Справа № 202/339/17
Провадження № 2/202/32/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2023 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Слюсар Л.П.,

за участю секретаря - Пеки Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві про визнання права власності на майно та скасування арешту,-

ВСТАНОВИВ:

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернулася ОСОБА_1 з позовною заявою до ОСОБА_2 , Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві про визнання права власності на майно та скасування арешту. В обґрунтування позову вказала, що 28 червня 2014 року вона придбала автомобіль Merсеdes-Benz ML 350, 2010 року випуску. 01 липня 2014 року вказаний автомобіль зареєстрований за нею Центром ДАІ 1203, після чого вона отримала новий номерний знак НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 . В подальшому їй стало відомо, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 07 травня 2015 року в справі № 757/15689/15-к накладено заборону на користування та розпорядження вказаним автомобілем. Арешт був накладений в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0007246 від 20 грудня 2014 року, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 190 КК України, за заявою ОСОБА_2 .

Посилаючись на те, що на час придбання нею вказаного транспортного засобу, останній не перебував під арештами чи заборонами, в розшуку не знаходився та інших обмежень щодо укладення договору купівлі-продажу не існувало, позивач з посиланням на ст.ст.328, 321, 334, 391 ЦК України, просила визнати за нею право власності на автомобіль Merсеdes-Benz ML 350, 2010 року випуску, номер кузову НОМЕР_3 , номерний знак НОМЕР_1 та скасувати арешт на вказаний автомобіль накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 07 травня 2015 року.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.01.2017 року визначено головуючого суддю Бєсєда Г.В.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2017 року позовна заява була повернена позивачу у зв`язку з непідсудністю справи.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 червня 2017 року ухвала Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2017 року скасована. Справу направлено для вирішення питання по суті.

Зазначено, що постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви для звернення до належного суду, суд першої інстанції зазначив, що жоден з відповідачів не зареєстрований на території Індустріального району м. Дніпра, а тому справа не підсудна цьому суду.

Однак у своїй позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що рухоме майно, відносно якого порушено спір, а саме автомобіль марки Mersedes-Benz модель ML350 2010 року випуску № кузова НОМЕР_3 д.н.з. НОМЕР_1 знаходиться в Індустріальному районі м. Дніпро.

Проте, судом першої інстанції не перевірено вказані обставини, позовна заява не залишена без руху для надання позивачем необхідних доказів, з наданням часу для усунення недоліків, тобто не виконано вимоги ст.ст.121, 122 ЦПК.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважала, що оскільки однією із заявлених вимог є звільнення майна з-під арешту, тому підсудність даного позову визначається за правилами встановленими ст.114 ЦПК України і позов, за наявності відповідних доказів місця реєстрації або місця знаходження автомобіля, має розглядатися саме за цим місцем.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.06.2017 року визначено головуючого суддю Слюсар Л.П.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2017 року позовна заява ОСОБА_1 залишена без руху.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 червня 2017 року відкрито провадження у цивільній справі.

Ухвалою колегії суддів судової палати по цивільним справах Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2017 року ухвала Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 червня 2017 року скасована. Справу направлено до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Зазначено, що предметом спору є автомобіль марки Mersedes-Bens ML350, 2010 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_1 , на який накладений арешт державним виконавцем в порядку виконання ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 07 травня 2015 року. Проте в матеріалах справи відсутні належні докази щодо місцезнаходження майна, щодо якого ставиться питання зняття арешту та доказів належності цього майна.

Відповідно до ч.2 ст.30 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2017 року позовна заява була залишена без руху та було надано термін для усунення недоліків, оскільки позивачем не надано доказів щодо місцезнаходження майна, щодо якого ставиться питання про зняття арешту. Для усунення недоліків було встановлено строк до 15 грудня 2017 року включно.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2017 року позовна заява визнана неподаною та повернена позивачу.

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 квітня 2018 року ухвала Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2017 року про повернення позову залишена без змін.

Постановою Верховного суду від 29 квітня 2020 року ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2017 року та Постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 квітня 2018 року скасовано, справу направлено для вирішення питання про наявність підстав для відкриття провадження до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська. Зазначено, що на час постановлення судом першої інстанції 21 грудня 2017 року оскаржуваної ухвали про повернення позову набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Відповідно до пункту 11 Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» заяви і скарги, подані до набрання чинності цим Законом, провадження за якими не відкрито на момент набрання чинності цим Законом, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цим Законом. Такі заяви чи скарги не можуть бути залишені без руху, повернуті або передані за підсудністю, щодо них не може бути прийнято рішення про відмову у прийнятті чи відмову у відкритті провадження за правилами, що діють після набрання чинності цим Законом, якщо вони подані з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності цим Законом.

