Справа № 202/9041/23
Провадження № 2/202/2060/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2023 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі судді Михальченко А.О.,

секретар судового засідання Пономаренко О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 202/9041/23 за позовом

ОСОБА_1

до

Акціонерного товариства «Українська залізниця»

про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

18.05.2023 ОСОБА_1 , через свого представника - адвоката Таргонія Вадима Миколайовича, звернулася до суду з вказаним позовом, який мотивувала тим, що 17.02.2019 року на 1021 км., пікету №10, залізничної колії поблизу зупиночного пункту "Шидловська"' у Слов`янському районі Донецької області, електропотяг марки HYUNDAI «HRCS2 - 010» №711 сполученням «Костянтинівка- Київ», під керуванням машиніста ОСОБА_2 , скоїв наїзд на гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який внаслідок отриманих травм помер.

Загиблий ОСОБА_3 є її батьком.

Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження внесеного до ЄРДР під №0000102 від 16.04.2019 року, факт наїзду потягом на загиблого ОСОБА_3 було встановлено на стадії досудового розслідування, а безпосередньою причиною його смерті є зіткнення з потягом. Отже, між наїздом на загиблого електропотягом марки HYUNDAI «HRCS2 - 010» №711 сполученням «Костянтинівка- Київ» (тобто джерелом підвищеної небезпеки в розумінні ст. 1187 ЦК України), та смертю останнього, наявний причинно-наслідковий зв`язок.

Власником електропотягу марки HYUNDAI «HRCS2 - 010» №711 сполученням «Костянтинівка-Київ», є Акціонерне товариство "Українська Залізниця" (далі за текстом АТ "Укрзалізниця"), а машиніст потяга ОСОБА_2 працює в АТ "Укрзалізниця", що підтверджується листом-відповіддю на адвокатський запит від АТ "Укрзалізниця" №УЗШК-14/702 від 12.07.2021 року з додатком.

Внаслідок смерті батька вона назавжди позбавлена можливості отримувати від нього підтримку та допомогу як моральну так і матеріальну і жодні зусилля з її сторони не зможуть виправити ситуацію, що склалася. Вона не зможе отримати від батька пораду, не зможе запросити на святкування радісних подій в житті або розраховувати на допомогу в негативних подіях.

Сталий життєвий уклад змінено з незалежних від неї обставин. До смерті батька в неї було звичне для неї життя, в якому батько займав місце голови сім`ї.

Через смерть батька в неї виникла необхідність докладати додаткових зусиль для організації свого життя, також виникли додаткові обов`язки по відношенню до своєї матері, яка є пенсіонером з інвалідністю і залишилась вдовою. Тепер вона змушені більше доглядати за нею, щоб не залишалась одною.

Смерть батька спричиняє страждання для неї, як і для будь-якої людини, і не може не спричиняти зміну в психоемоційному стані.

Враховуючи викладене, посилаючись на ст.ст. 23, 1167, 1168, 1187 ЦК України, просила суд стягнути з Акціонерного товариства "Українська Залізниця" на її користь 300 000 гривень в якості відшкодування моральної шкоди.

26.05.2023 по справі відкрите загальне позовне провадження та відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов.

31.07.2023 від відповідача надійшов відзив на позов з якого випливає, що АТ «Українська залізниця» позовні вимоги не визнає з тих підстав, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, коли іншого не встановлено законом, розмір належного з володільця джерела підвищеної небезпеки відшкодування має бути зменшений або у відшкодуванні має бути відмовлено.

У даному випадку загиблий ОСОБА_3 грубо порушив Правила безпеки громадян на залізничному транспорті, а саме він перебував у лежачому положенні на залізничній колії у стані алкогольного сп`яніння, що є протиправною поведінкою потерпілого, коли він не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого наслідку, а саме потрапляння під потяг, який, на відміну від автомобільного транспорту, об`їхати потерпілого можливості не має. Машиніст застосував екстрене гальмування при швидкості 117 км/год. Зупинився. Подавав два звукових сигналу (тифон та свисток).

