Провадження №2/447/519/23
Справа №447/2401/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

15.11.2023 Миколаївський районний суд Львівської області в складі судді Головатого А.П., за участю секретаря судового засідання Венгер Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Миколаїв Львівської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів.

Процесуальні дії у справі.

02.08.2023 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 , у якому просить стягнути з відповідача безпідставно набуті кошти у розмірі 30000, 00 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 02.08.2022 ним було помилково здійснено перерахунок коштів з власного рахунку, відкритого у АТ КБ "ПриватБанк" на рахунок відповідача у розмірі 30 000,00 грн. Одразу після такого помилкового перерахування коштів він звернувся до банківської установи АТ КБ "ПриватБанк" щодо повернення коштів, однак йому було відмовлено. 09.03.2023 позивач повторно звернувся до АТ КБ "ПриватБанк" з приводу повернення платежу від 02.08.2022, однак йому також було відмовлено. У подальшому позивач направив на адресу відповідача ОСОБА_2 письмові вимоги про повернення помилково перерахованих коштів у розмірі 30 000,00 грн., однак згідно відповіді останнього такий не може повернути вказані кошти, так як на ці кошти накладено арешт виконавчою службою. 26.05.2023 АТ КБ "ПриватБанк" після розблокування рахунку відповідача здійснив списання коштів на погашення аліментних платежів за вимогою виконавчої служби, у зв`язку з чим просив позов задоволити.

03.08.2023 ухвалою суду позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків заяви.

09.08.2023 позивач усунув недоліки позову.

10.08.2023 сформовано відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру про зареєстроване місце проживання відповідача.

10.08.2023 ухвалою суду відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.

Копію ували про відкриття провадження, копію позовної заяви з доданими до такої документами було надіслано відповідачу на адресу його електронної пошти і такі були ним отриманні 14.08.2023, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

05.09.2023 позивач надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутності та відсутності його представника, позовні вимоги підтримав та просив такі задоволити.

13.09.2023 відповідач надіслав на адресу суду клопотання, згідно якого просив розгляд справи проводити у його відсутності, вказував, що між ним та ОСОБА_1 були взаємовідносини фінансового характеру, такий неодноразово здійснював перерахунок коштів на його рахунок, а тому вважає що сума коштів у розмірі 30 000,00 грн., яка була перерахована позивачем не була здійснена помилково, оскільки останньому було відомо про те, що вказаний рахунок може бути заблокований. Вважає, що ці кошти він у позивача не позичав, між ними не було укладено жодних договорів про повернення коштів, а тому і не повинен їх повертати. Даними коштами він не користувався, оскільки на них було накладено арешт, просив у задоволенні позову відмовити.

24.10.2023 відповідач надіслав до суду пояснення аналогічні надісланому клопотанню від 13.09.2023.

Згідно ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд встановив:

Згідно платіжної інструкції № Р24А115906039D03634 від 02.08.2022, ОСОБА_1 переказав кошти ОСОБА_2 у сумі 30 000,00 грн.

Відповідно до листа-вимоги про повернення помилково переведених коштів позивач ОСОБА_1 неодноразово звертався до відповідача ОСОБА_2 із вимогою про повернення помилково сплачених коштів.

Згідно відповіді АТ КБ «Приват Банк» від 22.03.2023 наданої на звернення позивача ОСОБА_1 від 09.03.2023 з приводу повернення платежу від 0208.2022 Банк повідомив, що примусове повернення коштів з рахунку неналежного отримувача здійснюється у судовому порядку.

Оцінка суду.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтями 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з статтею 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Згідно з ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Відповідно до ст.1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

У разі неможливості повернути внатурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Отже, стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Будь-яких правових підстав для переказу коштів на рахунок відповідача судом не встановлено, так само як і не встановлено жодних договірних стосунків або деліктних правовідносин між сторонами, а призначення переказу взагалі не дає можливості ідентифікувати мету проведеної банківських операцій.

Таким чином, суд приходить до висновку, що грошові кошти в сумі 30 000,00 гривень були набуті ОСОБА_2 за рахунок позивача без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно).

Зважаючи на те, що відповідач безпідставно набуті кошти не повернув, доказів протилежного суду не надав, виходячи із принципів змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства, вирішуючи справу на підставі наявних у справі доказів, суд вважає, що заявлені позовні вимоги про стягнення коштів підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1073,60 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст.12,13,81,223, 229,247,258,259,263-265, 280-282 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Позов задоволити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті кошти у розмірі 30 000 ( тридцять тисяч ) грн. 00 коп.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1073 ( одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складено 15.11.2023.

Суддя Головатий А. П.