Справа № 463/4009/23
Провадження № 2/463/1277/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2023 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі:

головуючого судді - Леньо С.І.

з участю секретаря - Станько Р.О.

розглянувши в залі суду в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія Аско-Донбас Північний», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, просить ухвалити рішення, яким стягнути з ПрАТ «СК «Аско-Донбас Північний» недоплачену частину страхового відшкодування в сумі 35 491,65 грн., пеню в розмірі 1 166,84 грн. та витрати за проведення експертизи в розмірі 3 310,66 грн., а з ОСОБА_2 на його користь різницю між завданою шкодою та виплаченим страховим відшкодуванням в розмірі 7 389,97 грн. і витрати за проведення експертизи у розмірі 689,33 грн. Також, просить стягнути з відповідачів судові витрати і у резолютивній частині рішення вказати про нарахування пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка буде нараховуватись на суму боргу в розмірі 35 491,65 грн. і яка підлягає стягненню з ПрАТ «СК «Аско-Донбас Північний» починаючи з 20.05.2023 і до моменту виконання рішення суду за відповідною формулою.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 18.01.2023 о 20:00 год. у м. Львові на перехресті вул. Куліша вул. Зернова вул. Балабана відбулась ДТП за участю належного позивачу транспортного засобу Renault Trafic д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 та транспортного засобу Volkswagen Touareg д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 . За наслідками вказаної ДТП між учасниками складено Європротокол, відповідно до якого водій ОСОБА_2 визнав свою вину в повному обсязі. Цивільно-правова відповідальність останнього застрахована у ПрАТ «СК «Аско-Донбас Північний», яка лише частково виплатила страхове відшкодування в сумі 14 508,35 грн., тоді як згідно висновку експерта вартість матеріального збитку становить 57 389,97 грн. Ліміт відповідальності страхової компанії становить 50 000 грн., а відтак, різницю між виплаченим страховим відшкодуванням та лімітом відповідальності страховика, яка становить 35 491,65 грн. просить стягнути в примусовому порядку, а також пеню за порушення строків виконання грошового зобов`язання за період з 26.04.2023 по 19.05.2023 в сумі 1 166,84 грн. Різницю між фактичним розміром шкоди та виплаченим страховим відшкодуванням, яка становить 7 389,97 грн. просить стягнути безпосередньо з винуватця ДТП ОСОБА_2 . Крім того, поніс витрати за проведення експертизи в розмірі 4 000 грн., які просить стягнути з відповідачів пропорційно обсягу їхньої відповідальності.

Відповідач ПрАТ «СК «Аско-Донбас Північний» не погодився та в особі повноважного представника подав відзив на позовну заяву. Зазначає, що розмір матеріальної шкоди визначено на підставі звіту про оцінку та за виключенням податку на додану вартість виплачено позивачу. В свою чергу, наданий позивачем висновок експерта вважає неналежним доказом, оскільки такий складено по спливу двох місяців після виплати страхового відшкодування, а також містить розбіжності в описі пошкоджених деталей. Зокрема, згідно звіту про оцінку, «Боковина передня ліва» підлягає ремонту, тоді як згідно висновку позивача вона підлягає заміні. Просить в позові відмовити.

У відповіді на відзив представник позивача навів аргументи, аналогічні мотивам позову та крім цього додатково наголосив, що позивач не погоджувався з визначеним відповідачем розміром страхового відшкодування, внаслідок чого відповідач зобов`язаний був провести відповідну експертизу. Такої експертизи відповідач не провів і внаслідок цього наданий ним звіт про оцінку не є належним доказом розміру завданої шкоди.

Правом на подання заперечень на відповідь на відзив відповідач ПрАТ «СК «Аско-Донбас Північний» позивач не скористався.

Крім того, відзив на позовну заяву також подав відповідач ОСОБА_2 .

Зазначає, що наданий позивачем висновок про розмір заподіяної шкоди не є належним доказом, оскільки такий не підтверджує розміру шкоди безпосередньо на момент ДТП, а позивач не долучив доказів про висловлення своєї незгоди проти визначеного страховою компанією розміру страхового відшкодування. Крім того, ліміт відповідальності страхової компанії становить не 50 000 грн., а 80 000 грн., внаслідок чого відсутні підстави для задоволення позовних вимог, які заявлені безпосередньо до нього. Просить в позові відмовити.

