Справа №: 164/986/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 серпня 2023 року Маневицький районний суд Волинської області

в складі: головуючого-судді Невара О.В.,

при секретарі Шумік О.І.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Маневичі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на утримання малолітніх дітей, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на утримання малолітніх дітей. Свої вимоги обґрунтувала тим, що з 15 серпня 2014 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Маневицького районного суду Волинської області від 8 лютого 2019 року було розірвано. Від даного шлюбу вони мають двоє малолітніх дітей: дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 17 серпня 2018 року Маневицьким районним судом Волинської області було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання малолітніх дітей ОСОБА_6 , ОСОБА_5 в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину щомісячно, починаючи з 16 липня 2018 року та до досягнення ними повноліття. Відповідно до рішення Маневицького районного суду Волинської області від 8 грудня 2022 року було змінено спосіб та розмір стягнення аліментів з відповідача у відповідності до судового наказу Маневицького районного суду Волинської області від 17 серпня 2018 року, стягнуто з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітніх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Діти постійно проживають разом з позивачем та перебувають на її утриманні. Забезпечувати необхідні витрати на утримання дітей у повному обсязі позивач самостійно не має можливості. ОСОБА_1 понесла додаткові витрати на лікування дітей, а також придбання товарів, які необхідні для їх навчання. Відповідач не бере участі у вихованні дітей та відмовляється відшкодовувати понесені позивачем додаткові витрати на їх утримання. Грошові кошти, які стягуються з відповідача за рішенням суду, є недостатніми для забезпечення необхідних потреб дітей у повному обсязі. Малолітній син ОСОБА_5 має проблеми із зором, внаслідок чого останній перебував на стаціонарному лікуванні в очному відділенні КП „Волинське обласне територіальне медичне об`єднання захисту материнства і дитинства" з 15 серпня 2022 року по 24 серпня 2022 року, де йому було поставлено діагноз: амбліопія високого ступеня, збіжна співдружня постійна косоокість, складний далекозорий остигматизм лівого ока. 2 червня 2022 року позивач придбала малолітньому сину ОСОБА_5 за призначенням лікаря окуляри, вартістю 4880 гривень. В подальшому, за призначенням лікаря 20 квітня 2023 року ОСОБА_1 придбала сину ОСОБА_5 нові окуляри, вартістю 5380 гривень. За порадою лікаря для сина ОСОБА_5 був придбаний ноутбук із спеціальним екраном, вартістю 32999 гривень. Для сина ОСОБА_5 в зв`язку з проведенням дистанційного навчання позивачем було придбано парту з регулюючими стільцями, вартістю 3000 гривень. Через погіршення здоров`я дочки ОСОБА_4 , у якої було виявлено сколіоз (викривлення хребта), ОСОБА_1 за порадою лікаря придбала ліжко з ортопедичним матрацом, вартістю 7000 гривень. Таким чином, позивачем на дітей понесено додаткові витрати на загальну суму 53259 гривень. ОСОБА_1 неодноразово зверталася до відповідача з проханням в добровільному порядку надавати необхідні кошти на дітей, однак він на це ніяк не реагує, в позасудовому порядку вирішити це питання не виявилось можливим. Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_1 просила суд стягнути з ОСОБА_3 на її користь додаткові витрати на утримання малолітніх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на загальну суму 26629 гривень.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у поданій до суду позовній заяві, просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь додаткові витрати на утримання малолітніх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на загальну суму 26629 гривень.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, заперечив проти стягнення з відповідача понесених позивачем витрат на суму 32999 гривень на придбання ноутбука, на суму 3000 гривень на придбання парти з регулюючими стільцями та на суму 7000 гривень на придбання ліжка з ортопедичним матрацом, оскільки вказані позовні вимоги не підтверджені належними та допустимими доказами. Дані вимоги позивача про відшкодування цих витрат, на думку представника відповідача, не відповідають положенням ст. 185 СК України. Позивач попередньо не погоджувала з відповідачем купівлі жодного з цих товарів. Крім того, при вирішенні заявлених ОСОБА_1 позовних вимог просив суд врахувати, що витратами на придбання різних речей, в тому числі ліжка з ортопедичним матрацом на суму 7000 гривень, парти з регулюючими стільцями на суму 3000 гривень, позивач обґрунтовувала позовні вимоги про зміну способу та розміру стягнення аліментів з відповідача у відповідності до судового наказу Маневицького районного суду Волинської області від 17 серпня 2018 року, внаслідок чого її вимоги судом було задоволено та стягнуто з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітніх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Щодо стягнення додаткових витрат на лікування сина ОСОБА_5 на загальну суму 5130 гривень, які підтверджені належними доказами, не заперечує.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з?явився, будучи у встановленому законом порядку завчасно повідомленим судом про час та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомив.

Заслухавши думку позивача та представника відповідача, які не заперечували проти розгляду справи у відсутності відповідача, а також те, що в справі є достатньо доказів для вирішення її по суті, суд ухвалив - розглядати справу у відсутності відповідача ОСОБА_3 .

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов підставний і підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Згідно з ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

Згідно з ст. 185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 15 серпня 2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Маневицького районного суду Волинської області від 8 лютого 2019 року було розірвано. Від даного шлюбу вони мають двоє малолітніх дітей: дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 17 серпня 2018 року Маневицьким районним судом Волинської області було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання малолітніх дітей ОСОБА_6 , ОСОБА_5 в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину щомісячно, починаючи з 16 липня 2018 року та до досягнення ними повноліття. Відповідно до рішення Маневицького районного суду Волинської області від 8 грудня 2022 року було змінено спосіб та розмір стягнення аліментів з відповідача у відповідності до судового наказу Маневицького районного суду Волинської області від 17 серпня 2018 року, стягнуто з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітніх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Діти постійно проживають разом з позивачем та перебувають на її утриманні. Забезпечувати необхідні витрати на утримання дітей у повному обсязі позивач самостійно не має можливості. Відповідач не бере участі у вихованні дітей та відмовляється відшкодовувати понесені позивачем додаткові витрати на їх утримання. Грошові кошти, які стягуються з ОСОБА_3 за рішенням суду, є недостатніми для забезпечення необхідних потреб дітей у повному обсязі. Малолітній син ОСОБА_5 має проблеми із зором, внаслідок чого останній перебував на стаціонарному лікуванні в очному відділенні КП „Волинське обласне територіальне медичне об`єднання захисту материнства і дитинства" з 15 серпня 2022 року по 24 серпня 2022 року, де йому було поставлено діагноз: амбліопія високого ступеня, збіжна співдружня постійна косоокість, складний далекозорий остигматизм лівого ока. 2 червня 2022 року позивач придбала малолітньому сину ОСОБА_5 за призначенням лікаря окуляри, вартістю 4880 гривень. В подальшому, за призначенням лікаря 20 квітня 2023 року ОСОБА_1 придбала сину ОСОБА_5 нові окуляри, вартістю 5380 гривень. Крім того, для сина ОСОБА_5 позивачем був придбаний ноутбук, вартістю 32999 гривень. В зв`язку з проведенням дистанційного навчання позивачем для сина ОСОБА_5 було придбано парту з регулюючими стільцями, вартістю 3000 гривень. Для дочки ОСОБА_4 , у якої було виявлено сколіоз (викривлення хребта), ОСОБА_1 було придбано ліжко з ортопедичним матрацом, вартістю 7000 гривень. Таким чином, позивачем на дітей понесено витрати на загальну суму 53259 гривень. ОСОБА_1 неодноразово зверталась до відповідача з проханням в добровільному порядку надавати необхідні кошти на дітей, однак в позасудовому порядку вирішити це питання не виявилось можливим. Зазначені обставини встановлено з досліджених в судовому засіданні письмових доказів, зокрема, рішення Маневицького районного суду Волинської області від 8 лютого 2019 року, судового наказу Маневицького районного суду Волинської області від 17 серпня 2018 року, рішення Маневицького районного суду Волинської області від 8 грудня 2022 року, свідоцтв про народження дітей серії НОМЕР_1 від 5 травня 2015 року та серії НОМЕР_2 від 1 червня 2016 року, довідки Прилісненської сільської ради Камінь-Каширського району Волинської області № 1104 від 22 травня 2023 року, епікризу від 24 серпня 2022 року, товарного чека від 2 червня 2022 року, товарного чека від 20 квітня 2023 року, рецепта на окуляри від 13 квітня 2023 року, товарного чека від 25 січня 2022 року, товарного чека від 18 червня 2022 року, фіскального чека від 19 вересня 2022 року.

З досліджених в судовому засіданні матеріалів цивільної справи № 164/1465/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зміну розміру та способу стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей встановлено, що позивач витратами на придбання різних речей, в тому числі ліжка з ортопедичним матрацом на суму 7000 гривень, парти з регулюючими стільцями на суму 3000 гривень, обґрунтовувала позовні вимоги про зміну способу та розміру стягнення аліментів з відповідача у відповідності до судового наказу Маневицького районного суду Волинської області від 17 серпня 2018 року, внаслідок чого її вимоги судом було задоволено та стягнуто з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітніх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.

При вирішенні заявлених позовних вимог суд бере до уваги, що одним із різновидів аліментних зобов`язань між батьками і дітьми є зобов`язання батьків брати участь у додаткових витратах на дитину (ст. 185 СК України): той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Наявність фактично понесених або передбачуваних додаткових витрат має довести особа, яка заявляє позовні вимоги про їх стягнення.

У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17 зроблено висновок, що СК України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

Згідно з ч. 2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Виходячи з аналізу ст. 185 СК України, додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю розвитку в дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню як додаткові витрати, суд повинен враховувати особливі обставини, якими обумовлені ці додаткові витрати і які є індивідуальними у кожній конкретній справі, а також стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав.

Подібні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 183/1679/17 (провадження № 61-21662св18), від 12 грудня 2019 року у справі № 756/4947/17-ц (провадження № 61-47858св18), від 1 квітня 2020 року у справі № 521/16268/18 (провадження № 61-20458св19).

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню як додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен з батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне і сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Позивач повинна довести їх необхідність.

Згідно з ч. 1, 5-7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

При вирішенні позовних вимог суд бере до уваги, що позивачем ОСОБА_1 відповідно до ст. 81 ЦПК України не подано суду будь-яких належних та допустимих доказів в обґрунтування позовних вимог про стягнення з відповідача витрат на придбання ліжка з ортопедичним матрацом на суму 7000 гривень, парти з регулюючими стільцями на суму 3000 гривень, ноутбука, вартістю 32999 гривень, як додаткових витрат на утримання малолітніх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у відповідності до ст. 185 СК України.

Проаналізувавши пояснення позивача та представника відповідача, оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що з відповідача ОСОБА_3 підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 додаткові витрати на загальну суму 5130 гривень.

В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_3 підлягає стягненню на рахунок ГУК у Волин.обл/смт Маневичі/22030101 (рахунок отримувача: UA0003560, код отримувача 38009371, Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету: 22030101, найменування суду - Маневицький районний суд Волинської області) 1073 гривень 60 копійок судового збору.

Керуючись ст.ст. 2-5, 10-13, 76-81, 133, 141, 258-259, 263-265, 268, 280-284, 289, 354-355 ЦПК України, ст.ст. 180-181, 185 Сімейного кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , додаткові витрати на загальну суму 5130 (п`ять тисяч сто тридцять) гривень 00 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_7 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) на рахунок ГУК у Волин.обл/смт Маневичі/22030101 (рахунок отримувача: UA0003560, код отримувача 38009371, Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету: 22030101, найменування суду - Маневицький районний суд Волинської області) 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривень 60 копійок судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 .

Повний текст судового рішення складено 16 серпня 2023 року.

Суддя районного суду О.В. Невар