні за обсягом, ні за маркуванням, ні за вартістю дійсному обсягу спільного майна подружжя, яке підлягає поділу.

Так, як встановлено в судовому засіданні до спільного майна подружжя не належать диван та комод, які були набуті за рахунок коштів подружжя, а придбані матір`ю та сестрою відповідача ОСОБА_2 і подаровані спільному синові сторін ОСОБА_9 , зазначене було підтверджено в судовому засіданні свідком ОСОБА_18 .

Свідок ОСОБА_18 наголошувала в судовому засіданні, що вона уклала договір споживчого кредиту з банківською установою AT «ПУМБ» та придбала диван, вартістю 7100 грн. у ФОП ОСОБА_19 , а комод був придбаний нею та її донькою, сестрою відповідача ОСОБА_2 у роздрібній «Комфорт меблі» у 2017 році та подарований ОСОБА_9 на день народження.

Придбання дивану саме ОСОБА_18 у ФОП ОСОБА_19 та укладання договір споживчого кредиту з банківською установою AT «ПУМБ», для його придбання підтверджується наявними в матеріалах справи листом-гарантією, паспортом споживача та заявою № НОМЕР_8 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, згідно якому ОСОБА_18 отримала споживчий кредит в розмірі 7400 грн. ( а. с. 55, 56, 58 ).

На зазначене звертали увагу суд і відповідач ОСОБА_2 та його представник у попередніх судових засіданнях під час розгляду справи, вказане міститься і у відзиві на позовну заву ОСОБА_20 .

В свою чергу, у відповіді на відзив, який надійшов на адресу суду 31.05.2023 року електронними засобами, підписаний адвокатом позивача Загоруйко Г.А. ( а. с. 72, 73-80 ), останнім зазначено позивач відмовляється від вимог про поділ комоду, та бажає залишити його у безкоштовне користування сестрі та мамі відповідача, а також залишити його у власності відповідача, оскільки твердження адвоката Рябчук В.М., що комод було придбано у 2017 році виключно на грошові кошти матері та сестри відповідача та подаровано навороженій дитині у день його народження, не має можливості надати свої чи то пояснення чи то заперечення.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Стосовно мобільного телефону марки «Хіаоті», модель «Redmi 9С 3/64GB», який як зазначено позивачем ОСОБА_1 було фактично знищено відповідачем ОСОБА_2 , вартістю 4699 гривень, який особистою приватною власністю останньої ( а. с. 77 пояснення представника ОСОБА_16 ), де в свою чергу ОСОБА_2 повинен відшкодувати останній його вартість у повному обсязі, так як завдав збитки, то з цього приводу суд зазначає, що такі вимоги не підлягають задоволенню, так як з боку позивача ОСОБА_1 не було підтверджено, як наявність в неї вказаного телефону, час його придбання ( перебування у відповідача ) так і доказів тому, що відповідач його знищив.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч. ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, звертаючись до суду з зустрічним позовом, ОСОБА_2 вказував на те, що до спільного рухомого майна сторін позивачем не включено мультиварку, яка була придбана ним в період шлюбу, яку позивач забрала разом із особистими речами та речами сина з орендованої колишнім подружжям для спільного проживання квартири.

Згідно з п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Так, позивач ОСОБА_1 зазначала, що телевізор марки «Kivi», модель «43F750NB» взято у кредит, вартістю 12 999 гривень; меблева стінка у вітальню, 360x230x45 (60) см., коричневого кольору, ліквідною вартістю 5000 гривень, визначеною на веб-сторінці; пилисос Марки «Philips», модель «Expression 3000 series», вартістю 5299 гривень, визначеною на офіційній веб-сторінці інтернет-магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 »; пральна машина марки «GORENJE», модель « WP 60S2/IR», взято у кредит, вартістю 17399 гривень, визначеною в інтернет магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 »; інгалятор (небулайзер), марки «Dr.Frei Turbo Base» ), вартістю 995 гривень, визначеною в інтернет магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Так, з доданих доказів з боку відповідача до зустрічної позовної заяви вбачається, що 25.03.2020 року пральна машина була придбана іншої марки та вартості, ніж та, про що зазначала позивач. Була придбана пральна машина Whirlpool FWSF 61053 WS EU в сумі 5 215 грн., що підтверджує наявний в матеріалах справи гарантійний талон № 2496655 ( а. с. 141 ).

