Справа № 333/2350/21
Провадження № 2/333/101/23
рішення

Іменем України

19 липня 2023 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого-судді Кулик В.Б., за участю секретаря судового засідання Кари Н.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Запоріжжя, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (на підставі рішення загальних зборів від 12.08.2022 року змінено найменування на АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «СЕНС БАНК»), державного реєстратора виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенкова Сергія Олександровича, державного реєстратора Василівської районної державної адміністрації Запорізької області Міюц Світлани Олександрівни про визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію, припинення права власності, -

В С Т А Н О В И В:

14.04.2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до АТ «Альфа-Банк» (на підставі рішення загальних зборів від 12.08.2022 року змінено найменування на АТ «СЕНС БАНК»), державного реєстратора виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенкова С.О., державного реєстратора Василівської районної державної адміністрації Запорізької області Міюц С.О., про визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію, припинення права власності, в якому просить суд: визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора виконавчого комітета Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенкова С.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 44345439 від 30.11.2018 року, 12:42:02, про реєстрацію за АТ «Укрсоцбанк», , права приватної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, номер запису про право власності 2919726; визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Василівської районної державної адміністрації Запорізької області Міюц С.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 50566782 від 03.01.2020 року, 14:41:01, про реєстрацію за АТ «Альфа-Банк», , права приватної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, номер запису про право власності 34960145; скасувати державну реєстрацію права власності АТ «Альфа-Банк» (в тому числі як правонаступника АТ «Укрсоцбанк») на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, номери записів про право власності 29197261; 34960145 та припинити право власності АТ «Альфа-Банк», (в тому числі як правонаступника АТ «Укрсоцбанк»), на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (номери записів про право власності 29197261; 34960145), а також стягнути з відповідачів понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 724,00 грн.

Позов обґрунтований тим, що 04.06.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 07П096-К, за яким банк надав позичальнику грошові кошти на споживчі цілі в сумі 28 000,00 доларів США з кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту до 03.06.2022 року. З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 08.06.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 був укладений іпотечний договір № 07П096-І, предметом іпотеки за яким є квартира в житловому будинку літ. А-5, загальною площею 41,1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала позивачу і ОСОБА_3 (оскільки була придбана у шлюбі) на праві спільної сумісної власності на підставі рішення постійно діючого третейського суду при Українській Товарній біржі (справа № 0053/07 від 16.04.2007 року). 28.11.2018 року, о 17:14:53, державним реєстратором виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенковим С.О. проведено реєстрацію права приватної власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , за АТ «Укрсоцбанк». 21.12.2019 року, о 12:29:20, державним реєстратором Василівської районної державної адміністрації Запорізької області Міюц С.О. проведено реєстрацію права приватної власності на вказану квартиру за AT Альфа-Банк». Позивач вважає, що такі рішення державні реєстратори прийняли в порушення вимог законодавства України. Так, жодних повідомлень про повернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору від AT «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», на її адресу не надходило. Також, укладений 08.06.2007 року між нею та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» іпотечний договір № 07П096-І містить застереження, яке надавало банку право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки у спосіб, встановлений ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Державний реєстратор Ільющенков С.О. не перевірив відповідність наданих AT «Укрсоцбанк» документів вимогам Закону України «Про іпотеку» та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 25.12.2015 року № 1127, проігнорував відсутність документів, що підтверджує наявність факту завершення 30-го строку з моменту отримання позивачем, як іпотекодавцем, та боржником ОСОБА_2 письмової вимоги іпотекодержателя. Крім того, предмет іпотеки підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», яким уведено тимчасову заборону на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження, оскільки виступає предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті, загальна площа якого не перевищує 140 кв.м., використовується як місце постійного проживання позичальника та іпотекодавця. З 16.01.2020 року такого способу захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію трава закон не передбачає. Тому, з метою ефективного та передбаченого чинним законодавством України способу захисту своїх порушених прав, позивачем висуваються вимоги щодо визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень; скасування державної реєстрації права власності АТ «Альфа-Банк» на спірну квартиру та припиненням права власності банку на квартиру.

Ухвалою суду від 15.04.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи здійснюється за правилами загального позовного провадження.

15.04.2021 року ухвалою суду за клопотанням представника позивача витребувано докази.

