справа № 752/500/23
головуючий у суді І інстанції Ольшевська І.О.
провадження № 22-ц/824/9830/2023
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

14 листопада 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мостової Г.І.,

суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 07 квітня 2023 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів, -

в с т а н о в и в:

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва із позовом до ОСОБА_2 , у якому просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь:

безпідставно набуті готові кошти у розмірі 23 099 грн 87 коп.;

на відшкодування моральної шкоди у розмірі 12 000 грн;

судові витрати на професійну правничу допомогу та судовий збір у розмірі 15 992 грн 40 коп.

Позов обґрунтовано тим, що позивачем з 09 вересня 2022 року по 11 вересня 2022 року було здійснено три банківських перекази з банківською рахунку, відкритому у АТ «Універсал банк», на банківський рахунок ОСОБА_2 , відкритому у АТ КБ «ПриватБанк», на загальну суму 48 100 грн. Зазначені грошові кошти були переказані позивачем як передоплата відповідачу за надання ритуальних послуг щодо поховання його матері, проте жодного договору та/або інших документів між ним та відповідачем не було укладено, і, більше того, відповідачем так і не було надано вищезазначених послуг. З 07 грудня 2022 року по 15 грудня 2022 року відповідач повернула позивачу частину вищевказаних грошових коштів у загальному розмірі 25 000 грн 13 коп. У результаті відповідачем не було надано вищевказаних послуг і повернуто лише частину зазначених грошових коштів після надсилання листа-вимоги.

Позивач вважає, що ОСОБА_2 безпідставно набула його грошові кошти, оскільки він здійснював переказ грошових коштів за усною домовленістю з відповідачем з метою отримання ритуальних послуг щодо поховання його матері. Відповідач не надана ритуальні послуги позивачу, тому повинна повернути усі грошові кошти, оскільки первісна правова підстава набуття таких грошових коштів відпала у зв`язку із невиконанням їх усної домовленості.

Моральна шкода, завдана відповідачем позивачу полягає у тому, що відповідач заволоділа грошовими коштами та не повернула їх, у зв`язку з чим позивач був вимушений звернутися до адвокатів для захисту своїх прав у судовому порядку, що спричинило йому моральні страждання, він перебував у постійній знервованості та пригніченому емоційному стані.

Додатковим фактором такої знервованості та пригніченого психоемоційного стану слугувало те, що позивач не тільки не міг повернути свої грошові кошти, а і те, що вони були йому терміново необхідні для оплати ритуальних послуг для поховання його матері, а йому довелося шукати інші джерела для їх оплати.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 07 квітня 2023 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що кошти, які позивач просить стягнути відповідача, отримано останнім у якості оплати виконаної роботи за договором з організації поховання, тобто набуті за наявності правової підстави, а тому не можуть бути повернуті відповідно до положень статті 1212 ЦК України як безпідставно набуте майно.

Також, судом першої інстанції відмовлено у задоволенні позовної вимога про відшкодування моральної шкоди у зв`язку із не встановленням неправомірності у діях відповідача.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить: скасувати рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 07 квітня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що істотними умовами договору про надання послуг є предмет договору, ціна і строк дії. Сторонами не досягнуто згоди щодо кожної із зазначених істотних умов і підтвердження зворотного відсутні, а тому договір не є укладеним.

Договір між сторонами мав укладатися лише у письмовій формі, оскільки ціна його більше за 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян (340 грн), як це передбачено статтею 208 ЦК України.

Відповідачем так і не було надано жодних послуг позивачу, а між сторонами були лише попередні перемовини щодо надання послуг у майбутньому, але сторони так і не дійшли згоди щодо укладення договору про надання послуг.

Навіть якщо виходити із твердження, що між сторонами укладений усний договір про надання послуг, то відповідач все одно зобов`язаний повернути грошові кошти як безпідставно набуті, оскільки послуга ним так і не була надана, а первісна підстава набуття коштів відпала.

Також позивач зазначає, що ОСОБА_2 не надано жодних доказів, які свідчили б про укладання договору, про узгодження його істотних умов (предмет договору, ціна, строк дії) і про надання нею послуг.

Від представника ОСОБА_2 - адвоката Задорожної А.П. надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому вона посилається на те, що цивільні права та інтереси ОСОБА_1 не були порушені ОСОБА_2 та нею виконані усі взяті на себе зобов`язання.

Також у відзиві представником відповідача зазначено, що 09 вересня 2022 року до відповідача звернувся позивач щодо організації поховання його матері ОСОБА_3 .. Тіло ОСОБА_3 треба було забрати з попередньої фірми, що надавала ритуальні послуги, працівники якої, зі слів позивача, виявились аферистами. Відповідач запропонувала перелік послуг, що вона могла надати, які позивач погодив. До переліку послуг входило транспортування, зберігання, вінки, ритуальні стрічки, виготовлення портрету, хреста з табличкою, доставка ритуальної атрибутики та агентські послуги.