У відповіді на такий відзив позивач навів аргументи, аналогічні мотивам позову. Наголошує, що не висловлював своєї згоди на визначений страховиком розмір страхового відшкодування, і саме останній зобов`язаний доводити протилежне. Що стосується доводів про те, що ліміт відповідальності страхової компанії становить 80 000 грн., то такий ліміт застосовується з 01.07.2023, а цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована за полісом від 22.06.2023.

Правом на подання заперечень на відповідь на відзив відповідача ОСОБА_2 позивач не скористався.

Водночас, з питань визначення розміру шкоди та належності доказів сторонами надавались додаткові пояснення, зміст яких відображає їхню позицію, висловлену в заявах по суті справи.

Інформація про рух справи та процесуальні дії, вчинені судом в процесі її розгляду.

Позовна заява поступила до суду 23.05.2023.

Ухвалою судді Личаківського районного суду м. Львова від 23.06.2023 відкрито провадження у справі та призначено таку до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання за наявними в ній матеріалами. Визначено строк та черговість для подання заяв по суті справи.

Одночасно з відкриттям провадження у справі суд направив сторонам інформаційне повідомлення про права та обов`язки сторін (а.с.60), в тому числі про обов`язок подати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, а також неможливість приховування доказів. Цим же повідомленням сторонам роз`яснено порядок та строки подання доказів.

Таким чином, суд виконав вимоги статті 221 ЦПК України.

Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ, яку останній повторив в пункті 22 справи «Осіпов проти України» (заява № 795/09, рішення від 08.10.2020), стаття 6 Конвенції гарантує не право бути особисто присутнім у судовому засіданні під час розгляду цивільної справи, а більш загальне право ефективно представляти свою справу в суді та на рівність у користуванні правами з протилежною стороною, передбаченими принципом рівності сторін. Пункт 1 статті 6 Конвенції надає Державам можливість на власний розсуд обирати засоби гарантування цих прав сторонам провадження (див. рішення у справі «Варданян та Нанушян проти Вірменії» (Vardanyan and Nanushyan v. Armenia), заява № 8001/07, пункт 86, від 27.10.2016, та наведені у ньому посилання). Отже, питання особистої присутності, форми здійснення судового розгляду, усної чи письмової, а також представництва у суді є взаємопов`язаними та мають аналізуватися у більш ширшому контексті «справедливого судового розгляду», гарантованого статтею 6 Конвенції.

З огляду на характер спірних правовідносин, справа стосується відшкодування шкоди, а оскільки вирішенню підлягали виключно питання права, суд з посиланням на відповідну практику ЄСПЛ при відкритті провадження визнав недоцільним проведення судового засідання та визначив, що розгляд справи проводитиметься без проведення судового засідання за наявними в ній матеріалами. Одночасно, сторонам було роз`яснено право ініціювати розгляд справи з викликом сторін.

Сторони таким правом не скористались. Суд також не знайшов підстав ініціювати розгляд справи з викликом сторін, а тому, розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.

В силу вимог Закону та враховуючи характер спірних правовідносин справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, а тому, відповідно до вимог частини третьої статті 279 ЦПК України суд не проводив підготовчого засідання.

Після відкриття провадження у справі, а саме 17.10.2023 представник позивача подав до суду заяву про збільшення позовних вимог. Зокрема, в доповнення до попередніх вимог просив стягнути пеню в розмірі 7 940,38 грн., яка обрахована за період з 26.04.2023 по 18.10.2023.

В подальшому, а саме 27.10.2023 представник позивача подав аналогічну заяву про збільшення позовних вимог. Зокрема, в доповнення до попередніх вимог просив стягнути пеню в розмірі 8 873,85 грн., яка обрахована за період з 26.04.2023 по 15.11.2023.

Пунктом 2 частини другої статті 49 ЦПК України визначено, що позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Разом з тим, в частині третій статті 279 ЦПК України міститься правило, згідно якого якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Оскільки розгляд справи відбувається у порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання, а заяви про збільшення позовних вимог подані по спливу тридцяти денного строку з моменту відкриття провадження, суд не приймає до розгляду такі заяви та продовжує розгляд справи згідно з первинною редакцією позовних вимог.