Ухвалою суду від 15.04.2021 року за клопотанням позивача накладено арешт на нерухоме майно квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

25.05.2021 року до канцелярії суду від представника відповідача АТ «Альфа-Банк» надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі і зазначив, що внаслідок несвоєчасного виконання зобов`язань за кредитним договором, AT «Укрсоцбанк» скористалось своїм правом та звернуло стягнення на предмет іпотеки шляхом реєстрації права власності. 15.10.2019 року відповідно до підпункту «г» п. 11 ч. 4 ст. 1 Закону України «Про спрощення процедур реорганізації та капіталізації банків», пунктів 3.1, 5.3 Постанови Правління НБУ № 189 від 27.06.2008 року «Про затвердження положення про особливості реорганізації банку за рішенням його власників», було затверджено Передавальний акт, відповідно до якого АТ «Альфа-Банк» у порядку правонаступництва набуває всіх прав за переданими йому активами (включаючи права за договорами забезпечення, у тому числі поруки), а також набув обов`язків боржника за вимогами кредиторів (вкладників) за переданими зобов`язаннями без необхідності внесення змін до відповідних договорів. Згідно з п. 1 Передавального акта від 15.10.2019 року, внаслідок реорганізації шляхом приєднання AT «Укрсоцбанк» правонаступником усього його майна, майнових прав та обов`язків за цим актом є АТ «Альфа-Банк». Правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків AT «Укрсоцбанк» виникає у АТ «Альфа-Банк» з дати затвердження цього Передавального акту загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та рішенням єдиного акціонера AT «Укрсоцбанк» а саме: з 15.10.2019 року. Таким чином, АТ «Альфа-Банк» є правонаступником всіх прав та обов`язків AT «Укрсоцбанк». Згідно з ч. 1 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, є одним із визначених законодавством способів звернення стягнення на предмет іпотеки. В іпотечному договорі сторони погодили застереження про позасудове врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, що прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками. Крім того, таке погодження сторонами свідчить і про наявність згоди самого іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань. Посилання позивача щодо неотримання письмових вимог є безпідставними, оскільки відповідні вимоги AT «Укрсоцбанк» неодноразово направлялися на адресу позивача та відповідні докази містять в матеріалах реєстраційної справи. На виконання норм Закону України «Про іпотеку» AT «Укрсоцбанк» надіслав письмове повідомлення іпотекодавцю. Однак, у зв`язку з навмисним ухиленням від отримання кореспонденції позивачем, конверт було повернуто за закінченням терміну зберігання, що є належним доказом повідомлення позивача, оскільки повернення від боржника належно направленої вимоги «за закінченням встановленого строку зберігання» свідчить про вжиття іпотекодержателем всіх заходів для відповідного повідомлення боржника про наявність заборгованості. У даній справі звернення стягнення на квартиру як предмет іпотеки шляхом прийняття рішення про державну реєстрацію права власності за іпотекодержателем здійснено не у примусовому порядку, оскільки позивач надав іпотекодержателю згоду на перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя за рішенням іпотекодержателя. А тому Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає застосуванню до цих правовідносин. Позивачем не наданого жодного допустимого доказу (довідка про склад сім`ї, довідка про місце проживання тощо) на підтвердження відсутності іншого майна, що не виключає можливість наявності у позивача іншого майна. Обов`язок на доведення відсутності іншого житла покладається саме на сторону позивача.

31.05.2021 року до канцелярії суду від представника відповідача АТ «Альфа-Банк» надійшли пояснення, в яких він зазначив, що положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не поширюються на випадки звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку» на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідного застереження в іпотечному договорі). Як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно у позичальника ОСОБА_2 у власності є будинок, загальною площею 62,3 кв.м., і квартира, загальною площею 44,58 кв.м.

14.06.2021 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду.

