Справа № 1806/2-341/11
Провадження № 4-с/592/44/23

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2023 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми в складі:

головуючого - судді Шияновської Т.В.,

з участю секретаря судового засідання Чайки Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця,

у с т а н о в и в:

Адвокат Буланов О.М. в інтересах боржника ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаною скаргою, в якій просить скасувати арешт, накладений на майно ОСОБА_1 постановою про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, 11.08.2011, старший державний виконавець відділу ДВС СМУЮ Твердохліб М.В. у виконавчому провадженні № 28889850; зобов`язати Зарічний відділ державної виконавчої служби у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вчинити дії з реєстрації припинення обтяження майна ОСОБА_1 , накладеного згідно постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, 11.08.2011, старший державний виконавець відділу ДВС СМУЮ Твердохліб М.В. у виконавчому провадженні № 28889850.

У наданих поясненнях на скаргу старший державний виконавець Дрюков О. зазначає, що в провадженні відділу виконавчої служби Сумського міського управління юстиції перебувало виконавче провадження №, у якому постановою державного виконавця від 18.03.2014 виконавчий листі був повернутий стягувачу у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення. Дані АСВП не містять інформації про винесення 11.08.2011 постанов про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження. Надати матеріали виконавчого провадження можливості не має. Оскільки вони були передані до архіву та по закінченню трирічного строку зберігання знищення. Посилаючись на положення ч.4, ч.5 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» та неможливість вчинення будь-яких виконавчих дій у завершеному виконавчому провадженні, зазначає, що арешт має бути знятим за рішенням суду. Просить розглядати справу у відсутність представника Зарічного відділу ДВС.

У судове засідання боржник ОСОБА_1 , представники стягувача ПАТ «КБ «Надра» Зарічного відділу ДВС у м. Суми, ТОВ «ФК «Айквітас» не з`явилися; про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Адвокат Буланов О.М. надав суду заяву про розгляд скарги за його відсутність, вимоги скарги підтримав.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд дійшов таких висновків.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 19.07.2011 у справі № 1806/2-341/11 задоволено позов ВАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , стягнуто в солідарному порядку із вказаних осіб на користь банку заборгованість по кредитному договору №10/2008/ від 13.03.2008 в сумі 762674 грн 27 коп.

Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 11.10.2011 у справі №1806/2-341/11 рішення суду першої інстанцій змінено та стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 705 238 грн. 78 коп.

11.08.2011 старшим державним виконавцем відділу ДВС Сумського міського управління юстиції Твердохліб М.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №28889850, з одночасним накладенням арешту на все нерухоме майно ОСОБА_1 .

Наявність обтяження підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №350410068 від 14.10.2023.

18.03.2014 державним виконавцем відділу ДВС Сумського міського управління юстиції Міснік В.М., на підставі п.2 ч.1 ст.47, ст.50 ЗУ «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, оскільки у боржника відсутнє майно, на яке можна звернути стягнення.

15.05.2020 між ПАТ «КБ «Надра» і ТОВ «СПЕКТРУМ ЕССЕТС» був укладений договір про відступлення прав вимоги №GLЗN017513, в тому числі до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 за кредитним договором №10/2008/ від 13.03.2008.

27.05.2022 між ТОВ «СПЕКТРУМ ЕССЕТС» та ТОВ «Фінансова компанія «Айквітас» був укладений договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «СПЕКТРУМ ЕССЕТС» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Айквітас» права вимоги до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 за кредитним договором №10/2008/ від 13.03.2008.

Довідкою від 27.05.2022 ТОВ «Фінансова компанія «Айквітас» повідомило боржника ОСОБА_1 про відсутність жодних претензій до нього, оскільки усі зобов`язання за кредитним договором 10/2008/ від 31.03.2008 перейшли до нового кредитора ТОВ «Фінансова компанія «Айквітас» на підставі договору про відступлення права вимоги вів 27.05.2022.

Довідкою від 27.05.2022 ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» повідомило боржника про те, що ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» не має будь-яких майнових претензій, оскільки усі зобов`язання за кредитним договором 10/2008/ від 31.03.2008 перейшли до нового кредитора ОСОБА_3 на підставі договору про відступлення права вимоги вів 27.05.2022.

Довідкою від 30.05.2022 ОСОБА_3 повідомив боржника про те, що усі зобов`язання за кредитним договором 10/2008/ від 31.03.2008 та договорами забезпечення перед кредитором відсутні.

На звернення адвоката Буланова О.М. начальник Зарічного відділу ДВС у м. Суми листом від 14.11.2023 №21/122938 повідомив про неможливість проведення будь-яких виконавчих дій у завершеному виконавчому провадженні №28889850, та необхідність вирішення питання про зняття арешту в судовому порядку через відсутність визначених ч.4, ч.5 ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження» підстав для зняття арешту виконавцем.