Перед тим як закінчити з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами, суд надав можливість кожній із сторін висловити свою позицію та надати наявні у неї докази.

Відтак, суд у відповідності до вимог частини п`ятої статі 12 ЦПК України та прецедентної практики ЄСПЛ створив для сторін рівні можливості відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Про існування будь-яких інших доказів, які мають важливе значення і які не були долучені до справи сторони суду не повідомляли, при тому що в силу частин другої четвертої статті 83 ЦПК України вони повинні були подати всі свої докази разом з позовом та відзивом та в цей же строк повідомити про існування доказів, які не можуть бути подані разом з першою заявою по суті справи.

Суд у відповідності до вимог частини сьомої 81 ЦПК України розглянув можливість самостійно збирати докази і не знайшов підстав для реалізації такого свого права, оскільки ніщо не ставить під сумнів добросовісність здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав та обов`язків.

Таким чином, враховуючи таку засаду цивільного судочинства як змагальність, а також те, що в даному процесі кожна сторона мала рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, дана справа буде вирішена на основі зібраних доказів з покладенням на сторін ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням тієї чи іншої процесуальної дії. Обставини справи встановлюватимуться таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

В будь-якому випадку, право на справедливий судовий розгляд забезпечується, серед іншого, процедурою апеляційного перегляду судових рішень, де сторона не позбавлена можливості подання нових доказів якщо буде доведено поважність причин їх неподання в суді першої інстанції (частина третя статті 367 ЦПК України). Тому, якщо у сторін наявні ті чи інші аргументи або докази, на які даним судовим рішенням не буде надано відповіді, така сторона вправі навести їх у апеляційній скарзі, одночасно вказавши причини неподання їх суду першої інстанції.

Позиція суду.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 264 ЦПК України суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з огляду на таке.

Фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що 18.01.2023 о 20:00 год. у м. Львові на перехресті вул. Куліша вул. Зернова вул. Балабана відбулась ДТП за участю транспортного засобу Renault Trafic д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 та транспортного засобу Volkswagen Touareg д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 .

Власником автомобіля Renault Trafic д.н.з. НОМЕР_1 є позивач, що стверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.8).

Про дорожньо-транспортну пригоду учасники склали відповідне повідомлення (а.с.10), згідно якого водій ОСОБА_2 повністю визнав свою вину.

Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 застрахована у страховій компанії ПрАТ «СК «Аско-Донбас Північний», що стверджується копією відповідного страхового полісу № АР/6155171 від 22.06.2022, яка долучена до матеріалів справи (а.с.12).

Відповідне повідомлення про ДТП та заяву про страхове відшкодування позивач подала відповідачу ПрАТ «СК «Аско-Донбас Північний» (а.с.74-75, 76), після чого 10.02.2023 останній виплатив позивачу страхове відшкодування в розмірі 14 508,35 грн., чого сторони не оспорюють і що відповідно до частини першої статті 82 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Вбачається, що такий розмір страхового відшкодування відповідач визначив на основі звіту про оцінку автомобіля № 42935 від 02.02.2023 (а.с.88-93). При цьому, оскільки виплата здійснена на рахунок потерпілого, сума страхового відшкодування зменшена на суму податку на додану вартість.

Згідно висновку експерта № 16/23 від 06.04.2023, який складено на замовлення позивача і оригінал якого долучено до матеріалів справи (а.с.206-214), вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля Renault Trafic д.н.з. НОМЕР_1 внаслідок його пошкодження у ДТП 18.01.2023 станом на момент огляду становить 57 389,97 грн.

Вважаючи, що розміру страхового відшкодування недостатньо для покриття матеріальних збитків позивач звернувся до суду з цим позовом.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

Таким чином з огляду на факти справи, характер спірних правовідносин та предмет доказування, для задоволення вимог пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд повинен вирішити питання про розмір заподіяних збитків та визначити, які з наданих сторонами доказів є належним і достатніми.

Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У постанові від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе лише за умови, що згідно із цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2018 у справі № 760/15471/15-ц).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

За змістом статті 22, 1166, 1192 ЦК України, шкода відшкодовується в повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

У справі яка розглядається сторонами надано висновок експерта та звіт оцінювача, які містять відмінні дані про розмір заподіяної шкоди. Відтак, суд повинен перевірити та надати перевагу тому з доказів, який найбільш точно відповідає обставинам справи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Під час розгляду справи № 760/6034/16-ц (постанова від 15.02.2023) Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вказав, що змагальність сторін є одним із основних принципів цивільного судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.