13.09.2022 року до суду від представника відповідача АТ «Альфа-Банк» надійшли пояснення, в яких він зазначив, що заперечує проти позову. Положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» неможливо застосувати до цих відносин, так як у ОСОБА_2 є ще нерухоме майно у власності, тобто предмет іпотеки не є єдиним місцем проживання. Також, банк повторно звернув увагу суду, що на виконання вимог Закону України «Про іпотеку» надсилав письмове повідомлення іпотекодавцю, однак позивач навмисно ухилилась від отримання кореспонденції. Положеннями договору іпотеки передбачено, що усі повідомлення за цим договором будуть вважатися зробленими належним чином, у випадку якщо вони здійснені у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, кур`єром, або вручені особисто. Датою отримання таких повідомлень вважається дата їх особистого вручення, або дата поштового штемпеля відділення зв`язку одержувача. Належним дотриманням іпотекодержателем процедури повідомлення іпотекодавця та боржника, якщо він є відмінним від іпотекодавця, про вимогу стосовно усунення порушення слід вважати таке повідомлення, що було надіслано належним чином, проте не отримане внаслідок недбалості або ухилення від отримання. Направлення такої вимоги іпотекодавцю про усунення порушень основного зобов`язання обґрунтовується саме тим, що іпотекодавець має право замість боржника усунути порушення основного зобов`язання і тим самим убезпечити себе від звернення стягнення на належний йому предмет іпотеки.

06.02.2023 року представник відповідача «АТ «Альфа-Банк» подала до суду повідомлення про зміну найменування. 12.08.2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «СЕНС БАНК».

26.07.2023 року до суду від адвоката Слизовської М.Ю., яка представляє інтереси ОСОБА_1 , надійшло клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу у розмірі 11 000,00 грн., разом із клопотанням до суду надано письмові докази надання правничої допомоги позивачу.

В цей же день, до суду від представника АТ «СЕНС БАНК» надано до суду пояснення. Їх зміст полягає в запереченнях щодо стягнення витрат на правову допомогу, так як відсутні докази сплачених позивачем коштів (квитанції), розмір винагороди є значно завищеним, надуманим і недоведеним. Просить суд, застувати принцип розумності та співмірності, зменшити витрати на правничу допомогу.

Представник позивача адвокат Слизовська М.Ю. у судове засідання не з`явилась, надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд задовольнити позов, з підстав, викладених у позовній заяві. Окрім того, просила задовольнити клопотання про відшкодування витрат на правову допомогу, загальний розмір витрат складає 11 000,00 грн., просить стягнути з кожного відповідача по 3 666 грн. 60 коп.

Представник відповідача «АТ «СЕНС БАНК» (АТ «Альфа-Банк») Ременюк Т.О. у судове засідання не з`явилась, просила розглянути справу за відсутності представника, щодо задоволення позову заперечувала у повному обсязі, посилаючись на підстави, викладені у відзиві на позовну заяву і письмових поясненнях. Також, просила відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу, так як вони належно не підтверджені і є неспівмірними.

Відповідачі державний реєстратор виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенков С.О. і державний реєстратор Василівської районної державної адміністрації Запорізької області Міюц С.О., будучи повідомленими судом про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. Державний реєстратор виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенков С.О. надав суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, у позові відмовити.

Суд, вивчивши матеріали справи і дослідивши письмові докази, дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Положеннями ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

04.06.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (кредитор) та ОСОБА_2 (позичальник) був укладений кредитний договір № 07П096-К, за яким кредитор надав позичальнику грошові кошти на споживчі цілі в сумі 28 000,00 доларів США з кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту до 03.06.2022 року (т. 1, а.с. 16-19).

З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 08.06.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (іпотекодавець) був укладений іпотечний договір (з майновим поручителем) № 07П096-І (а.с.20-25), предметом іпотеки за яким є квартира в житловому будинку літ. А-5, загальною площею 41,1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 на підставі рішення постійно діючого третейського суду при Українській Товарній біржі (справа № 0053/07 від 16.04.2007 року), що стверджується витягом з реєстру права власності на нерухоме майно (т. 1, а.с. 13, 14-15).

В силу п. 4.1 договору іпотеки № 07П096-І від 08.06.2007 року, у разі невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем основного зобов`язання, Іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з п. 4.2 договору іпотеки № 07П096-І від 08.06.2007 року, у разі порушення Іпотекодавцем обов`язків, встановлених цим Договором, Іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до п. 4.6 договору іпотеки № 07П096-І від 08.06.2007 року встановлені способи звернення стягнення на предмет іпотеки: на підставі рішення суду; або виконавчого напису нотаріуса; або шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язання по кредитному договору в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

28.11.2018 року, о 17:14:53, державним реєстратором виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенковим С.О. проведено реєстрацію права приватної власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , за АТ «Укрсоцбанк». В якості підстави виникнення права власності зазначено наступне: повідомлення про вручення кур`єрської відправки, серія та номер: б/н, виданий 17.09.2018, видавник: ТОВ «ТЕКС Україна»; повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки, серія та номер: Вих. № 10601, виданий 18.06.2018, видавник: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», іпотечний договір № 07П096-І, серія та номер: 1410, виданий 08.06.2007, видавник: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Туріченко О.М. (т. 1, а.с. 26-28).

