Єдиний державний реєстр судових рішень
Доступ до Реєстру здійснюється в тестовому (обмеженому) режимі. Для запобігання загрозам життю і здоров'ю суддів та учасників судового процесу, а також у разі виявлення ознак кіберзагрози, доступ до Реєстру або окремих рішень у ньому може бути обмежено.
Змінені назви судів
Категорія справи №
Надіслано судом: не визначено. Зареєстровано: 16.02.2023. Забезпечено надання загального доступу: 17.02.2023.
Дата набрання законної сили: 07.02.2023
Номер судового провадження: не визначено
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 22-ц/824/182/2023 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Коцюрба О.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2023 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коцюрби О.П.,

суддів: Білич І.М., Слюсар Т.А.,

при секретарі - Качалабі О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 28 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

В Печерський районний суд міста Києва звернулась ОСОБА_2 (далі - позивач) із позовом до ОСОБА_3 (далі - відповідач), у якому просила поділити спільне сумісне майно, що придбано за час шлюбу, визнавши за нею право приватної власності на частину квартири АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 07 липня 2017 року між нею та ОСОБА_3 зареєстровано шлюб,

Від даного шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В період шлюбу, 01 лютого 2018 року ними спільно було придбано у власність та зареєстроване на ім?я ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 .

Таким чином, вказана квартира є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Позивач зазначила, що незважаючи на це, відповідач не визнає її законне право на частину вказаної квартири, вважає що це його особиста власність.

Вказала, що протягом останнього року вона неодноразово зверталась до ОСОБА_3 з проханням зареєструвати її та малолітнього сина у спірній квартирі, однак він під різними приводами відповідає відмовою, а в останній раз заявив що вона жодного права на вказану квартиру не маю та під час кожної сварки погрожує залишити її без житла.

У зв`язку з викладеними обставинами, просила задовольнити її позовні вимоги.

Під час розгляду справ в суді першої інстанції, відповідач ОСОБА_3 подав заяву про визнання позову у справі.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 28 вересня 2021 року в порядку поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, визнано за ОСОБА_2 право власності на частину квартири АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 11 350,00 грн. сплаченого судового збору.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, особа, що не брала участі у розгляді справи - ОСОБА_1 (далі - апелянт) оскаржила його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі, посилаючись на необґрунтованість рішення суду, невідповідність висновків суду обставинам справи, не повне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також на те, що оскаржуване рішення суду порушує її права, просила рішення Печерського районного суду міста Києва від 28 вересня 2021 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Стягнути на її користь судовий збір у розмірі 17 025 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 10 000 грн. Застосувати до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 заходи процесуального примусу, зокрема штраф у сумі від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовувала тим, що спірна квартира не підлягає поділу між позивачем та відповідачем, так як квартира АДРЕСА_1 була придбана до укладання їх шлюбу, оскільки оплата грошових коштів за покупку Лоту облігацій, який в майбутньому ОСОБА_5 пред`явив забудовнику для отримання квартири АДРЕСА_1 була здійснена в момент перебування ОСОБА_3 у шлюбі з ОСОБА_1 , тому, позивач не має права на визнання за нею частки у праві власності на цю квартиру.

Апелянт вважає, що дії позивача та відповідача у даній справі є зловживанням процесуальними правами. На її думку, сторони справи навмисно ініціювали даний спір без будь-якої правової підстави на це, без будь-якої причини, адже сторони досі перебувають у шлюбі і не потребують розподілу майна.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник ОСОБА_3 - адвокат Ларичев В.Б. проти доводів апеляційної скарги заперечив, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Суд апеляційної інстанції, переглянувши справу за наявними в ній та додатково наданими доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню а рішення Печерського районного суду міста Києва від 28 вересня 2021 року скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, зазначеним вимогам закону, рішення суду першої інстанції не відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , Печерський районний суд міста Києва виходив з того, що визнання ОСОБА_3 позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними.