Всебічність та повнота, зокрема, передбачають з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, ухвалення законного й обґрунтованого рішення.

З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів, передбачених статтею 89 ЦПК України, щодо відсутності у будь-якого доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.

Крім того, Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово згадував про категорію стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.

На думку суду, в межах цієї справи саме наданий позивачем висновок експерта відповідає вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності, тоді як наданий відповідачем звіт цим критеріям не відповідає.

Так, пунктом 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Таким чином, право страховика на здійснення виплати страхового відшкодування без проведення експертизи безпосередньо залежить від погодження потерпілим розміру збитків.

Відтак, саме на страховика покладено обов`язок доведення наявності відповідної згоди потерпілого, оскільки саме ним реалізується право на здійснення виплати страхового відшкодування без проведення експертизи.

До матеріалів справи відповідачем долучено копію протоколу огляду транспортного засобу позивача (а.с.94-95), який проведено оцінювачем і у якому дійсно відсутні зауваження щодо цього огляду. Проте, такий документ фіксує виключно факт огляду автомобіля, а розмір завданих збитків визначено звітом про оцінку автомобіля. Відповідно, відсутність зауважень під час огляду автомобіля не може розцінюватись як наявність згоди щодо визначення розміру страхового відшкодування. Інших доказів, які б свідчили про згоду позивача на визначений відповідачем розмір страхового відшкодування матеріали справи не містять.

Крім того, до матеріалів справи долучено копію повідомлення про огляд пошкодженого автомобіля, яке направлялось відповідачам (а.с.13), а також докази їх направлення (а.с.14, 15). Згідно цього повідомлення, позивач повідомив відповідачів про проведення експертного огляду автомобіля, чим по суті, підтверджується відсутність його згоди проти визначеного відповідачем розміру страхового відшкодування.

Зрештою, сам факт отримання потерпілим страхового відшкодування не свідчить про надання згоди проти визначеного розміру збитків і не позбавляє його права вимагати різницю між фактичним розміром шкоди та виплаченим страховим відшкодуванням.

Більше того, заяву про виплату страхового відшкодування (а.с.74-75) позивач подала 15.02.2023, тобто вже після виплати відповідачем оціненого ним страхового відшкодування, чим на думку суду підтверджуються доводи позивача про відсутність згоди щодо обрахованого відповідачем розміру шкоди.

Тому, керуючись своїм внутрішнім переконанням, як це передбачено частиною другою статті 82 ЦПК України, суд приймає до уваги саме наданий позивачем висновок експерта і саме на основі його даних вирішує питання про розмір заподіяних збитків і не приймає до уваги наданий відповідачем звіт про оцінку, визнаючи його недостатнім доказом для встановлення обставин, що мають значення для справи.

Як уже зазначалось вище, позивачем та відповідачем ОСОБА_2 складено спільне повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, а загальний розмір заподіяних збитків згідно наданого позивачем висновку експерта становить 57 389,97 грн.

Відповідно до пункту 33.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформувати відповідні підрозділи Національної поліції про її настання.

У разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що діяли на день настання страхового випадку.

Отже, у випадку якщо учасники дорожньо-транспортної пригоди склали спільне повідомлення про ДТП, максимальна сума страхової виплати затверджується Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що діяли на день настання страхового випадку.

За відповідним поданням Моторного (транспортного) страхового бюро України Постановою Правління НБУ № 108 від 30.05.2022 «Про деякі питання здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» затверджено максимальні розміри страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників Національної поліції України в розмірі 80000 гривень на потерпілого (підпункт 4 пункту 1 Постанови).

При цьому, згідно з пунктом 3 цієї Постанови, вона набирає чинності з 01.07.2022, і очевидно, представник позивача в своїх заявах по суті справи допустився помилки в частині дати прийняття цієї постанови і набрання нею чинності.

У справі яка розглядається ДТП мало місце 18.01.2023, тобто в період чинності Постанови № 108 від 30.05.2022, а відтак, помилковим є твердження сторони позивача про те, що ліміт відповідальності страховика в даному випадку становить 50 000 грн. і розпорядження Нацкомфінпослуг № 3471 від 29.12.2015, на яке міститься посилання в мотивах позову, на момент ДТП втратило чинність.