21.12.2019 року, о 12:29:20, державним реєстратором Василівської районної державної адміністрації Запорізької області Міюц С.О. проведено реєстрацію права приватної власності на вказану квартиру за AT Альфа-Банк» (т. 1, а.с. 29-31).

Верховний Суд вказав, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 року у справі № 523/9076/16-ц (п. 41), від 20.06.2018 року у справі № 308/3162/15-ц (п. 49), від 21.11.2018 року у справі № 127/93/17-ц (п. 50), від 12.12.2018 р. у справі № 372/51/16-ц (п. 31.4), від 12.12.2018 року у справі № 570/3439/16-ц (п. 37, 54), від 30.01.2019 року у справі № 552/6381/17 (п. 38), від 13.03.2019 року у справі № 757/39920/15-ц (п. 31), від 27.03.2019 року у справі № 520/17304/15-ц (п. 63)).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 року у справі № 823/2042/16 (провадження № 11-377апп18) зроблено висновок, що спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим. А тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін. Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано.

Державний реєстратор, зокрема і приватний нотаріус, зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений.

Установивши, що позов заявлений до неналежних відповідачів державного реєстратора виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенкова С.О., державного реєстратора Василівської районної державної адміністрації Запорізької області Міюц С.О. та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежних відповідачів належним, суд має відмовити у позові до такого відповідача. Проте, у даному позові одним із відповідачів є АТ «Альфа-Банк» (АТ «СЕНС БАНК»), зміст і характер правовідносин між учасниками справи та встановлені обставини справи підтверджують, що спір у позивача виник саме з товариством щодо права власності на квартиру та правомірності дій товариства стосовно реєстрації за ним такого права. Спір про скасування рішення щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно треба розглядати як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно особою, за якою зареєстровано речове право на це майно.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3).

Згідно зі ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Стаття 36 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, яка діяла на час укладення договору іпотеки) передбачала, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Положеннями ст. 37 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Із внесенням змін до цієї норми згідно із Законом України від 25.12.2008 року «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» норми ст. 37 Закону України «Про іпотеку» передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Реєстрація права власності на спірну квартиру за АТ «Укрсоцбанк» відбулася на підставі ст. 37 Закону України «Про іпотеку» (право іпотекодержателя задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки) та відповідного застереження в іпотечному договорі.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частиною третьою ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Відповідно ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Згідно з п. 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127 (далі Порядок № 1127), для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.

Відповідно до п. 61 Порядку № 1127, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

З наведеного слідує, що підставою для задоволення вимог іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання є надсилання іпотекодавцю письмової вимоги про усунення порушення.

Визначена у ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» процедура подання іпотекодержателем вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору передує прийняттю іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб на підставі договору (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02.06.2019 року у справі № 205/578/14-ц).

Наведені норми спрямовані на забезпечення фактичного повідомлення боржника, аби надати йому можливість усунути порушення, і цим запобігти зверненню стягнення на майно боржника. Тому повідомлення боржника потрібно вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення.

Аналогічний висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23.06.2020 року у справі № 645/1979/15-ц.

У постанові від 29.09.2020 року у справі № 757/13243/17 Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що належним дотриманням іпотекодержателем процедури повідомлення іпотекодавця та боржника, якщо він є відмінним від іпотекодавця, про вимогу стосовно усунення порушення також потрібно вважати таке повідомлення, що було надіслане належним чином, проте не отримане внаслідок недбалості або ухилення від отримання. Направлення такої вимоги іпотекодавцю про усунення порушень основного зобов`язання обґрунтовується саме тим, що іпотекодавець має право замість боржника усунути порушення основного зобов`язання і тим самим убезпечити себе від звернення стягнення на належний йому предмет іпотеки. У разі дотримання іпотекодержателем порядку належного надсилання вимоги про усунення порушення основного зобов`язання діє презумпція належного повідомлення іпотекодержателя про необхідність усунення порушень основного зобов`язання, яка може бути спростована іпотекодавцем в загальному порядку.