З наданих відповідачем доказів вбачається, що послуги надавалися практично день у день. Так, транспортування було здійснене 09 вересня 2023 року - у день звернення позивача, надання ритуальної атрибутики здійснене 10 вересня 2023 року, зберігання здійснювалося з 09 вересня 2023 року по 11 вересня 2023 року.

Після цього ОСОБА_1 звернувся з проханням до ОСОБА_2 щодо пошуку місця для поховання на кладовищі. Оскільки такі послуги відповідач не надавала, вона запропонувала послуги ОСОБА_4 , на що позивач погодився та декілька днів їздив з ОСОБА_4 , оглядаючи можливі місця поховання. Зазначене підтверджується письмовими поясненнями ОСОБА_4 . У зв`язку з тим, що події відбувались у вихідні дні, позивачу було пояснено, що працівники, які б підготували місце для поховання, відсутні і поховання можна здійснити у понеділок. Зазначене не влаштувало позивача і він зажадав повернення усіх коштів, на що відповідач погодилась за винятком тих грошей, які були сплачені за виконану роботу. Позивач погодився з такими цінами на послуги відповідача, зберігання тіла - 4 500 грн, ритуальна атрибутика - 3 500 грн, транспортування - 5 100 грн (3 500 грн - транспортування + 1 600 грн - завантаження/розвантаження), агентські послуги, які надав ОСОБА_4 - 5 500 грн, які надала ОСОБА_2 - 4 500 грн, що підтверджується перепискою у застосунку «Viber». Тобто загальна вартість наданих послуг склала 23 100 грн. Відповідно решта грошей у сумі 25 000 грн були повернуті відповідачу, що ним не заперечується у позовній заяві.

Від представника ОСОБА_1 - адвоката Євсюка С.О. надійшла відповідь на відзив, у якій він не погоджується із обставинами, викладеними у відзиві на апеляційну скаргу.

Представник позивача у відповіді на відзив посилається на те, що відповідачем не надано доказів надання реальних послуг та доказів укладення між сторонами договору.

Надана відповідачем переписка у застосунку «Viber» не можна вважати письмовою формою договору, вона не містить істотних умов договору.

За змістом частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З огляду на те, що зазначений спір є малозначний, ця справа є справою незначної складності, а тому справа розглядається судом апеляційної інстанції у порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, дійшла таких висновків.

Відповідно до частини 1, пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення.

Позивач, звертаючись із позовом до суду, просив зокрема стягнути з відповідача на його користь кошти у розмірі 23 099 грн 87 коп., як безпідставно набуте майно на підставі статті 1212 ЦК України.

На підтвердження передачі відповідачу указаних коштів позивачем надано квитанції (а.с. 5-7).

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перераховано на рахунок ОСОБА_2 грошові кошти у сумі:

15 000 грн, що підтверджується квитанцією від 09 вересня 2022 року (а.с. 5);

30 000 грн, що підтверджується квитанцією від 10 вересня 2022 року (а.с. 6);

3 100 грн, що підтверджується квитанцією від 11 вересня 2022 року (а.с. 7),

а всього 48 100 грн.

ОСОБА_2 повернуто ОСОБА_1 , шляхом перерахування на його рахунок, грошові кошти у сумі:

15 050 грн, що підтверджується квитанцією від 07 грудня 2022 року (а.с. 8);

5 025 грн 13 коп, що підтверджується квитанцією від 07 грудня 2022 року (а.с. 9);

4 925 грн, що підтверджується квитанцією від 15 грудня 2022 року (а.с. 5),

а всього 24 999 грн 13 коп.

Відповідач не заперечує факт отримання указаних грошових коштів, але зазначає, що підставою їх отримання є оплата позивачем за надані йому відповідачем послуги з поховання.

Відповідно до частини 1 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відносини щодо повернення безпідставно збережених грошових коштів є кондикційними, в яких вина не має значення, важливим є лише факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

За змістом статті 1212 ЦК України передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов:

1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи;

2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17, провадження № 14-32цс19, від 14 грудня 2021 року у справі № 643/21744/19, провадження № 14-175цс21).

Наявність між сторонами договору, який є нікчемним або який визнано недійсним, виключає можливість стягнення переданих на його виконання коштів на підставі статті 1212 ЦК України. У тому разі, якщо договір між сторонами не був укладений, тобто немає правової підстави для передання коштів у момент такого передання, до правовідносин застосовується стаття 1212 ЦК України.

У особи виникає зобов`язання повернути отримане майно, зокрема, грошові кошти, згідно зі статтею 1212 ЦПК України, як безпідставно набуте, якщо особа отримала їх без правової підстави, за відсутності договірних правовідносин щодо цього майна.