Апеляційний суд не погоджується з такими висновками Печерського районного суду міста Києва з огляду на наступне.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 10 серпня 2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було зареєстровано шлюб, актовий запис № 124, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Долинського районного управління юстиції Головного управління юстиції в Івано-Франківській області (а.с. 46).

Між ОСОБА_3 та ТОВ «БУДСПЕЦСЕРВІС» (далі - забудовник), 21 червня 2013 року укладено договір № 5-5/13 про участь у будівництві об`єкта нерухомого майна , відповідно до умов якого, ОСОБА_5 (далі - інвестор) зобов`язувався повністю оплатити вартість Лоту облігацій за договором купівлі-продажу цінних паперів, а також пред`явити такий лот облігацій до погашення забудовнику, а забудовник зобов`язувався передати об`єкт нерухомого майна інвестору, а саме: квартиру АДРЕСА_2 (а.с. 61-65).

Також, 21 червня 2013 року, між ТОВ «КУА «ЮДІ ЕССЕТ МЕНЕДЖМЕНТ» та ОСОБА_6 (далі - покупець) було укладено Договір купівлі-продажу цінних паперів № 23602БB, відповідно до якого, відповідачем було придбано Лот облігацій, а саме - 11673 шт. облігацій 0852, емітентом яких є ТОВ «БУДСПЕЦСЕРВІС» (а.с. 68-72).

Відповідно до умов вказаного договору оплата відбувалась в строк до 27 червня 2013 року у сумі 933 022,89 грн., а у строк до 31 грудня 2014 решту ціни у розмірі 933 022,89 грн.

Окрім цього, 02 серпня 2016 року між ТОВ «КУА «ЮДП ЕССЕТ МЕНЕДЖМЕНТ» та ОСОБА_6 укладено Договір купівлі-продажу цінних паперів № 217-12-БB/16, відповідно до якого, відповідачем придбано Лот облігацій, а саме 11673 шт. облігацій 0852, емітентом яких є ТОВ «БУДСПЕЦСЕРВІС» (а.с. 73-77).

Відповідно до умов вказаного договору купівлі-продажу цінних паперів, оплата за договором відбулась в цей же день на поточний рахунок ТОВ «КУА «ЮДІ ЕССЕТ МЕНЕДЖМЕНТ», вказаний у договорі.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Печерського районного суду міста Києва від 24 березня 2017 року шлюб міг ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано (а.с. 53).

Із Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого Шевченківським районним в місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києва; вбачається, що 07 липня 2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено шлюб (а.с. 18).

Додатковим договором від 10 січня 2018 року до договору № 5-5/13 про участь у будівництві об`єкта нерухомого майна від 21 червня 2013 року, ОСОБА_5 та ТОВ «БУДСПЕЦСЕРВІС» погодили зменшення площі об?єкта, так як при придбанні площа складала - 116,73 кв.м., а по даним з реєстру речових прав становить - 116,50 кв.м.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на підставі Додаткового Договору від 26 січня 2013 року до Договору про участь у будівництві об`єкта нерухомості № 5-5/13, Додаткового договору від 10 січня 2018 року до Договору № 5-5/13 про участь у будівництві об`єкта нерухомого майна від 21 червня 2013 року, Договору купівлі-продажу цінних паперів № 23602БB від 21 червня 2013 року, Договору купівлі-продажу цінних паперів № 217-12-БB/16 від 02 серпня 2016 року, Акту про пред`явлення Лоту облігацій до погашення від 15 грудня 2017 року, Акту приймання-передачі об`єкта нерухомості від 23 січня 2018 року, виписки зі списку інвесторів серії та номер 44 від 24 січня 2018 року, що спірна квартира АДРЕСА_1 ,зареєстрована за ОСОБА_3 (а.с. 20-21).

Рішення про державну реєстрацію прав (з відкриттям розділу), індексний номер: 39523524 від 05 лютого 2018 року здійснено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотухіною О.М.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 368 ЦК України, майно набуте подружжям за час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

У ст. 60 СК України вказано, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Положення ст. 61 СК України вказують на те, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно із ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Отже, вказані норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об?єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 725/1776/18 (провадження № 61-7911св19), постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.