За відсутності такого належного надсилання вимоги відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець не набуває права звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.

Недотримання вимог ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» щодо належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання унеможливлює застосовування позасудового способу задоволення вимог іпотекодержателя.

При цьому метою повідомлення іпотекодержателем іпотекодавця та інших осіб є доведення до їх відома наміру іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Тому іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання лише за умови належного надсилання вимоги, коли іпотекодавець фактично отримав таку вимогу або мав її отримати, але не отримав внаслідок власної недбалості чи ухилення від такого отримання.

В іншому випадку іпотекодержатель не набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, зокрема не вправі відчужувати предмет іпотеки іншій особі. За таких умов предмет іпотеки, придбаний іншою особою за договором з іпотекодержателем, є майном, придбаним в особи, яка не мала права його відчужувати. При цьому добросовісна особа, яка придбаває майно в особи, яка не є його власником, має пересвідчитися у наявності в останньої права розпоряджатися чужим майном.

Підсумовуючи наведені позиції Великої Палати Верховного Суду, потрібно зробити висновок про те, що метою повідомлення іпотекодержателем іпотекодавця та інших осіб є доведення до їх відома наміру іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання лише за умови належного надсилання вимоги, коли іпотекодавець фактично отримав таку вимогу або мав її отримати, але не отримав внаслідок власної недбалості чи ухилення від такого отримання.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 19.01.2022 року в справі № 607/1588/20.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заперечували отримання ними будь-яких повідомлень від банку.

Наявні у матеріалах справи документи, які державний реєстратор врахував у якості рекомендованих повідомлень про вручення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 поштового відправлення, не є такими. Ці документи свідчать лише про те, що банк 19.06.2018 року передав для відправки в АТ «Укрпошта» низку кореспонденції згідно зі списком, в тому числі адресовану ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (т. 1, а.с. 98-106). Однак, докази отримання цієї кореспонденції позивачем ОСОБА_1 та позичальником ОСОБА_2 відсутні.

Реалізація предмета іпотеки повинна проводитися на підставі договору іпотеки з дотриманням положень ст. 35 Закону України «Про іпотеку» та п. 61 Порядку № 1127.

На державного реєстратора під час вчинення спірної реєстраційної дії законом було покладено обов`язок не тільки формально перевірити наявність поданих документів за переліком, передбаченим п. 61 вищевказаного Порядку № 1127, необхідних для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, а й, передусім, встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства. Такий обов`язок покладено на державного реєстратора ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

У наведених правових нормах визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 10, 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та ст. 37 Закону України «Про іпотеку» порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення, ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 09.06.2021 року у справі № 569/15704/18 (провадження № 61-871св21).

Висновки щодо обов`язкового дотримання кредитором вимог зазначеного Порядку викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 24.04.2019 року у справі № 521/18393/16-ц (провадження № 14-661цс18) та від 01.04.2020 року у справі № 520/13067/17 (провадження № 14-397цс19).

На виконання вимог ухвали суду Департаментом реєстраційних послуг 06.10.2022 року на адресу суду надіслано документи з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з розділу № 101 на квартиру розташовано з адресою: АДРЕСА_1 . Крім того, було повідомлено, що документи, які були надані АТ «Укрсоцбанк» та АТ «Альфа-Банк» для державної реєстрації іпотеки на вказану квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні.

З наданих до суду документів встановлено, що іпотекодержателем не подано обов`язкових документів, на підставі яких повинна була проводитися державна реєстрація права власності на предмет іпотеки, а реєстратор відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не перевірив належним чином подані документи.

Також суд звертає увагу, що згідно Інформації з Державного реєстру № 147772075 від 03.1.2018 року запис про право власності внесений 28.11.2018 року 17:14:53, а рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень було прийнято 30.11.2018 року 12:42:02, що є взагалі грубим порушенням процедури реєстрації (т. 1, а.с. 26-28).

Іпотекодержатель на підтвердження факту направлення й отримання іпотекодавцем вимоги про порушення основного зобов`язання та звернення стягнення на предмет іпотеки у силу зазначених норм матеріального права зобов`язаний надати державному реєстратору докази отримання іпотекодавцем такої вимоги разом із заявою про державну реєстрацію.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 02.06.2021 року у справі № 127/23288/18 (провадження № 61-11220св19).