Вказано, що при вирішенні питання про відкриття провадження у справі суду першої інстанції необхідно врахувати висновок про застосування норм права, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №461/1054/17-ц (провадження №14-464цс18) щодо юрисдикції справ про скасування арешту на майно, накладеного за правилами кримінального судочинства.

25 травня 2020 року ухвалою судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська при вирішенні питання про відкриття провадження у справі, відмовлено ОСОБА_1 у відкритті провадження у цивільній справі за її позовною заявою до ОСОБА_2 , Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві про визнання права власності на майно та скасування арешту.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 29 липня 2020 року ухвалу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 25 травня 2020 року скасовано і направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 10 серпня 2020 року, головуючим суддею у розгляді цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 визначено суддю Слюсар Л.П.

Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 жовтня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2020 року провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві про визнання права власності на майно та скасування арешту зупинено до вирішення у Верховному суді справи №520/15672/17 за позовною заявою ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕЦАВТОГРУП», ОСОБА_1 , Регіонального сервісного центру МВС в Одеській області про визнання недійсним договору комісії, витребування майна з чужого незаконного володіння та зобов`язання вчинити певні дії.

24.04.2023 року на запит Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від Київського районного суду м. Одеси надійшла Постанова Верховного Суду по справі №520/15672/17 .

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2023 року поновлено провадження у справі.

25.03.2023 року від представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 надійшов відзив на позовну заяву. Вказав, що рішенням Київського районного суду міста Одеси від 06 червня 2019 року у цивільній справі №520/15672/17 за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕЦАВТОГРУП», ОСОБА_1 , Регіонального сервісного центру МВС в Одеській області про визнання недійсним договору комісії, витребування майна з чужого незаконного володіння та зобов`язання вчинити певні дії, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 10 вересня 2020 року, позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено в повному обсязі.

Постановою Верховного Суду від 05.10.2022 року у справі №520/15672/17 рішення Київського районного суду м. Одеси від 06 червня 2019 року та постанова Одеського апеляційного суду від 10 вересня 2020 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про витребування майна залишені без змін. Суд касаційної інстанції остаточно вирішив спір щодо належності права власності на пірний транспортний засіб Mersedes-Benz модель ML350 2010 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 на користь його законного власника ОСОБА_2 , постановивши рішення про витребування вказаного автомобіля у ОСОБА_1 .

Наразі зазначена справа знаходиться на стадії виконання рішення суду на підставі виданого судом виконавчого листа.

Вказав, що обставини та факти встановлені судом у справі №520/15672/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , а також зібрані по справі докази, мають преюдиційне значення для вирішення справи №202/339/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і виключають можливість задоволення позовних вимог у даній справі. Просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 червня 2023 року закрито підготовче провадження у справі.

Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися. Відповідно до поданого клопотання, яке надійшло до суду 15 червня 2023 року, просили суд розглядати справу за відсутності позивача та його представника та задовольнити позов.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник в судове засідання не з`явилися. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином. Надано відзив на позовну заяву, який прийнятий судом.

Представник відповідача Печерського управління поліції ГУНП у м. Києві в судове засідання не з`явився. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином. Про причину неявки суд не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, належно з`ясувавши всі обставини справи до дослідивши матеріали позовної заяви в сукупності, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 ОСОБА_2 на праві власності належав автомобіль Mercedes-Benz ML350, 2010 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_5 .

Відповідно до Довідки-Рахунок Серія ВІА № 609638 від 28 червня 2014 року виданої ТОВ «СПЕЦАВТОГРУП» ОСОБА_1 придбала автомобіль Mercedes-Benz ML350, 2010 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4 .

Згідно з реєстраційною карткою ТЗ ОСОБА_1 на підставі Довідки-рахунку № НОМЕР_6 від 28 червня 2014 року зареєструвала право власності на автомобіль Mercedes-Benz ML350, 2010 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4 та отримала номерні знаки НОМЕР_1 ..

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 07 травня 2015 року у справі №757/15689/15-к накладено заборону на використання та розпорядження автомобілем марки Mercedes-Benz ML350, 2010 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4 , д.н.з. НОМЕР_1 , який зареєстрований та знаходиться у ОСОБА_1 .

Позивачем заявлені вимоги щодо визнання права власності на автомобіль та скасування арешту.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 16 ЦК України визначені способи захисту цивільних прав та інтересів, зокрема визнання права.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Згідно з ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

В судовому засіданні встановлено, що у грудні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецавтогруп», ОСОБА_1 , Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, про визнання недійсним договору комісії, витребування майна та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 06 червня 2019 року у цивільній справі №520/15672/17 за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецавтогруп», ОСОБА_1 , Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, про визнання недійсним договору комісії, витребування майна та зобов`язання вчинити певні дії, позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено: визнано недійсним договір комісії від 28 червня 2015 року на продаж автомобіля Mercedes-Benz ML350, укладений від імені ОСОБА_2 з ТОВ «Спецавтогруп»; витребувано з володіння ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 автомобіль Mercedes-Benz ML350; скасовано державну реєстрацію права власності на автомобіль Mercedes-Benz ML350, що посвідчується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_7 на ім`я ОСОБА_1 , та відновлено державну реєстрацію права власності на автомобіль Mercedes-Benz ML350 на ім`я ОСОБА_2 ; стягнуто з ТОВ «Спецавтогруп» на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 819,20 грн.