З листа Зарічного відділу ДВС у м. Суми №117752 вбачається, що станом на 08.11.2023 відкриті виконавчі провадження щодо ОСОБА_1 відсутні.

Надаючи оцінку обґрунтованості заявлених вимог, суд виходить з наступного.

Частиною 1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно із положеннями ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч.1 ст.56 ЗУ «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Схожі за змістом положенням містились у статті 25 цього ж Закону у редакції, чинній на час накладення арешту на майно боржника.

Відповідно до положень ч.4 ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент звернення заявника до суду із цією скаргою) підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.

Чинна на дату винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу редакція Закону України «Про виконавче провадження» (ч.4 ст.50) передбачала, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження.

Таким чином, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час повернення виконавчих документів стягувачу) не встановлювало прямого обов`язку державного виконавця знімати арешт з майна боржника.

Водночас, спір у справі виник не у зв`язку з оскарженням бездіяльності у вигляді не зняття арешту державним виконавцем, який здійснював виконавчі дії у виконавчому провадженні №28889850 на стадії його завершення під час повернення виконавчого документу стягувачу. Так, спір виник у зв`язку з тим, що на заяву представника боржника ОСОБА_4 державний виконавець відмовився зняти арешт поза межами виконавчого провадження.

За таких обставин, ст.50 ЗУ «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час повернення виконавчого документа стягувачу) не є тим законом, який регулює спірні правовідносини.

Суд враховує, що застосування державними виконавцями наданого їм широкого кола повноважень та законодавчо визначених механізмів, спрямованих на виконання судових рішень, входить до їх обов`язків, визначених ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження», щодо вжиття передбачених цим Законом заходів для неупередженого, ефективного, своєчасного і повного вчинення виконавчих дій.

Аналіз норм Закону України «Про виконавче провадження» щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Водночас у разі повного виконання виконавчого документа та сплати витрат, пов`язаних з його примусовим виконанням, підстави для збереження чинності арешту майна боржника відсутні.

Законом України «Про виконавче провадження» не врегульовано правовідносини щодо припинення заходів примусового виконання виконавчого документа у зв`язку з його добровільним виконанням після повернення виконавчого документа стягувачу.

За таких обставин, суд вважає за доцільне зняти арешт, накладений на майно боржника для забезпечення виконання вже виконаного судового рішення, оскільки у подальшому застосуванні арешту відсутня необхідність.

Крім того, застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права

Згідно зі ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених ч.2 ст.353 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей.

Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Саме таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 13.07.2022 у справі №2/0301/806/11, які відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України мають враховуватися судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Матеріалами справи підтверджується те, що накладення арешту на майно ОСОБА_1 обумовлювалось необхідністю забезпечення виконання судового рішення про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості на користь ВАТ КБ «НАДРА». На теперішній час останні не мають грошової заборгованості перед банком та його правонаступниками, що підтверджується відповідними довідками.

При цьому орган державної виконавчої служби не має у володінні інформації щодо підстав накладення та збереження арешту через відсутність матеріалів виконавчого провадження та відповідних відомостей про нього. Виконавче провадження №28889850 завершене.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном (постанови Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 2-356/12, від 03.11.2021 у справі № 161/14034/20, від 22.12.2021 у справі № 645/6694/15, від 13.07.2022 у справі №2/0301/806/11).

За таких обставин, враховуючи відсутність грошових зобов`язань ОСОБА_1 перед стягувачем за рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 19.11.2011 №1806/2-341/11, відсутність матеріалів виконавчого провадження №28889850 та майнових претензій з боку правонаступників стягувача, а також відсутність будь-яких відомостей стосовно рішення виконавця про стягнення з боржника виконавчого збору, наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Таким чином, суд вважає, що право ОСОБА_1 порушене і підлягає захисту шляхом скасування арешту, накладеного на його майно постановою про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, 11.08.2011, старшим державним виконавцем відділу ДВС СМУЮ Твердохліб М.В. у виконавчому провадженні № 28889850; зобов`язання Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вчинити дії з реєстрації припинення обтяження майна ОСОБА_1 , накладеного вказаною постановою про арешт.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.11, 18, 77, 80, 141, 259, 447, 450-451 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Буланова Олексія Михайловича задовольнити.

Скасувати арешт, накладений на майно ОСОБА_1 постановою про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, 11.08.2011, старший державний виконавець відділу ДВС СМУЮ Твердохліб М.В. у виконавчому провадженні № 28889850.

Зобов`язати Зарічний відділ державної виконавчої служби у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вчинити дії з реєстрації припинення обтяження майна ОСОБА_1 , накладеного згідно постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, 11.08.2011, старший державний виконавець відділу ДВС СМУЮ Твердохліб М.В. у виконавчому провадженні № 28889850.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Т.В. Шияновська