Указані правові висновки відповідають висновкам, які викладені у постанові Верховного Суду від 14 квітня 2020 року у справі № 495/2442/16-ц, провадження № 61-15428св19.

В апеляційній скарзі позивач заперечує факт укладення з відповідачем договору про надання послуг з поховання, посилаючись на те, що сторонами не досягнуто згоди щодо кожної із істотних умов договору (предмет договору, ціна і строк дії), а також заперечує факт виконання надання відповідачем йому таких послуг.

Вирішуючи питання про наявність підстав для стягнення з відповідача грошових коштів на підставі статті 1212 ЦПК України, встановленню судом підлягають обставини щодо наявності між сторонами договірних правовідносин щодо надання послуг з поховання, як підстави для отримання відповідачем таких грошових коштів від позивача.

Відповідно до частини 1 статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

На підтвердження укладення між сторонами договору про надання послуг з поховання відповідачем надано до суду першої інстанції роздруківку її електронного листування з позивачем у застосунку «Viber», з якої вбачається, що сторонами погоджувалися деталі поховання, зокрема одяг померлої, у якому мало здійснюватися її поховання, транспортування до моргу та кладовища, ритуальна атрибутика та вартість послуг (а.с. 74-80).

Позивач не заперечував факт того, що ця переписка з відповідачем дійсно здійснювалася ним, але зауважував, що таке листування не містить істотних умова та не може вважатися укладенням договору про надання послуг.

Враховуючи, що указана роздруківка електронного листування між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дає змогу встановити його учасників та може підтверджувати доводи сторін, суд першої інстанції мав правові підстави прийняти таке листування як доказ і надати йому оцінку сукупно з іншими доказами у справі.

За змістом статті 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти: 1) правочини між юридичними особами; 2) правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 3) правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 4) інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Згідно із пунктом 5 підрозділу 1 розділу XX ПК України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Таким чином, договір про надання послуг з поховання вартістю 48 100 грн мав укладатися у письмовій формі.

Разом з тим, відповідно до положень частини 1 статті 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Відповідач доводила наявність відносин з позивачем за договором про надання послуг з поховання роздруківкою її електронного листування з позивачем у застосунку «Viber».

Таким чином, посилання позивача на недодержання письмової форми договору поставки є безпідставним, оскільки відповідач довів факт вчинення правочину у порядку частини 1 статті 218 ЦК України вищенаведеними доказами, які не спростовано позивачем.

Щодо доводів ОСОБА_1 на неукладеність договору про надання послуг з огляду на те, що вони із відповідачем не досягли згоди з усіх істотних умов договору, апеляційний суд враховує таке.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Системний аналіз наведеної норми свідчить про те, що визначення договору як неукладеного (такого, що не відбувся) може бути у разі, якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов договору на стадії його укладення, а не за наслідками виконання. Тобто, якщо договір виконується сторонами, відсутні підстави вважати цей договір неукладеним.

З роздруківки електронного листування сторін у застосунку «Viber» вбачається, що позивачем у своєму повідомленні під час обговорення суми, яку має повернути йому відповідач, перелічено послуги, які він отримав від ОСОБА_2 під час виконання нею договору про надання послуг з поховання, а саме: зберігання тіла (3 доби), 2 вінка, портрет, транспортні витрати з перевезення (а.с. 80).

Враховуючи те, що на виконання договору про надання послуг ОСОБА_1 сплатив ОСОБА_2 суму у розмірі 48 100 грн, і таку мету сплати цієї суми грошових коштів позивач сам зазначив у своєму позові, а відповідачем ОСОБА_2 частково виконаний договір та надані зазначені вище послуги, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відсутні підстави вважати цей договір неукладеним.

Із відзиву ОСОБА_2 та роздруківки електронного листування сторін у застосунку «Viber» вбачається, що позивач сплатив відповідачу також за агентські послуги.

Так, у своєму відзиві ОСОБА_2 зазначила, що позивачу надані агентські послуги нею на суму 4 500 грн та ОСОБА_4 на суму 5 500 грн.

Однак із роздруківки електронного листування сторін у застосунку «Viber» не вбачається, що сторонами узгоджено надання позивачу таких агентських послуг у межах комплексу послуг з поховання, а також відповідачем жодним чином не обґрунтовано, у точу полягали такі агентські послуги, ким є ОСОБА_4 , відповідач не надала доказів, що на ОСОБА_4 було покладено виконання цього договору у цілому або у частині.

Також відповідачем до суду першої інстанції було надано письмові пояснення свідка - ОСОБА_4 (а.с. 71, 83).

Визначення правового статусу свідка, порядок його виклику та допиту чітко регламентовані статтями ЦПК України.