Також, з доданих з боку відповідача ОСОБА_2 доказів вбачається, що пилосос марки VITEK VT-1891, вартість становить 2900 грн., а вартість телевізора марки «Kivi» 40U600GU, становить 5 999 грн. ( а. с. 143-145 ).

Стосовно вартості майна: меблева стінка у вітальню, 360x230x45 (60) см., коричневого кольору, вартістю 5000 гривень, інгалятор (небулайзер), марки «Dr.Frei Turbo Base» ), вартістю 995 гривень, відповідачем не спростовано їх вартість.

Зазначене свідчить, що вартість майна, вказане позивачем ОСОБА_1 , вартість ( половину ) якого остання просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 та додані докази частини вказаного майна з боку ОСОБА_2 значно різняться.

Таким чином, враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що за обсягом на момент розгляду спору судом до спільного майна належать: пилосос VITEK VT-1891; пральна машина Whirlpool FWSF 61053 WS EL 2020 року; меблева стінка; телевізор марки Kivi 40U600GU; мультиварка марки Philips Viva Collection HD3136/03; інгалятор.

Оскільки грошова компенсація присудження одному з подружжя замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, а як встановлено відповідач ОСОБА_2 заперечує, сторони між собою не дійшли згоди такого поділу, суд приходить до висновку, що необхідно визнати право власності на вказані об`єкти спільного майна подружжя розподіливши його між останніми.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, в свою чергу зустрічний позов ОСОБА_2 є таким, що підлягає задоволенню та відповідно суд вважає за можливим визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на наступні об`єкти спільного майна подружжя: пилосос VITEK VT-1891(2900 грн.); меблева стінка у вітальню (5000 грн.); мультиварка марки Philips Viva Collection HD3136/03 (4 000 грн. ), за ОСОБА_2 визнати право приватної власності на наступні об`єкти спільного майна подружжя: пральна машина Whirlpool FWSF 61053 WS EU 2020 року (5215 грн.); телевізор марки Kivi 40U600GU (6000 грн.); інгалятор (995 грн.).

Так, задовольняючи вимоги ОСОБА_2 стосовно визнання за ним право приватної власності саме на пральну машину, телевізор та інгалятор, суд виходив з наступного.

Отже, разом із відповідачем ОСОБА_2 проживає малолітня дитина, зазначене підтверджується рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області 11 квітня 2023 року, яким визначено місце проживання ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , з його батьком.

Як встановлено під час розгляду справи, такий інгалятор купувався саме для потреб дитини ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Крім того, виходячи з принципу розумності, такі речі як пральна машина та телевізор також мають бути залишені в користуванні ОСОБА_2 , враховуючи потреби дитини ( прання одягу дитині, перегляд розвиваючих програм для дітей ).

В свою чергу, визнання за ОСОБА_1 право приватної власності серед іншого майна, на таке майно як мультиварка, мотивована тим, що така вже знаходиться в користуванні останньої.

Зазначене, не було спростовано з боку позивача ОСОБА_1 .

Крім того, з доданих до справи доказів з боку учасників судового розгляду вбачається, що розподіллячи вищевказане майно, набуте сторонами в період шлюбу та визначаючи за кожним із сторін право приватної власності на ці об`єкти, загальна вартість залишених за кожним із сторін об`єктів, фактично має однакову сумарну вартість.

В свою чергу, звертаючись з відзивом на зустрічний позов, підписаний адвокатом Загоруйко Г.А. ( а. с. 158-163 ), останній зазначав, що мультиварка є предметом особистої приватної власності первісного позивача, оскільки була отримана у подарунок на свій день народження, але жодного належного доказу зазначеному, з боку позивача не було надано суду ( докази, свідчення свідків, тощо ).

Стосовно поділу сум заборгованості за кредитними коштами.

Так, відповідно до частини четвертої статті 65 Сімейного кодексу України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

У випадку укладення одним із подружжя кредитного договору в інтересах сім`ї, подружжя є солідарними боржниками за цим договором, а тому один із подружжя, який виконав зобов`язання, що виникло з кредитного договору, має право пред`явити до іншого вимогу про відшкодування частини сплачених за кредитним договором коштів.

При цьому, майно, яке набуто подружжям за час шлюбу за кошти, одержані в кредит, який не сплачений на час вирішення спору, все рівно підлягає поділу між подружжям.

У постанові Верховного Суду від 09 січня 2020 року у справі № 367/7110/14 (провадження № 61-12957св19) зазначено, що спірне майно придбане за кредитні кошти, отримані подружжям за час шлюбу, відтак, право на це майно у рівних частках набули позивач і відповідач, при цьому боргові зобов`язання є спільними для обох із подружжя, незалежно від того, із ким із подружжя укладений кредитний договір.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» 21.12.2007 року №11, при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя.

Така позиція викладена і Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 30 червня 2020 раку у справі 638/18231/15-ц.

Довідки, виписки та інформація щодо руху коштів по карткових рахунках позивача ОСОБА_1 , які додані останньою до позовної заяви, не можуть вважатися належними засобами доказування боргових зобов`язань, як таких. Кредитний договір укладається в письмовій формі і не може змінюватися в односторонньому порядку без згоди сторін. Кредитний договір, укладений з неодержанням письмової форми, є нікчемним (ч. 2 ст. 1055 ЦК України ).

Верховний Суд у постанові від 08.04.2020 року у справі № 361/7130/15-ц (провадження № 61-1843 св 20) зазначає: «Досліджуючи боргові розписки чи договори позики суди з`ясовують справжню правову природу вкладеного договору, незалежно від найменування документа.

В свою чергу, в матеріалах справи відсутні будь-які кредитні договори, які були укладені позивачем ОСОБА_1 , за якими отримані грошові кошти, які були використані в інтересах сім`ї ( придбання майна, тощо ).

Зазначене підтверджується численними позиціями Верховного Суду у свої постановах від 30.01.2019 року у справі № 372/1558/16-ц (провадження № 61-26356св18); від 04.04.2018 року у справі № 1316/3987/12-ц (провадження № 61-3838св18; від 09 січня 2020 року у справі № 367/7110/14 (провадження № 61-12957св19).

У постанові КЦС ВС від 30 січня 2021 року у справі № 462/2662/20, Верховний Суд зазначив, що кредитний договір за своєю правовою природою є правочином щодо отримання у власність грошових коштів, тому створює обов`язки для другого з подружжя лише у разі, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї ( частина четверта статті 65 СК України ).

При цьому, у справі відсутні будь-які належні та допустимі докази того, що за рахунок кредитних коштів із вказаних карток було придбано яке-небудь майно спільної сумісної власності подружжя, або час укладання таких угод та відповідно використання таких коштів в інтересах сім`ї.

Не знайшли свого підтвердження і посилання позивача ОСОБА_1 , що відповідач ОСОБА_2 активно грав у онлайн ігри, позичав кошти в ломбардах та мав фактичний доступ до рахунків позивача через банківські картки, як не знайшли свого підтвердження і те, що відповідачем було використано на особисті потреби в онлайн іграх, а саме по АТ «Універсал Банк» кошти в розмірі 2 979 грн. та по АТ «Райффайзен Банк Аваль» на загальну суму 23 904,50 грн. ( 19.09.2021 року 118 грн. + 26.09.2021 року 272,50 грн. + 31.12.2021 року 17 319 грн. та 6 195 грн. ).

До того ж, призначення платежу, позначене у виписках з карткових рахунків як «RONLIT С2 KIYV» або «CARD2 CARD UA МАВ», означає лише, що кошти переказано з карткового рахунку позивача ( ОСОБА_1 ) на інший картковий рахунок. Останньою, не доведено ні отримувач, ні призначення платежу.

Таким чином, твердження, що такі платежі здійснювалися в інтересах сім`ї або в особистих інтересах відповідача ( ОСОБА_2 ), є не доведеними належними засобами доказування.

Не заслуговують на увагу і доводи позивача ОСОБА_1 , що сторони з 2018 року по 06.01.202 року проживали, фактичні шлюбні відносини між ними припинені саме 06.01.2022 року.

Так, як встановлено у справі № 357/5585/22, за рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області 11 квітня 2023 року визначено місце проживання ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , яке міститься у вільному доступі в єдиному реєстрі судових рішень, сторони припинили відносини 02.01.2022 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

До того ж, звертаючись з відзивом на зустрічний позов ( а. с. 158-163 ), представником позивача ОСОБА_1 зазначалося, що доступу до квартири, первісний позивач не має з 02.01.2022 року.