Відсутність вини робітників залізничного транспорту підтверджується постановою слідчого про закриття кримінального провадження.

Також зазначили, що позивачем не надано доказів, якими вона може підтвердити завдану їй моральну шкоду та її розмір, як не надано і доказів, які б підтверджували факти, що стали наслідком сильних душевних страждань та пережитого нервового стресу. Позивачем не надано висновку судово-психологічної експертизи, яка може бути доказом для визначення можливого розміру грошової компенсації за завдані особі страждання.

Враховуючи викладене просили суд відмовити у задоволені позову.

14.08.2023 до суду надійшло клопотання адвоката Таргонія В.М. про закриття провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_4 у зв`язку з її смертю.

16.08.2023 провадження по справі в частині позовних вимог ОСОБА_4 закрите на підставі п.7 ч.1 ст.255 ЦПК України.

16.08.2023 підготовче провадження по справі закрите та справа призначена до судового розгляду по суті.

Повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи позивач та його представник у судове засідання не з`явилися. Від представника позивача - адвоката Таргонія В.М. надійшла заява про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги підтримують та наполягають на їх задоволенні.

Відповідач до суду не з`явився. Про час та місце судового розгляду повідомлений у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України. Будь-яких заяв до суду не надходило.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження та копією свідоцтва про шлюб.

Зі свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 21 лютого 2019 року виконкомом Черкаської селищної ради Слов`янського району Донецької області, встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в смт. Черкаське Слов`янського району Донецької області ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер.

За фактом смерті ОСОБА_3 зареєстроване кримінальне провадження №0000102 від 18 лютого 2019 року.

Постановою Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 16 квітня 2019 року кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000102 від 18 лютого 2019 року - закрито, на підставі пункту 2 частини 1 статті 284 КПК України за відсутністю в діях машиніста ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 276 КК України.

З вищевказаної Постанови встановлено, що 17 лютого 2019 року, приблизно о 17 годині 00 хвилин, в темний час доби, на 1021 км. пікету №10 залізничної колії поблизу зупиночного пункту «Шидловська» у Слов`янському районі Донецької області стався наїзд швидкісним електропотягом марки «НRCS2 - 010» №711 сполученням «Костянтинівка - Київ» під керуванням машиніста ОСОБА_2 , що рухався в напрямку м. Лозова, на пішохода ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який знаходився у положенні лежачи на залізничній колії. Внаслідок даної події пішохода ОСОБА_3 було смертельно травмовано.

По кримінальному провадженню зібрано достатньо доказів, які вказують на об`єктивний механізм розвитку дорожньо-транспортної події, а саме: в ході отримання даних перевірки філії «Українська залізнична швидкісна компанія ПАТ «Українська залізниця» (машиніст тепловозу) ОСОБА_5 показав, що 17 лютого 2019 року знаходився на зміні, працюючи на швидкісному електровозі «НRCS2 - 010» №711 сполученням «Костянтинівка - Київ» у якості машиніста, слідуючи за вказаним маршрутом. На 1021 км пікету №10, не зважаючи на часту подачу звукових сигналів (тифон, свисток), оскільки на вказаній ділянці на залізничному полотні помітив чоловіка. З метою запобігання наїзду у відповідності з вимогами п. 16.39 ПТЕ, він застосував міри екстреного гальмування з одночасною подачею звукового сигналу, але наїзду уникнути не вдалось.

В ході проведенні перевірки помічник машиніста ОСОБА_6 пояснив, що 17 лютого 2019 року знаходився на зміні, працюючи на швидкісному електровозі «НRCS2 - 010» №711 сполученням «Костянтинівка-Київ» у якості помічника машиніста, слідуючи за вказаним маршрутом. На 1021км пікету №10, незважаючи на часту подачу звукових сигналів (тифон, свисток), оскільки на вказаній ділянці на залізничному полотні помітив чоловіка. З метою запобігання наїзду у відповідності з вимогами п. 16.39 ПТЕ, машиніст ОСОБА_2 застосував міри екстреного гальмування з одночасною подачею звукового сигналу, але наїзду уникнути не вдалось.

Згідно з Довідкою розшифрування касети реєстрації серії КР-М № 1149152 поїзда № 711 сполученням «Костянтинівка-Київ» від 17 лютого 2019 року прискореного електропоїзда «НRCS2 - 010» встановлено, на 1022км 1 пк о 17 годині 00 хвилин 52 секунді машиніст застосував екстрене гальмування при швидкості 117 км/год (встановлена швидкість 120 км/год). Зупинився на 1021 км. 4 пк о 17 годині 01 хвилині 34 секунді дійсний гальмівний шлях склав 689 м. Звуковий сигнал (тифон) подавався о 17 годині 00 хвилин 50 секунд. Звуковий сигнал (свисток) подавався о 17 годині 00 хвилин 26 секунд.

Згідно з Висновком судово-медичної експертизи №92 від 21 березня 2019 року - причиною смерті громадянина ОСОБА_3 , 1953 року народження є отримана ним сполучена тупа травма голови та тулуба, яка супроводжувалась відкритим багатоуламковим переломом кісток склепіння та основи черепу з руйнуванням речовини головного мозку, множинними переломами кісток грудної клітки з ушкодженням легень та спинного мозку, розривами печінки та селезінки, що призвело до розриву виражених явищ шока-крововтрати. В момент смерті ОСОБА_3 знаходився у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується виявленням при судово-токсикологічному дослідженні крові та сечі трупа спирту етилового у концентрації у крові 2,32%, у сечі - 3,18%. Відповідно до живої особи виявлена концентрація спирту етилового може відповідати середньому ступеню алкогольного сп`яніння.

Враховуючи те, що під час досудового розслідування об`єктивних даних, які свідчать про наявність в діях працівників залізничного транспорту ознак кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 276 КК України, а саме порушення працівниками залізничного транспорту Правил безпеки руху або експлуатації транспорту, якщо вони спричинили загибель людей, не встановлено, тобто в діях машиніста ОСОБА_2 відсутні об`єктивна та суб`єктивна сторони складу зазначеного кримінального правопорушення.

Згідно з Листом філії «Українська залізнична швидкісна компанія» АТ «Українська залізниця» від 12 липня 2021 року, електропоїзди виробництва Hyundai Rotem, є власністю АТ «Українська залізниця» і перебувають на балансі філії «Українська залізнична швидкісна компанія» акціонерного товариства «Українська залізниця». З усіма машиністами потягів, які працюють в АТ «Українська залізниця», офіційно оформлені трудові відносини.

Відповідно до Довідки щодо балансової належності філії «Українська залізнична швидкісна компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця» від 12 вересня 2021 року, 10 електропоїздів виробництва «Hyundai Rotem Company» НRCS2-001 - НRCS2-010 (Хюндай) з червня 2012 року по теперішній час обліковуються на балансі філії «Українська залізнична швидкісна компанія» акціонерного товариства «Українська залізниця».

Відтак АТ «Укрзалізниця» є належним відповідачем у справі, оскільки є володільцем джерела підвищеної небезпеки.

Звернувшись з позовом до АТ «Укрзалізниця» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю батька ОСОБА_3 , позивач зазначала про те, що через загибель її батька вона зазнала сильних душевних страждань, що негативно відобразилося на її емоційному стані та призвело до необхідності докладати зусиль для зміни звичного для неї способу життя та відновити попередній стан неможливо, оскільки загибель батька є невідворотною подією.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.

У відповідності до приписів ст.ст. 3, 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес.

Згідно з положеннями ст. 55 Конституції України та чинного законодавства фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів.

За змістом ч. ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

Пункт 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України вказує, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

За змістом до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Частиною 2 ст. 1193 ЦК України закріплено, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

У відзиві на позовну заяву, представник АТ «Укрзалізниця» - Онищенко О.Ф., не визнаючи позовні вимоги, посилалась на ту обставину, що смерть ОСОБА_3 настала внаслідок його умислу на спричинення такої шкоди, оскільки потерпілий не відреагував на звуковий сигнал (тифон) та звуковий сигнал (свисток) та не впевнився у відсутності поїзда, не зупинився поза межами небезпечної зони, пропустити поїзд, не відійшов на безпечну відстань від залізничної колії, чим порушив п.п.2.1, 2.2, 2.3, 2.5 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України.

Крім того, згідно Висновку судово-медичної експертизи №92 від 21 березня 2019 року, ОСОБА_3 знаходився в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується виявленням при судово-токсилогічному дослідженні крові та сечі трупа спирту етилового у концентрації в крові 2,32 %о, в сечі 3,18%о. Відповідно до живої особи виявлена концентрація спирту етилового може відповідати середньому ступеню алкогольного сп`яніння, тому вважає, що вищенаведені обставини, загибель ОСОБА_3 відбулася внаслідок власного умислу та ще й у стані алкогольного сп`яніння.

Однак, Верховний Суд у Постанові від 21 квітня 2021 року у справі № 450/4163/18 зазначив, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. У той же час, чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності в частині відшкодування моральної шкоди власника джерела підвищеної небезпеки, як вина потерпілого.

З урахуванням викладеного суд приходить висновку, що відсутність вини водія електропотягу та закриття кримінального провадження за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення не звільняє відповідача від обов`язку відшкодувати доньці загиблого - ОСОБА_3 моральну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини).

Крім того суд вважає, що під час розгляду справи не було доведено належними доказами, що пригода трапилась внаслідок умислу потерпілого ОСОБА_3 , як на цьому наголошує відповідач.

Під умислом слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому така особа повинна розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Проте судом встановлено, що загиблий ОСОБА_3 був в середньому ступені алкогольного сп`яніння, в зв`язку з чим суд приходить до висновку, що хоча потерпілий, перебуваючи в такому стані, знаючи про небезпечність перебування на залізничній колії, не реагуючи на попереджувальні сигнали великої та малої гучності, належним чином не усвідомлював всієї навколишньої обстановки, але певна частини вини у випадку, який стався, є і в діях останнього, а тому суд вважає за можливе врахувати положення ч. 2 ст. 1193 ЦК України, яка передбачає, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Пунктом 6.4 Методичних рекомендацій «Відшкодування моральної шкоди» (лист Міністерства юстиції від 13 травня 2004 року № 35-13/797) роз`яснено, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, тим більше, якщо така компенсація стосується юридичної особи. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним.

Отже, рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди одразу визначається потерпілим у позовній заяві, хоча остаточне рішення про розмір компенсації моральної шкоди приймається судом. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Вирішуючи питання про розмір завданої моральної шкоди суд виходить із того, що на цей час не існує якогось сталого алгоритму визначення розміру моральної шкоди, але виходячи з характеру правопорушення, тривалість страждань і переживань ОСОБА_1 , оцінивши усі чинники завданої моральної шкоди, виходячи із морально-правових імперативів справедливості, розумності й добросовісності суд приходить до висновку, що з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 слід стягнути 100 000 грн. 00 коп. у якості відшкодування моральної шкоди.

Суд вважає, що така грошова компенсація є адекватною дійсним моральним стражданням ОСОБА_1 , доньки загиблого ОСОБА_3 , оскільки сам факт загибелі батька ОСОБА_7 на залізничній колії, під час руху поїзду, є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань останньої, враховуючи те, що згідно з частиною першою статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме стягнення з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 100 000 грн. 00 коп.

Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Відтак, з урахуванням часткового задоволення позову, стягненню з відповідача на користь держави підлягає сплачений судовий збір в розмірі 999 грн. 99 коп.

Керуючись ст.ст.10,12,13, 137, 141, 263-265 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (; 03680, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд.5) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ; РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) моральну шкоду у розмірі 100 000 грн. 00 коп. (сто тисяч грн. 00 коп.).

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (; 03680, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд.5) на користь держави судовий збір у сумі 999 грн. 99 коп. (дев`ятсот дев`яносто дев`ять грн. 99 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності до абз. 2 ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений суддею 18.09.2023.

Суддя А. О. Михальченко