Аналогічна позиція сформульована у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц , від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц, від 04 березня 2020 року у справі №761/22696/17.

За змістом ст.ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Враховуючи те, що сплата грошових коштів за покупку Лоту облігацій, який в майбутньому ОСОБА_5 пред`явив забудовнику для отримання квартири АДРЕСА_1 відбулась в момент перебування ОСОБА_3 у шлюбі з ОСОБА_1 , а у 2018 році відбулась лише реєстрація речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_6 , підстави для визнання за ОСОБА_2 право власності на частину квартири АДРЕСА_1 в порядку поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя відсутні, так як оплата нерухомості відбулась до укладання шлюбу між позивачем та відповідачем.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що в провадженні Печерського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа № 757/46714/20-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя. До складу сумісного майна, що підлягає поділу входить також спірна квартира АДРЕСА_2 .

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 21 січня 2021 року у справі № 757/46714/20-ц вжито заходи забезпечення та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 .

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що є інша особа, яка претендує на спірне майно, яка не була залучена до участі у справі. Тому спірна квартира не може бути безспірно визнана об`єктом спільної власності позивача та відповідача у даній справі.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів приходить до висновку, про те, що при розгляді даної справи Печерським районним судом міста Києва не встановлено всіх обставин справи, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, порушено норми матеріального та процесуального права, рішення Печерського районного суду міста Києва від 28 вересня 2021 року підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення, про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із приписами ч.ч. 1 - 6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи, витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На підтвердження розміру понесених витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги в суді апеляційної інстанцій ОСОБА_1 надано: договір про надання правової допомоги № 1/цс-2020 від 21 липня 2020 року укладений між ОСОБА_1 та адвокатами Меліовою В.І., Ільченком Д.М., додаток № 4 до договору про надання правової допомоги № 1/цс-2020 від 18 жовтня 2021 року, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ДН № 4930, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ДН № 5726, копію ордера серії АН № 1046743 на надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_1 адвокатом Меліковою В.І. в Київському апеляційному суді, копію ордера серії АН № 1049430 на надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_1 адвокатом Ільченком Д.М. в Київському апеляційному суді.

Апеляційний суд, розподіляючи витрати, понесені ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу, приходить до висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у додатковій постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що зазначені ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. є завищеними, належним чином не обґрунтованими та становлять надмірний тягар для позивача, що суперечить принципу розподілу судових витрат.

Враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, апеляційний суд прийшов до висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені у даній справі витрати на професійну правничу допомогу при розгляді справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 5 000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а рішення Печерського районного суду міста Києва від 28 вересня 2021 року скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції в сумі 17 025 грн.

Разом з тим, колегія суддів не вбачає в діях ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що полягають у зверненні до суду з позовом та визнанням позовних вимог зловживання своїми процесуальними правами у розумінні ст. 44 ЦПК України, тому, підстави для застосування до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 заходів процесуального примусу, зокрема, штрафу відсутні.

Керуючись ст.ст. 141, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 28 вересня 2021 року скасувати, ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_4 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_4 ) 17 025 (сімнадцять тисяч двадцять п`ять) гривень судового збору за подачу апеляційної скарги.

В задоволенні решти вимог апеляційної скарги відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П. Коцюрба

Судді: І.М. Білич

Т.А. Слюсар

Логін:

Для помилки:

Пароль:

Для помилки:

З метою упередження перешкоджанню стабільній роботі Реєстру шляхом здійснення автоматичних або автоматизованих запитів на пошук та копіювання ("викачування") бази даних, запроваджено інтерактивний елемент захисту системи

Введіть cуму цифр, зображених на малюнку:

Перевірити
Закрити

Ваше ім'я:

Для помилки:

Ваш e-mail:

Для помилки:

Повідомлення:

Для помилки:

Введіть в поле результат арифметичного виразу:

Для помилки:

Зачекайте, будь ласка...