Детальний аналіз вказаних правових норм дозволяє зробити наступні висновки щодо правового становища свідка та порядку його участі у процесі:

свідком може бути кожна особа, якій відомі будь-які обставини, що стосуються справи (частина 1 статті 69 ЦПК України).

свідок зобов`язаний заявитися до суду у визначений час і дати правдиві показання про відомі йому обставини (частина 2 статті 69 ЦПК України).

свідок залучається до участі у справі ухвалою суду лише на підставі поданої заяви про виклик свідка в якій зазначаються його ім`я, місце проживання (перебування) або місце роботи, обставини, які він може підтвердити (стаття 91 ЦПК України);

перед допитом свідка головуючий встановлює його особу, вік, рід занять, місце проживання і стосунки із сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, роз`яснює його права і з`ясовує, чи не відмовляється свідок із встановлених законом підстав від давання показань (стаття 230 ЦПК України);

головуючий під розписку попереджає свідка про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання і відмову від давання показань та приводить його до присяги (стаття 230 ЦПК України);

Підсумовуючи вищевказане, колегія апеляційного суду встановила, що надані відповідачем письмові пояснення ОСОБА_4 не є належними та допустимими доказами, оскільки письмові пояснення свідків, відібрані адвокатом, - не передбачені ЦПК України у якості доказів.

У зв`язку з викладеним, відсутні підстави вважати, що сторони пов`язані договірними правовідносинами щодо надання відповідачем агентських послуг на суму 10 000 грн, які б свідчили про існування будь-якої розумної та справедливої підстави для отримання цих коштів відповідачем, тому в цій частині позовні вимоги про стягнення з відповідача грошових коштів підлягають задоволенню.

Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди апеляційний суд враховує таке.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з частиною 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У своєму позові позивач посилається на те, що відповідачем йому завдана моральна шкода, яка полягає у тому, що:

відповідач заволоділа грошовими коштами та не повернула їх, у зв`язку з чим позивач був вимушений звернутися до адвокатів для захисту своїх прав у судовому порядку;

позивач не міг повернути свої грошові кошти, які були йому терміново необхідні для оплати ритуальних послуг для поховання його матері, та йому довелося шукати інші джерела для їх оплати.

Однак, звернення позивача для отримання правової допомоги, а у подальшому до суду з позовом є реалізацією його конституційного права на звернення до суду та саме по собі не може розцінюватися як підстава для відшкодування йому моральної шкоди.

Посилання позивача на здійснення ним пошуку джерела для оплати послуг щодо поховання його матері, за умови не доведеності ним завдання йому моральної шкоди, понесених моральних страждань та наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням відповідача, не є достатньою підставою для відшкодування шкоди.

Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 07 квітня 2023 року в частині відмови у стягненні грошових коштів у сумі 10 000 грн, сплачених позивачем відповідачу у якості плати за агентські послуги, ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні, обставинам справи.

Таким чином, доводи апеляційної скарги знайшли часткове своє підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення грошових коштів у сумі 10 000 грн, сплачених позивачем відповідачу у якості плати за агентські послуги, скасувати з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Щодо судових витрат.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування судового рішення, та розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи - частина 1 статті 133 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно із статтею 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження сплати за послуги адвоката 15 000 грн до позовної заяви надано:

договору про надання юридичних послуг від 14 жовтня 2022 року, укладений ОСОБА_1 з АО «Юркон»;

акт приймання-передачі виконаних робіт за додатковою угодою до договору від 14 жовтня 2022 року, відповідно до якого АО «Юркон» надано професійну правничу допомогу, загальний обсяг роботи: 10 год., винагорода за надану професійну правничу допомогу 15 000 грн;

квитанція про здійснення касової операції від 18 жовтня 2022 року про сплату ОСОБА_1 на користь АО «Юркон» 15 000 грн.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в зазначеній апеляційним судом частині з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог (враховуючи розмір задоволених позовних вимог: 10 000 х 100% : 35 099 грн 87 коп. ціни позову = 28,49 %), а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати за сплату судового збору за подачу позову та апеляційної скарги (992 грн 40 коп + 1 488 грн 60 коп. = 2 481), пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 706 грн 83 коп (28,49 % х 2 481 грн : 100% = 706 грн 83 коп.) та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 273 грн 50 коп. (28,49 % х 15 000 грн : 100% = 4 273 грн 50 коп.)

Керуючись статтями 367, 369, 375, 381-384 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 07 квітня 2023 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 10 000 грн за агентські послуги скасувати з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті кошти у розмірі 10 000 грн.

В іншій частині рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 07 квітня 2023 рокупро відмову у задоволенні позовних вимог залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати за сплату судового збору за подачу позову та апеляційної скарги у розмірі 706 грн 83 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 273 грн 50 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська