Єдиний унікальний номер судової справи 483/1220/21
Номер провадження 22-ц/812/1246/23
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

13 листопада 2023 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Коломієць В.В., Самчишиної Н.В.,

з секретарем судового засідання Голощаповою А.О.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 ,

приватного виконавця Довгань В.В.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , подану його представником адвокатом Каліч Євгеном Анатолійовичем, ухвалу, яка постановлена Очаківським міськрайонним судом Миколаївської області 25 вересня 2023 року під головуванням судді Шевиріної Т.Д., в приміщені цього ж суду, у цивільній справі за скаргою ОСОБА_3 на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Довгань Вікторії Володимирівни та покладення обов`язку вчинити певні дії,

УСТАНОВИЛА:

У червні 2023 року ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Довгань Вікторії Володимирівни щодо не зняття заходів примусового виконання судового рішення у вигляді арештів, накладених у межах виконавчого провадження, та покладення обов`язку вчинити певні дії.

В обґрунтування вимог скарги зазначено, що в провадженні приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Довгань В.В. перебуває виконавче провадження №71796550 з виконання виконавчого листа у цивільній справі №483/1220/21, виданого 30 березня 2023 року Очаківським міськрайонним судом Миколаївської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договорами позики в розмірі 68 000 доларів США.

19 травня 2023 року боржник ОСОБА_3 дізнався про те, що приватним виконавцем було накладено арешт на все належному йому нерухоме майно, а саме:

житловий будинок АДРЕСА_1 ;

нежитлову будівлю, загальною площею 1230.9 кв.м., розташовану по АДРЕСА_1 ;

земельну ділянку, площею 0.15 га з кадастровим номером :01:003:1391, розташовану в смт. Берегомет Вижницького району Чернівецької області;

земельну ділянку, площею 2.4674 га з кадастровим номером :01:004:0467, розташовану по АДРЕСА_1 ;

земельну ділянку, площею 8.081 га з кадастровим номером :03:000:0016, розташовану в межах території Кривобалківської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області.

Крім того, відповідно до постанови приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Довгань В.В. від 18 травня 2023 року арешт також було накладено на належний ОСОБА_3 транспортний засіб - автомобіль FORD, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Боржник зазначає, що загальна вартість нерухомого майна, на яке приватним виконавцем було накладено арешт, згідно довідок про оцінку вказаного майна, в загальному розмірі становить 94 912 583 грн. 83 коп., в той час як загальна вартість боргу з урахуванням винагороди приватного виконавця складає 74 800 доларів США, що станом на 07 червня 2023 року становить 2 735 331 грн. 28 коп.

За такого, вартість арештованого нерухомого майна, без врахування транспортного засобу, у 34 рази перевищує суму боргу за виконавчим документом разом із винагородою приватного виконавця.

02 червня 2023 року на адресу приватного виконавця представником боржника було направлено заяву, в якій він, посилаючись на те, що арешту житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,15 га, з кадастровим номером :01:003:1391, розташованої за цією ж адресою, загальна вартість яких становить 5 438 961 грн. 08 коп., буде достатнім та співмірним сумі заборгованості, просив зняти арешт з іншої частини арештованого майна, а саме: нежитлової будівлі, двох земельних ділянок та транспортного засобу.

Між тим, станом на 07 червня 2023 року від приватного виконавця на вказану заяву жодної відповіді не надійшло, арешт не знято.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_3 просив:

визнати неправомірною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Довгань В.В. стосовно не зняття арешту з частини нерухомого та рухомого майна, належного боржнику;

зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Довгань В.В. зняти арешт з частини нерухомого та рухомого майна у виконавчому проваджені №71796555, належного боржнику ОСОБА_3 , а саме:

нежитлової будівлі, загальною площею 1230.9 кв.м., розташованої по АДРЕСА_1 ;

земельної ділянки, площею 2.4674 га з кадастровим номером :01:004:0467, розташованої по АДРЕСА_1 ;

земельної ділянки, площею 8.081 га з кадастровим номером :03:000:0016, розташованої в межах території Кривобалківської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області.

транспортного засобу - автомобіля FORD, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Ухвалою Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 вересня 2023 року у задоволені скарги ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвала міськрайонного суду мотивована тим, що скаржником не доведено обставин, на які він посилається в обґрунтування скарги, оскільки надані ним в якості доказів вартості арештованого майна довідки не відповідають встановленим законодавством вимогам: не містять методики оцінювання та фотознімків об`єктів нерухомості, інформації щодо наявності у суб`єкта оціночної діяльності сертифіката на проведення відповідного виду господарської діяльності, договору, на підставі якого надано послуги, звітів про оцінку майна, та такі докази, на думку суду, не викликають довіру, не відповідають критеріям належності та допустимості, а також враховуючи, що виконавче провадження зупинено на підставі ували суду касаційної інстанції, що позбавляє приватного виконавця можливості виїхати за місцезнаходженням майна, здійснити його опис та подальшу оцінку для визначення дійсної вартості.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , діючи через свого представника адвоката Каліч Є.А., посилаючись на порушення міськрайонним судом норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу міськрайонного суду скасувати, та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити скаргу.

Згідно ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, з огляду на таке.

Відповідно до частин 1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Суд зобов`язаний поважати честь і гідність усіх учасників цивільного процесу і здійснювати правосуддя на засадах їх рівності перед законом і судом.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання.

У п.9 ч.3 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (ч.1 ст.18 ЦПК України).

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи інших посадових осіб державної виконавчої служби або приватного виконавця й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень. При цьому, право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення. Виконання судового рішення є прямим обов`язком боржника, а тому у порядку судового контролю за виконанням рішень задоволення скарг на рішення, дії чи бездіяльність виконавців можливе за умови, що права сторони порушено.

При цьому, судовий контроль за виконанням судових рішень, зокрема, право сторони виконавчого провадження на звернення до суду зі скаргою на рішення, дію чи бездіяльністю державного виконавця або приватного виконавця регламентовано розділом VІІ ЦПК України та Законом України «Про виконавче провадження».

Так, згідно ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Аналогічні положення закріплені у ст.447 ЦПК України, за якою сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч.3 ст.451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 грудня 2022 року задоволено частково позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договорами позики. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 68 000 доларів США. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 11 804 грн. в рахунок відшкодування судового збору.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 21 березня 2023 року рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 грудня 2022 року в частині розподілу судових витрат змінено. Компенсовано ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 7 945 грн. за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

30 березня 2023 року Очаківським міськрайонним судом Миколаївської області було видано виконавчий лист №483/1220/21 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 68 000 доларів США.

На підставі вищевказаного листа 11 травня 2023 року приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Довгань В.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №71796550.

Цього ж дня, 11 травня 2023 року приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Довгань В.В. винесено постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт на нерухоме майно:

житловий будинок АДРЕСА_1 ;

нежитлову будівлю, загальною площею 1230.9 кв.м., розташовану по АДРЕСА_1 ;

земельну ділянку, площею 0.15 га з кадастровим номером :01:003:1391, розташовану в смт. Берегомет Вижницького району Чернівецької області;

земельну ділянку, площею 2.4674 га з кадастровим номером :01:004:0467, розташовану АДРЕСА_1 ;

земельну ділянку, площею 8.081 га з кадастровим номером :03:000:0016, розташовану в межах території Кривобалківської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області.

Крім того, 18 травня 2023 року приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Довгань В.В. винесено постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт на транспортний засіб автомобіль FORD, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Ухвалою Верховного Суду від 25 травня 2023 року зупинено виконання рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 грудня 2022 року та постанови Миколаївського апеляційного суду від 21 березня 2023 року до закінчення касаційного провадження.

02 червня 2023 року представник ОСОБА_3 адвокат Каліч Є.А. направив приватному виконавцю виконавчого округу Миколаївської області Довгань В.В. заяву, в якій він, посилаючись на те, що арешту житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,15 га, з кадастровим номером :01:003:1391, розташованої за цією ж адресою, загальна вартість яких становить 5 438 961 грн. 08 коп., буде достатнім та співмірним сумі заборгованості, просив зняти арешт з іншої частини арештованого майна, а саме:

нежитлової будівлі, загальною площею 1230.9 кв.м., розташованої по АДРЕСА_1 ;

земельної ділянки, площею 2.4674 га з кадастровим номером :01:004:0467, розташованої по АДРЕСА_1 ;

земельної ділянки, площею 8.081 га з кадастровим номером :03:000:0016, розташованої в межах території Кривобалківської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області;

транспортного засобу FORD, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області від 02 червня 2023 року зупинено вчинення виконавчих дій з примусового виконання виконавчого листа №483/1220/21, виданого Очаківським міськрайонним судом Миколаївської області 30 березня 2023 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 68 000 доларів США.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно із ч.1 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Для з`ясування та роз`яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, виконавець виносить постанову про залучення експерта або спеціаліста (кількох експертів або спеціалістів), а для проведення оцінки майна суб`єктів оціночної діяльності суб`єктів господарювання (ч.1 ст.20 Закону України «Про виконавче провадження»).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі № 914/881/17 (провадження №12-18гс18) викладено висновок про те, що чинним законодавством України передбачені підстави відповідальності суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання в разі неналежного виконання (зокрема, недостовірність чи необ`єктивність оцінки майна) ним своїх обов`язків. Водночас звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності (частина перша статті 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в України».

Системний аналіз наведених норм чинного законодавства свідчить про те, що звіт про оцінку майна є документом, який фіксує дії суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо оцінки майна, здійснювані ним у певному порядку та спрямовані на виконання його професійних обов`язків, визначених законом і встановлених відповідним договором. Звіт про оцінку майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання висновки і його дії щодо реалізації своєї практичної діяльності. Отже, встановлена правова природа звіту про оцінку майна унеможливлює здійснення судового розгляду щодо застосування до нього наслідків, пов`язаних зі скасуванням юридичних актів чи визнанням недійсними правочинів.

Визначення вартості майна боржника є процесуальною дією державного виконавця (незалежно від того, яка конкретно особа - сам державний виконавець чи залучений ним суб`єкт оціночної діяльності - здійснювала відповідні дії) щодо примусового виконання рішень відповідних органів, уповноважених осіб та суду. Тому оскаржити оцінку майна можливо в порядку оскарження рішень та дій виконавців.

Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року у справі №821/197/18/4440/16 (провадження №11-1200апп18).

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України).

У ч.2 ст.78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За змістом ч.ч.1,7 ст.106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. За заявою учасника справи про наявність підстав для відводу експерта, який підготував висновок на замовлення іншої особи, такий висновок судом до розгляду не приймається, якщо суд визнає наявність таких підстав.

Відповідно до ч.7 ст.102 ЦПК України у висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Згідно з пунктом 1 розділу ІI Порядку реалізації арештованого майна, реалізація майна здійснюється після визначення його вартості (оцінки) відповідно до статті 57 Закону України «Про виконавче провадження».

Частиною 6 статті 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» передбачено, що положення (національні стандарти) оцінки майна є обов`язковими до виконання суб`єктами оціночної діяльності під час проведення ними оцінки майна всіх форм власності та в будь-яких випадках її проведення.

Відповідно до вимог ст.11 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» визначено, що замовники оцінки повинні забезпечити доступ суб`єкта оціночної діяльності до майна, що підлягає оцінці на законних підставах, отримання ним необхідної та достовірної інформації на зазначене майно для проведення оцінки. Отже підготовці та проведенню незалежної оцінки майна передує ознайомлення з об`єктом оцінки шляхом доступу до нього.

Частиною 3 статті 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» встановлено, що акт оцінки майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна, здійсненої суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання, звіт про оцінку такого майна додається до акта оцінки майна.

Відповідно до ст.3 цього Закону оцінка майна - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами з оцінки майна, і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

При цьому, проведення оцінки без безпосереднього огляду будинку та земельної ділянки не повною мірою відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна і має недоліки, які суттєво впливають на достовірність оцінки, що в свою чергу може призвести до реалізації майна за ціною нижчою ніж реальна ринкова вартість.

Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 26 березня 2020 року у справі №520/1745/18-ц (провадження №61-41585св18).

В силу ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

На даний час порядок зняття арешту з майна чи коштів боржника врегульовано ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII.

Згідно з ч.ч.3, 4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну «Укроборонпром», акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну «Укроборонпром», державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну «Укроборонпром» або на момент припинення Державного концерну «Укроборонпром» було його учасником, господарського товариства, визначеного ч.1 ст.1 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності», звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому ст.11 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності».

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

З наведеної норми слідує, що зняття арешту з майна здійснюється шляхом винесення виконавцем постанови. Така постанова може бути винесена на підставі постанови начальника відповідного відділу державної виконавчої служби лише у разі порушення порядку накладення арешту, в усіх інших випадках - виключно на підставі рішення суду.

Зазначений правовий висновок Верховного суду визначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №813/1341/15. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 24 травня 2021 року у справі №712/12136/18.

Аналіз ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» дозволяє дійти висновку, що для завдань виконавчого провадження вартість майна боржника може бути визначена двома шляхами: 1) за згодою сторін (та заставодержателя), про досягнення якої вони мають повідомити виконавця у встановленому порядку; 2) у разі недосягнення такої згоди виконавець самостійно визначає вартість майна за ринковими цінами, які діють на день визначення; 3) залучення для оцінки майна суб`єкта оціночної діяльності-суб`єкта господарювання.

Виходячи з системно-логічного аналізу вищевикладеного, та враховуючи, що норми Закону України «Про виконавче провадження» не містять обов`язку виконавця перед накладенням арешту на нерухоме майно встановлювати (визначати) вартість майна боржника, та зняття арешту відбувається у випадках, виключно визначених вказаним законом, то колегія суддів вважає, що посилання ОСОБА_3 на вартість арештованого нерухомого майна, визначену у довідках про оціночну вартість об`єкта нерухомості (які видаються для цілей обчислення доходу платника податку - фізичної особи від продажу (обміну) нерухомого майна, а також доходу, отриманого платником податку в результаті прийняття ним у спадщину чи дарунок майна), як на підставу для зняття арешту приватним виконавцем є помилковим та не може бути підставою для зняття арешту з майна боржника у виконавчому провадженні, в якому до того ж, на час вирішення такого клопотання, постановою приватного виконавця від 02 червня 2023 року було зупинено вчинення виконавчих дій до закінчення касаційного провадження по справі №483/1220/21.

Відповідно до положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з урахуванням меж апеляційного перегляду, не дають підстав для висновку, що оскаржене судове рішення ухвалено з порушенням норм права.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів Миколаївського апеляційного суду вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_3 , подану його представником адвокатом Каліч Є.А. слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області відповідно без змін.

За правилами п.п.«в» п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_3 , подану в його інтересах представником адвокатом Каліч Є.А., залишено без задоволення, то підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , подану його представником адвокатом Каліч Євгеном Анатолійовичем, залишити без задоволення.

Ухвалу Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: В.В. Коломієць

Н.В. Самчишина

Повний текст судового рішення

складено 16 листопада 2023 року