Метою повідомлення іпотекодержателем іпотекодавців та інших осіб є доведення до їх відома наміру іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Тому іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання лише за умови належного надсилання вимоги, коли іпотекодавеці фактично отримали таку вимогу або мали її отримати, але не отримали внаслідок власної недбалості чи ухилення від такого отримання.

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 року у справі № 757/13243/17 (провадження № 14-711цс19).

Відповідач АТ «Альфа-Банк» посилається на те, що ПАТ «Укрсоцбанк» направлялося на адресу позивача повідомлення щодо усунення порушень зобов`язання за кредитним договором, що підтверджується копією повідомлення вих. № 10601 від 18.06.2018 року, яке було відправлено на адресу проживання ОСОБА_2 , ОСОБА_1 листом з оголошеною цінністю і описом.

Посилання відповідача АТ «Альфа-Банк» на копію повідомлення вих. № 10601 від 18.06.2018 року і додані до нього документи як на доказ отримання боржником і іпотекодавцем вимоги є необґрунтованим.

Підтвердженням отримання ОСОБА_2 , ОСОБА_1 письмової вимоги ПАТ «Укрсоцбанк», яка, як зазначено відповідачем пересилалася поштою, а отже, й завершення 30-денного строку з моменту її отримання, має бути повідомлення про вручення поштового відправлення, вручене та оформлене відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 року № 270, та Порядку пересилання поштових відправлень, затвердженого Наказом Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» від 12.05.2006 року № 211.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом України у постанові від 11.04.2017 року у справі № 21-1458а16.

У наданих до суду матеріалах Департаментом реєстраційних послуг наявне повідомлення про кур`єрське вручення на ім`я ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з поміткою «повідомлення не вручено» від 17.09.2018 року та повідомлення від 18.06.2018 року про звернення стягнення на предмет іпотеки, проте відсутні опис вкладення документів, квитанція поштового відділення зв`язку, а тому відсутні докази отримання позивачем і боржником вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» про намір звернути стягнення на предмет іпотеки.

У зв`язку з викладеним, суд дійшов висновку, що іпотекодержателем не було виконано вимоги Порядку № 1127 щодо надання документа, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем і боржником письмової вимоги іпотекодержателя.

Таким чином, недотримання вимог ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» щодо належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання унеможливлює застосовування позасудового способу задоволення вимог іпотекодержателя. Суду не надано належних доказів направлення іпотекодавцю письмової вимоги про усунення порушення кредитного зобов`язання, відтак, державна реєстрація права власності на спірну квартиру за АТ «Укрсоцбанк» проведена з порушенням вимог Закону України «Про іпотеку» та п. 61 Порядку № 1127.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.12.2022 року у справі № 914/2350/18 (914/608/20) (провадження № 12-83гс21) зроблено висновки щодо правомірного та ефективного способу захисту при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо таке майно надалі не було відчужено третій особі. Велика Палата Верховного Суду наголосила, що державна реєстрація права власності передбачена законом як елемент позасудової процедури звернення стягнення на предмет іпотеки. Якщо позивач (іпотекодавець) вважає порушеними свої права на предмет іпотеки (внаслідок позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки відповідачем), він може, з огляду на фактичні обставини, вимагати відновлення становища, яке існувало до порушення (п. 4 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Цей спосіб захисту застосовується у випадку вчинення однією із сторін правопорушення, в результаті чого порушені права та законні інтереси іншої сторони. Водночас позивач повинен довести, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснено всупереч вимогам закону, тобто з порушенням прав позивача.

Велика Палата Верховного Суду виснувала, що оскільки порушення права власності позивача відбулося у результаті державної реєстрації права власності на спірне нерухоме майно за АТ «Альфа-Банк» (АТ «СЕНС-БАНК»), пред`явлені нею позовні вимоги про скасування рішень державного реєстратора про державну реєстрацію прав опосередковують відновлення становища, яке існувало до порушення. Враховуючи обставини конкретної справи та за умови, що правовідносини між сторонами щодо спірного нерухомого майна мають договірний характер та таке майно не було відчужено третім особам, вимога про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на нерухоме майно не може бути розцінена судами як неефективний (неправомірний) спосіб захисту. Задоволення такого позову призводить до внесення державним реєстратором до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про речове право позивача на спірне нерухоме майно. Це відновлює становище, яке існувало до прийняття державним реєстратором оспорюваного рішення. Зазначене відповідає способу захисту, передбаченому п. 4 ч. 2 ст. 16 ЦК України. Судове рішення про задоволення позовних вимог про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав є підставою для державної реєстрації права власності за позивачем тільки за умови, що на час вчинення реєстраційної дії право власності зареєстроване за відповідачем, а не за іншою особою.