Таким чином, оскільки загальний розмір завданої шкоди не перевищує ліміту відповідальності страховика, позовні вимоги до відповідача ОСОБА_2 слід визнати безпідставними, оскільки відповідальність останнього може наставати лише за умови, якщо розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

З огляду на прийняття до уваги наданого позивачем висновку експерта про розмір заподіяної шкоди, інша частина позовних вимог є обґрунтованою і не маючи повноважень вийти за межі позовних вимог, суд ухвалює рішення про стягнення з ПрАТ «СК «Аско-Донбас Північний» на користь позивача невиплачене страхове відшкодування в розмірі 35 491,65 грн.

Що стосується позовної вимоги про стягнення пені, така підлягає до задоволення частково.

Так, згідно пункту 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Оскільки судом встановлено неналежне виконання відповідачем обов`язку з виплати страхового відшкодування, такий зобов`язаний сплатити пеню.

При цьому, суд не погоджується з наданим позивачем розрахунком пені (а.с.5) і зокрема, в частині періоду обрахування пені.

Зокрема, згідно пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Отже, закон пов`язує початок обчислення 90-денного строку для виплати страхового відшкодування саме з моменту подання заяви про виплату страхового відшкодування.

Відповідно до матеріалів справи (а.с.76), 25.01.2023 позивач подала повідомлення про подію, що має ознаки страхового випадку, а саму заяву про виплату страхового відшкодування (а.с.74-75) 15.02.2023, про що на такій заяві міститься відповідна відмітка.

Відповідно, невірними є доводи сторони позивача щодо обчислення 90-денного строку з 25.01.2023 і такий слід обчислювати з 15.02.2023. За обрахунками суду, 90-денний строк сплив 16.05.2023, а прострочення настало 17.05.2023. Не маючи повноважень вийти за межі позовних вимог, суд проведе розрахунок пені починаючи з 17.05.2023 по 19.05.2023 включно, тобто за три дні. Відповідно, з відповідача на користь позивача слід стягнути пеню в розмірі 145,86 грн. (35 491,65 * (2 * 25% / 100) * 3/100 = 145,86).

Загалом, з ПрАТ «СК «Аско-Донбас Північний» на користь позивача слід стягнути 35 637,51 грн.

Відповідно до частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України, суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу.

Частиною 11 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження передбачено, що якщо у виконавчому документі про стягнення боргу зазначено про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження розраховує остаточну суму відсотків (пені) за правилами, визначеними у виконавчому документі.

Таким чином, оскільки дане рішення стосується стягнення боргу, на який згідно пункту 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» може нараховуватись пеня, з метою ефективного захисту прав позивача суд вважає за можливе вказати про нарахування на суму боргу пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня, за кожен день прострочення, починаючи з 20.05.2023 і до моменту фактичного виконання рішення суду.

Щодо судових витрат.

Частиною першою статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Крім того, згідно пункту 3 частини другої цієї статті у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Загальна ціна позову становила 44 048,46 грн. (35 491,65 + 1166,84 + 7389,97 = 44 048,46) Суд задоволив позовні вимоги на суму 35 637,51 грн., що становить 80,91 % від загального розміру позовних вимог. Витрати позивача на проведення експертного дослідження є судовими витратами, внаслідок чого вони не включаються до ціни позову, а підлягають розподілу згідно з загальними правилами розподілу судових витрат.

При пред`явленні позову позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1073,60 грн., що стверджується відповідною квитанцією (а.с.54). Відтак, пропорційно розміру задоволених позовних вимог з відповідача на користь позивача слід стягнути 868,64 грн. судового збору, що становить 80,91 % від суми сплаченого судового збору.

Крім того, згідно частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати, пов`язані із проведенням експертизи та витрати на професійну правничу допомогу.

Правила розподілу судових витрат закріплені у статті 141 ЦПК України.

Так, за змістом частини третьої цієї статті при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

У справі яка розглядається позивач просить стягнути витрати за проведення експертизи в розмірі 4 000 грн., які сплачені ним згідно відповідної квитанції (а.с.35). Суд вважає, що такі витрати мають значення для справи, оскільки експертиза проводилась саме на підтвердження розміру завданої шкоди.