Постановою Одеського апеляційного суду від 10 вересня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Київського районного суду міста Одеси від 06 червня 2019 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року Рішення Київського районного суду міста Одеси від 06 червня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 10 вересня 2020 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецавтогруп», ОСОБА_1 , Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області про витребування майна залишено без змін.

Рішення Київського районного суду міста Одеси від 06 червня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 10 вересня 2020 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецавтогруп», ОСОБА_1 , Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області про визнання недійсним договору комісії, зобов`язання скасувати державну реєстрацію права власності, відновлення державної реєстрації права власності з видачею державних номерних знаків та свідоцтва про реєстрації транспортного засобу, скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення.

Відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецавтогруп», ОСОБА_1 , Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області про визнання недійсним договору комісії, зобов`язання скасувати державну реєстрацію права власності, відновлення державної реєстрації права власності з видачею державних номерних знаків та свідоцтва про реєстрації транспортного засобу.

Рішення Київського районного суду міста Одеси від 06 червня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 10 вересня 2020 року в частині розподілу судових витрат змінено.

Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 судовий збір у розмірі 6 695 (шість тисяч шістсот дев`яносто п`ять) гривень 60 копійок.

При розгляді справи судом встановлено, що суди встановили, що ОСОБА_2 не приймав участі в укладенні договору комісії від 28 червня 2014 року, його підпис відсутній як у договорі комісії, так і в інших документах, які підтверджують відчуження автомобіля та належний на праві власності ОСОБА_2 автомобіль Mercedes-Benz ML350 вибув з його власності поза його волею всупереч встановленій законодавством процедурі, доказів волевиявлення позивача на відчуження належного йому автомобіля і отримання ним за це грошових коштів суду не надано, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку щодо задоволення вимог про витребування з незаконного володіння ОСОБА_1 вказаного автомобіля.

Колегія суддів враховує інтереси позивача як власника спірного транспортного засобу, який здійснює захист порушеного права власності, надаючи їм оцінку з точки зору балансу з правами та інтересами добросовісного набувача, та вважає, що права та інтереси власника ОСОБА_6 , який позбувся володіння автомобілем внаслідок протиправних дій, за обставин цієї справи, перевищують інтереси добросовісного набувача, який набуває право власності на майно, якщо згідно зі статтею 388 ЦК України майно не може бути витребуване в нього. Отже за обставин цієї справи, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про витребування спірного автомобіля з чужого незаконного володіння.

Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для відновлення його права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц).

Задоволення позову про витребування майна є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру прав. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, від 07 листопада2018 року у справі № 488/5027/14-ц.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги в частині визнання недійсним договору комісії, зобов`язання скасувати державну реєстрацію права власності на спірний автомобіль, відновити державну реєстрацію права власності з видачею державних номерних знаків та свідоцтва про реєстрації транспортного засобу є неналежним способом захисту порушеного права, тому такі вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, суд касаційної інстанції остаточно вирішив спір щодо належності права власності на спірний транспортний засіб автомобіль Mersedes-Benz модель ML350 2010 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 на користь ОСОБА_2 , постановивши рішення про витребування вказаного автомобіля у ОСОБА_1 .

За змістом ч.ч.1, 2, 3 ст. 12, ч.ч. 1, 2 ст.13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та їх обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Статтями 77, 78 ЦПК України визначено поняття належності та допустимості доказів.

Відповідно до правил статті 78 ЦПК про допустимість доказів обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтями 81, 82 ЦПК України встановлені правила звільнення сторони від доказування та розподілу обов`язків по доказуванню між сторонами.

За загальним правилом, встановленим ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України.

Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Виходячи із вищевикладеного та оцінюючи докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що обставини та факти встановлені судами у справі №520/15672/17 за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецавтогруп», ОСОБА_1 , Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області про визнання недійсним договору комісії, зобов`язання скасувати державну реєстрацію права власності, відновлення державної реєстрації права власності з видачею державних номерних знаків та свідоцтва про реєстрації транспортного засобу, мають преюдиційне значення для вирішення спору по даній справі, тому не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України оскільки позивачу відмовлено в позові то судові витрати не відшкодовуються.

Відповідно до частини четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення

Керуючись ст. ст. 4, 13, 19, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві (01601, м.Київ, вул.Володимирська, 15) про визнання права власності на майно та скасування арешту відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 03.11.2023 року

Суддя Л.П. Слюсар