Іпотекодавець ОСОБА_1 як власник та іпотекодержатель АТ «Альфа-Банк» як володілець майна перебували у договірних відносинах. Позивач обґрунтовувала позовні вимоги наявністю у неї права власності на спірне нерухоме майно та протиправністю дій відповідача щодо позбавлення позивача такого права; спірне майно не було відчужене третій особі. З урахуванням правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 21.12.2022 року у справі № 914/2350/18 (914/608/20) (провадження № 12-83гс21), скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на нерухоме майно є правомірним та ефективним способом захисту, оскільки державний реєстратор одночасно з державною реєстрацією припинення права власності відповідача на відповідне нерухоме майно проводить державну реєстрацію набуття права власності на спірне нерухоме майно за позивачем.

Крім того, 07.06.2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», п.п. 1 п. 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для житлового будинку.

Згідно з п. 23 ч. 1 ст. 1 Закону України від 12.05.1991 року «Про захист прав споживачів» (у редакції, що діяла на момент укладення кредитного договору та договору іпотеки) споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (ч. 2 ст. 36 Закону України «Про іпотеку»).

Отже, Закон України «Про іпотеку» прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки.

Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору.

Водночас Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження.

Встановлено, що квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 41,1 кв.м, використовується як місце постійного проживання майнового поручителя, яка не має у власності іншого нерухомого житлового майна.

Факт постійного проживання ОСОБА_1 з 10.04.1999 року по теперішній час підтверджується довідкою № 04-28/3-4664 від 08.04.2021 року Департаменту реєстраційний послуг Запорізької міської ради, довідкою № 253 від 07.04.2021 року Квартального комітету № 18 Комунарського району м. Запоріжжя.

Посилання представника АТ «Альфа-Банк» на наявність у позичальника ОСОБА_2 у власності будинку та квартири, суд не приймає до уваги, так як згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 257902800 від 24.05.2021 року дійсно встановлено, що ОСОБА_4 на праві приватної власності (ціла частка)належить житловий будинок, літ. А за адресою: АДРЕСА_2 (з 29.10.2010 року знаходиться під арештом) та квартира на праві приватної власності (ціла частка) за адресою: АДРЕСА_3 (з 09.08.2007 року перебуває в іпотеці, а 16.02.2010 року накладено арешт). Тобто, зазначене майно перебуває у приватній власності ОСОБА_2 і на нього накладено арешт. Дані, що саме позивач ОСОБА_1 має у власності інше житло, окрім частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , відсутні.

З огляду на викладене, суд вважає, що спірна квартира не могла бути примусово стягнута на підставі Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у тому числі і шляхом реєстрації права власності за АТ «Укрсоцбанк» як забезпечення виконання ОСОБА_2 умов кредитного договору, укладеного в іноземній валюті.

Отже, у державного реєстратора були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на вказану квартиру за АТ «Укрсоцбанк».

Аналогічний висновок щодо застосування положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 20.11.2019 року у справі № 802/1340/18-а, провадження № 11-474апп19; від 19.05.2020 року у справі № 644/3116/18-ц, провадження № 14-45цс20.

На державного реєстратора під час вчинення спірної реєстраційної дії законом було покладено обов`язок не тільки формально перевірити наявність поданих документів за переліком, передбаченим п. 61 вищевказаного Порядку, необхідних для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, а й, передусім, встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства. Такий обов`язок покладено на державного реєстратора ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

У наведених правових нормах визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 10, 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та ст. 37 Закону України «Про іпотеку» порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення, ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 09.06.2021 року у справі № 569/15704/18 (провадження № 61-871св21).

Висновки щодо обов`язкового дотримання кредитором вимог зазначеного Порядку № 1127 викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 24.04.2019 року у справі № 521/18393/16-ц (провадження № 14-661цс18) та від 01.04.2020 року у справі № 520/13067/17 (провадження № 14-397цс19).

З 16.01.2020 року відбулися зміни у матеріально-правовому регулюванні спірних правовідносин у сфері реєстрації прав та їх обтяжень. Так, поточною редакцією ч. 3 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Таким чином, у зв`язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, враховуючи обставини справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача АТ «Альфа-Банк» (на підставі рішення загальних зборів від 12.08.2022 року змінено найменування на АТ «СЕНС БАНК»).

Щодо витрат на правову допомогу суд зазначає наступне.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 134 ЦПК України разом із першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до ч.ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості,що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною восьмою ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується відповідними документами, а саме: договором від 01.04.2021 року про надання професійної правничої допомоги, ордером від 25.05.2021 року серія АР № 1048369, розрахунком обсягу вартості послуг та розміру компенсації витрат по наданню правової допомоги від 01.04.2021 року, квитанція серії ААІ від 354904 від 09.08.2021 року на суму 11 000,00 грн., акт наданих послуг від 24.07.2023 року.

З аналізу наданих документів, судом встановлено, що представник позивача: надала ОСОБА_1 юридичну консультацію (одна година), підготовила позовну заяву і подав до суду (3 години), підготування заяви про забезпечення позову (1 год. 30 хв.), підготовка двох клопотань про витребування доказів (1 година), ознайомлення з матеріалами справи (1 година), представництво у судах (14 судових засідань), підготовка клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу (30 хв).

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Представником АТ «СЕНС БАНК» подано до суду заяву про неспівмірність понесених витрат, зазначено, що витрати є завищеними, тим паче деякі судові засідання не відбулись, справа не представляє складності.

Таким чином, вирішуючи питання про обґрунтованість заявлених до стягнення витрат, суд у відповідності до положень ч. 3 ст. 141 ЦПК України обсяг наданих робіт та послуг, складність справи, обсяг виконаних робіт вважає, що витрати на правничу допомогу є неспівмірними.

Згідно з ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу, пов`язані із залученням свідків, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Позов ОСОБА_1 задоволено частково, тому на підставі ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне зменшити витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу і стягнути з відповідача АТ «СЕНС- БАНК» 5 000 грн.

Керуючись ст. ст. 33, 35-37 Закону України «Про іпотеку», Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127, ст. ст. 141, 258, 259, 265, 268 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (на підставі рішення загальних зборів від 12.08.2022 року змінено найменування на АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «СЕНС БАНК»), державного реєстратора виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенкова Сергія Олександровича, державного реєстратора Василівської районної державної адміністрації Запорізької області Міюц Світлани Олександрівни про визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію, припинення права власності задовольнити частково.

Скасувати рішення державного реєстратора Виконавчого комітета Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенкова Сергія Олександровича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 44345439 від 30.11.2018 року, 12:42:02, про реєстрацію за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк», , права приватної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, номер запису про право власності 29197261.

Скасувати рішення державного реєстратора Василівської районної державної адміністрації Запорізької області Міюц Світлани Олександрівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 50566782 від 03.01.2020 року, 14:41:01, про реєстрацію за Акціонерним товариством «Альфа-Банк», , права приватної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, номер запису про право власності 34960145.

Скасувати державну реєстрацію права власності Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (в тому числі як правонаступника Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» змінено найменування на АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «СЕНС БАНК») на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, номери записів про право власності 29197261; 34960145.

Припинити право власності Акціонерного товариства «Альфа-Банк», (в тому числі як правонаступника Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» змінено найменування на АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «СЕНС БАНК»), на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (номери записів про право власності 29197261; 34960145).

Поновити в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101 за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Стягнути з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (на підставі рішення загальних зборів від 12.08.2022 року змінено найменування на АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «СЕНС БАНК») на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 724 (дві тисячі сімсот двадцять чотири) грн. 00 коп.

Стягнути з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (на підставі рішення загальних зборів від 12.08.2022 року змінено найменування на АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «СЕНС БАНК») на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп.

В іншій частині відмовити.

Зняти арешт з нерухомого майна квартири за адресою: АДРЕСА_1 , накладений на підставі ухвали Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15.04.2021 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 19 липня 2023 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя В.Б. Кулик