З огляду на характер спірних правовідносин та предмет спору, суд не вважає, що розмір таких витрат є необґрунтованим та/або непропорційним. Зрештою, у справі немає доказів про неспівмірність таких витрат, а в силу вимог частини дев`ятої статті 139 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності таких витрат покладається на відповідача.

Крім того, ніщо не вказує на недобросовісність поведінки позивача при розгляді справи.

Також, немає підстав для висновку, що такий міг бути ефективно вирішений з користю для кожної із сторін в позасудовому порядку.

Як наслідок, суд погоджується з обґрунтованістю розміру витрат, пов`язаних з проведенням експертизи. При цьому, такі витрати слід стягнути пропорційно розміру задоволених позовних вимог (80,91 %), що становить 3 236,40 грн.

Що ж стосується витрат на професійну правничу допомогу, позиція суду є наступною.

За змістом частин другої, третьої статті 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частин четвертої-шостої цієї статті, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У справі яка розглядається правнича допомога надавалась позивачу на підставі договору про надання правової допомоги від 20.03.2023 (а.с.50-51). Згідно пункту 3.1 договору, правова допомога оплачується у розмірі 1 500 грн. за одну годину.

Також, до матеріалів справи долучено акти виконаних робіт (а.с.120, 162, 190) та детальні описи робіт, виконаних адвокатом (а.с.118-119, 160-161, 188-189), відповідно до яких адвокат в загальному затратив 18 годин для надання послуг. Вартість витрат на професійну правничу допомогу в загальному становить 27 000 грн.

Відповідачі у відзивах заперечили проти обрахованого позивачем розміру витрат на професійну правничу допомогу, вважаючи їх неспівмірними із складністю справи та обсягом наданих послуг.

У своїх висновках Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Застосовуючи таку практику у межах цієї справи, суд вважає що критерій реальності адвокатських послуг та критерій розумності їхнього розміру не дотримані в повній мірі.

Так, справа цієї категорії є малозначною і тому така розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження. Характер спірних правовідносин не свідчить про їх виняткову складність. Позовні вимоги обґрунтовані лише частково, розмір пені обрахований невірно, заяви про збільшення позовних вимог суд не прийняв, а необхідність надання додаткових пояснень по справі не підтверджена. Представник позивача не звертався до суду з відповідним заявою про отримання дозволу для надання додаткових пояснень щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи додаткових пояснень, як того вимагає частина п`ята статті 174 ЦПК України і суд такого дозволу не надав. Зрештою, суд також не визнавав необхідним надання позивачем додаткових пояснень.

Як наслідок, з врахуванням таких засад цивільного законодавства як справедливість, добросовісність та розумність суд вважає, що понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу слід зменшити до суми 5 000 грн., що відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг. Всього, з відповідача на користь позивача слід стягнути 9 105,04 грн. судових витрат. Вказані витрати підлягають стягненню виключно з відповідача ПрАТ «СК «Аско-Донбас Північний», оскільки виключно до цього відповідача позовні вимоги знайшли своє підтвердження.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 12,81,82,141,223,263-265,268,279 ЦПК України, ст.ст. 11, 15, 16, 22, 988, 1166, 1187, 1192, 1194 ЦК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія Аско-Донбас Північний» (Донецька обл., м. Дружківка, вул. Соборна, 37, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) страхове відшкодування в розмірі 35 491,65 грн. та пеню в розмірі 145,86 грн., а всього 35 637,51 грн. (тридцять п`ять тисяч шістсот тридцять сім грн. 51 коп.).

Нараховувати Приватному акціонерному товариству «Страхова компанія Аско-Донбас Північний» на суму боргу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня, за кожен день прострочення, починаючи з 20.05.2023 і до моменту фактичного виконання рішення суду, використовуючи таку формулу:

Пеня = С * (2ОСД/365) * Д/100, де

С сума прострочення;

2ОСД/365 подвійна облікова ставка НБУ за 1 день прострочення, яка діє в період прострочення;

Д кількість днів прострочення.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія Аско-Донбас Північний» на користь ОСОБА_1 9 105,04 грн. судових витрат.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст. ст. 354, 355, пп.15.5 п. 15 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Леньо С. І.