Справа №173/1176/23
Провадження №2-о/173/40/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2023 р. м.Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Бурхан С.М.,

за участю секретаря судового засідання: Баранник Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, за правилами окремого провадження, в м.Верхньодніпровську цивільну справу

за заявою ОСОБА_1

та ОСОБА_2

про розірвання шлюбу за заявою подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

02.05.2023 року заявники звернулися до суду з заявою про розірвання шлюбу за заявою подружжя..

Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 08.05.2023 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами окремого провадження на 07.08.2023 року.

07.08.2023 року справи відкладено на 09.10.2023 року, у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному.

09.10.2023 року заявники у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, проте подали до суду заяви, відповідно до змісту яких просять суд розглянути справу у їхню відсутність.

Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось відповідно до положень ст. 247 ЦПК України.

Згідно заявлених вимог заявники просять розірвати шлюб, зареєстрований 23 серпня 2014 року виконавчим комітетом Верхівцівської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, актовий запис № 28.

В обґрунтування заявлених вимог заявники посилаються на наступне:

23 серпня 2014 року виконавчим комітетом Верхівцівської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, актовий запис № 28 був зареєстрований шлюб між ними.

Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Через певний час після реєстрації шлюбу сімейне життя між подружжя погіршувалось. Фактично шлюбні відносини між ними припинені та спільне господарство не ведеться.

Справа розглядалась в окремому провадженні.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини

Судом встановлено, що 23 серпня 2014 року виконавчим комітетом Верхівцівської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, актовий запис № 28, був зареєстрований шлюб між заявниками, що підтверджується свідоцтвом про шлюб.

В період шлюбу у заявників народилися діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження, в якому заявники записані батьками дітей.

Судом встановлено, що на даний час заявники припинили шлюбні відносини, тому даний факт суд вважає встановленим.

Сімейне життя між подружжям не склалося, спільне господарство не ведеться.

Зазначені обставини, на думку суду створюють неможливі умови для подальшого спільного проживання заявників та збереження шлюбних стосунків.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, - чоловіки та жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознаками раси, національності або релігії одружуватись і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання шлюбу.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що припинення шлюбних відносин між заявниками має стійкий характер і шлюбні відносини та спільне проживання заявники не бажають відновлювати, оскільки подали спільну заяву про розірвання шлюбу, а причини, які спонукали заявників на розірвання шлюбу є обґрунтованими, подальше їх проживання та примирення стало не можливим, шлюб між заявниками потрібно розірвати так як подальше перебування заявників у шлюбі на думку суду суперечитиме їхнім інтересам та інтересам їхньої дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України - Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України - Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Судом встановлено, що заявники не підтримують шлюбних відносин, тому виходячи із принципу добровільності (вільної згоди чоловіка і жінки) шлюбу, суд приходить до висновку, що подальше перебування заявників у шлюбі буде мати наслідком примушення сторін до шлюбних відносин, та втратить одну з основних його підстав - добровільність.

За даних обставин суд приходить до висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу.

Дане рішення приймається судом у відповідності із способом захисту обраним заявниками та передбаченим нормами Сімейного кодексу України.

Відповідно до ст.. 113 СК України - Особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Після розірвання шлюбу суд вважає за можливе залишити ОСОБА_2 прізвище, обране при реєстрації шлюбу « ОСОБА_2 ».

Відповідно до ст. 115 СК України рішення суду після набрання ним законної сили надсилається органу державної реєстрації актів цивільного стану громадян для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Відповідно до п. 7 ст. 294 ЦПК України понесені заявниками судові витрати по сплаті судового збору покладаються на заявників відповідно до розміру сплаченої суми .

Витрати за реєстрацію розірвання шлюбу в органах державної реєстрації актів цивільного стану, суд вважає за можливе покласти на заявників в рівних частинах.

На основі ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України, керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 142, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги за заявою ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу - задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 23 серпня 2014 року виконавчим комітетом Верхівцівської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, актовий запис № 28, між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 і ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_2 - розірвати.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 залишити прізвище, обране при реєстрації шлюбу - « ОСОБА_2 ».

Після набрання рішенням законної сили його копію направити Верхньодніпровському відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду .

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення.

Повний текст рішення виготовлений 09.10.2023 року

Суддя С.М. Бурхан