Отже, вищезазначене свідчить про те, що сторони не проживали разом з 02.01.2022 року.

Зазначене було підтверджено і допитаним свідком в судовому засіданні ОСОБА_18 .

Однак, в позові, позивач здійснює розрахунок заборгованості картковими рахунками з 06.01.2022 року, при цьому видаткові операції з карткових рахунків, які здійснювалися в період з 04-06 січня 2022 року, були включені до розрахунків позивача ( АТ «Універсал Банк» на загальну суму 5000 грн. ).

Крім того, розрахунки, наведені позивачем у позовній заяві по рахунку в АТ «Сенс Банк», взагалі даними з виписки не підтверджуються. За даним картковим рахунком заборгованість відсутня, при цьому, позивач здійснює розрахунок і заявляє про поділ зобов`язання. При здійсненні розрахунку використано баланс станом на 06.01.2022 року, який у виписці по рахунку відсутній.

З вищевказаного рахунку вбачається, що останній використовувався позивачем протягом усього періоду після припинення шлюбних відносин ( 02.01.2022 року ).

Таким чином, позивачем не доведено, що кошти, які списувалися з карткових рахунків позивача, використані в інтересах сім`ї для придбання спільного майна, а тому у колишнього подружжя відсутній спільний обов`язок з повернення кредитних коштів. При цьому, згідно ст. 81 ЦПК України, доказування не може гуртуватися на припущеннях.

Така позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 607/2831/16-ц провадження № 61 -27855св1.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду наведеного, даючи оцінку зібраним доказам по справі, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, в свою чергу, зустрічні вимоги ОСОБА_2 , слід задовольнити.

Крім того, судом отримано 11.09.2023 року за вх. № 39790 від представника ОСОБА_2 , адвоката Рябчук Віти Миколаївни клопотання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, розмір якої склав 24000 грн., які просила стягнути з ОСОБА_21 на користь ОСОБА_2 .

Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. ч. 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним, зокрема, із часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року N 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон N 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону N 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону N 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону N 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону N 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Зазначений правовий висновок узгоджується з позицією викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року справа N 755/9215/15-ц, провадження N 14-382цс19.

Також, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначена правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 301/1894/17.

Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі N 755/9215/15-ц).

У постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року суд зазначає, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

ВС зауважив, що у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких втрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких втрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Судові витрати понесені ОСОБА_2 підтверджуються наявними в матеріалах справи наступними документами: Договором № 01/23 про надання правової та професійної правничої допомоги в цивільному провадженні від 15 травня 2023 року ( а. с. 94-96 ); Додатком № 1 до Договору № 01/23 про надання правової та професійної правничої допомоги в цивільному провадженні від 15 травня 2023 року ( а. с. 97 ); Актом про приймання-передачі наданих послуг професійної правничої допомоги від 08.09.2023 року ( а. с. 201); Детальним описом робіт з надання професійної правничої допомоги ( а. с. 202 ); квитанцією до платіжної інструкції від 10.07.2023 року на суму 14 000 гривень та квитанцією до платіжної інструкції від 25.05.2023 року на суму 10 000 гривень ( а. с. 203 ).

Так, в п. 2.1 Договору № 01/23 про надання правової та професійної правничої допомоги в цивільному провадженні від 15 травня 2023 року вбачається, що оплата послуг за даним договором встановлюється додатками до договору, які є невід`ємною частиною даного основного договору.

В пункті 1 Додатка № 1 до Договору № 01/23 про надання правової та професійної правничої допомоги в цивільному провадженні від 15 травня 2023 року визначено, що вартість послуг, згідно Договору № 01/23 про надання правової та професійної правничої допомоги в цивільному провадженні від 15 травня 2023 року складається з фіксованого розміру гонорару, який становить 24 000 грн.

Пунктом 2 цього Додатку, попередня оплата за надані послуги Замовником сплачується Виконавцю в розмірі 10 000 грн.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловлену у постановах від 27.06.2021 року у справі № 922/2495/20, від 25.06.2021 року у справі № 922/902/20, від 23.06.2021 року у справі № 910/2478/20, від 18.06.2021 року у справі № 905/411/17, від 15.06.2021 року у справі № 910/3419/20, від 01.06.2021 року у справі № 922/2385/20, від 21.03.2021 року у справі № 712/1720/19.

В своїй постанові, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, колегія суддів не погоджується із висновками суду апеляційної інстанції, оскільки витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Такий же правовий висновок містяться і постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22.01.2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02.12.2020 року у справі № 317/1209/19, від 03.02.2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17.02.2021 року у справі № 753/1203/18.

Так, у Рішенні по справі «Бєлоусов проти України» (Заява № 4494/07 ) ЄСПЛ дійшов висновку, що витрати, які мають бути сплачені за договором адвокату, слід розглядати як фактично понесені.

Такий висновок ЄСПЛ також викладений у вже зазначеному вище рішенні у справі «Савін проти України» ( Заява № 34725/08).

Отже, ОСОБА_2 доведено понесення витрат на правову допомогу при розгляді вищевказаної справи в розмірі 24000 гривень.

Так, з матеріалів справи вбачається, що на адресу ОСОБА_1 09.09.2023 року направлялися клопотання та додатки щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу ( а. с. 204, 205 ).

З боку ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_16 не надходило жодних заяв та клопотань про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Такого клопотання не надходило від представника ОСОБА_16 і в судовому засідання, яке відбувалося 03.10.2023 року, не надходило такого клопотання до суді і до ухвалення судом рішення у даній справі ( 13.11.2023 року ).

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Оскільки від ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_16 не надходило заяв та клопотань про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, підстави для самостійного вирішення судом питання про зменшення цих витрат з урахуванням наведених обставин відсутні.

Така правова позиція міститься в постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Аналогічна правова позиція міститься і в постанові Верховного Суду від 01.12.2021 року у справі № 607/14338/19-ц.

В даній постанові Верховний Суд зазначив, що матеріали справи не містять клопотання Особа_1 про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а підстави для самостійного вирішення судом питання про зменшення цих витрат з урахуванням наведених обставин відсутні.

Отже, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами.

Вказана правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Згідно з п. 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23-рп/2009 у справі № 1-23/2009, яке відповідно до ст. 1512 Конституції України є обов`язковим, остаточним і не може бути оскаржено, зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать: консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво тощо.

Тому, враховуючи позиції викладені у вищевказаних постановах Верховного Суду, положення ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд вважає, що з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають стягнення понесені останнім витрати на правову допомогу в розмірі 24 000 гривень.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача. У разі відмови в позові - на позивача.

Поняття судових витрат міститься в п. 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", де судові витрати передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи.

Оскільки позовні вимоги позивача ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, не підлягають задоволенню вимоги останньої про стягнення з відповідача сплачений судовий збір, в свою чергу, зустрічний позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню, тому на його користь з ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати понесенні останнім при зверненні до суду у розмірі 1073,60 грн., сплата яких підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією ( а. с. 120).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 15, 16, 183, 368, 372 ЦК України, ст. ст. 57, 60, 62, 63, 65, 69, 70, 71, 163 СК України, ст. ст. 2, 4, 5, 10, 12, 13, 19, 76-81, 82, 89, 133, 137, 141, 187, 258-259, 263-265, 268, 273, 353-355 ЦПК України, п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», п. 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", Законом України «Про судоустрій і статус суддів», Законом України Про судовий збір, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна набутого під час шлюбу, - залишити без задоволення.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл майна набутого під час шлюбу, - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на наступні об`єкти спільного майна подружжя: пилосос VITEK VT-1891; меблева стінка у вітальню; мультиварка марки Philips Viva Collection HD3136/03.

Визнати за ОСОБА_2 право приватної власності на наступні об`єкти спільного майна подружжя: пральна машина Whirlpool FWSF 61053 WS EU 2020 року; телевізор марки Kivi 40U600GU; інгалятор.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 24 000 гривень та судовий збір в розмірі 1073,60 гривень, загалом 25 073,60 гривень ( двадцять п`ять тисяч сімдесят три гривні шістдесят копійок ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ( адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_9 , паспорт № НОМЕР_10 , виданий органом № 3510 від 08.02.2023 року );

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП: НОМЕР_11 , паспорт серії НОМЕР_12 , виданий Білоцерківським МВМ № 1 ГУ МВС України в Київській області від 21.02.2012 року ).

Повний текст судового рішення виготовлено 13 листопада 2023 року.

Рішення надруковано в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Суддя О. І. Орєхов