КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 грудня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Слюсар Т.А.,

за участі секретаря Спис Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Самарець Аліни Миколаївни на рішенняБориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи : Служба у справах дітей Боярської міської ради Київської області, Служба у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради Київської області, про визначення місця проживання дітей з матір`ю та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору , Служба у справах дітей Боярської міської ради Київської області, Служба у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради Київської області, про визначення місця проживання дітей з батьком, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 ОСОБА_1 звернулася до Деснянського районного суду м. Києва з позовом про визначення місця проживання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - разом з матір`ю, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . В обґрунтування позову зазначала, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, ОСОБА_2 , з 21 червня 2008 року.

Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Як зазначала позивач, одруження виявилось невдалим, тому на підставі рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 листопада 2018 року шлюб між сторонами було розірвано.

Крім того, на підставі судового наказу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 березня 2018 року з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання дітей.

Зазначала, що після розлучення діти проживали з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 . Однак у 2019 році ОСОБА_2 забрав сина, ОСОБА_5 , проживати за місцем своєї реєстрації, а саме за адресою: АДРЕСА_2 .

Крім того, відповідач, не узгоджуючи свої дії з позивачем, перевів сина зі школи (Бориспільська загальноосвітня школа 1-3 ступенів №3), де він навчався у 1 класі, до школи 1-3 ступенів №238 Деснянського району м. Києва.

Як стверджувала позивач, з 2019 року вона постійно намагалася зв`язатися з сином, поспілкуватись та донести до відповідача важливість того, щоб їх діти росли разом і ОСОБА_5 не був позбавлений материнської опіки та турботи.

Вона дізналася, що відповідач фактично не проживає з сином за адресою: АДРЕСА_2 , а приходить в гості, тобто син ОСОБА_5 проживає з бабусею, ОСОБА_6 та дідусем, ОСОБА_7 , а не з батьком.

02.04.2018 вона зверталась з заявою до поліції та служби у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради щодо психологічного і фізичного насилля, яке вчиняли по відношенню до неї ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в присутності дітей, просила обмежити втручання дідуся та бабусі у їх виховання.

01.07.2020 вона звернулась з заявою до служби у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради щодо перевірки психологічного стану сина. Крім того, 20.07.2020 вона звернулась із заявою до служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації щодо перевірки умов проживання дитини ОСОБА_3 з батьком за адресою: АДРЕСА_2 .

Позивач вказувала, що саме вона з першого дня піклувалася про здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток дітей, має роботу, самостійний дохід, за місцем роботи характеризується позитивно, спиртними напоями не зловживає, не перебуває на обліку у лікаря нарколога та психіатра.

Заперечуючи проти задоволення позову ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом про визначення місця проживання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з батьком - ОСОБА_2 .

Обґрунтовуючи зустрічний позов, відповідач зазначав, що в процесі розірвання шлюбу та після розірвання шлюбу позивач почала чинити перешкоди йому та його матері, яка є власницею квартири та бабусею для їх дітей, у доступі та користуванні квартирою, в котрій вони спільно проживали.

Вказував, що побутові чвари відбувалися в присутності дітей та, на його думку, негативно впливали на їх емоційний стан. Зазначав, що його спроби спільно обговорити та прийняти рішення щодо організації їх окремого життя після розлучення закінчувалися істерикою позивача у присутності дітей, котрі не розуміли, що коїться. Важливі для нього питання щодо того з ким проживатимуть діти та який буде графік відвідування у іншого з батьків, залишалися без відповіді.

Вказував, що позивач погрожувала виїздом з країни з дітьми, щоб він їх ніколи більше не побачив.

Оскільки позивач не мала постійного місця роботи та будь-якого доходу, не могла орендувати власне житло, тому він був вимушений поступитися на певний час та з`їхати з квартири до своїх батьків.

Звертає увагу, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 02.11.2021 позивач визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_3 .

Як стверджував відповідач, впродовж листопада 2018 року та до березня 2019 року їх малолітній син ОСОБА_5 сам просив у позивача надати йому дозвіл для переїзду у м. Київ, щоби жити з батьком, а також, що позивач не піклувалась про сина, який, поснідавши, самостійно збирався та йшов до школи, переходячи автомобільну дорогу.

Зазначав, що у березні 2019 позивач погодилася, що син проживатиме з ним, а він погодився на умову позивача продовжувати сплачувати аліменти на сина. Проте наступного ж дня після переїзду позивач написала заяву до Бориспільської служби у справах дітей та сім`ї, що він позбавляє сина освіти, в той час, як він займався передачею його документів з Бориспільської школи №3 до Київської №238.

Як стверджував відповідач у зустрічному позові, майже три роки син проживає з ним у м. Києві, де ходить до школи та відвідує додаткові гуртки, він несе усі витрати по його забезпеченню, в той час як позивач отримує від нього аліменти, у тому числі на сина, проте витрачає ці кошти на забезпечення своїх власних потреб. Його спроба зменшити розмір аліментів завершилась тим, що позивач попри бажання їх сина намагалася забрати його документи із школи у м. Києві та повернути його навчатися до Бориспільської школи та проживати з нею. Внаслідок цього відповідачу довелося забрати з суду подану заяву про зменшення аліментів, щоби позивач перестала вчиняти такі дії. Проте в кінці травня - на початку червня 2021 року відповідач знову намагалася забрати документи сина до школи у м. Бориспіль. Як стверджує позивач, син дуже боїться, що мати його забере та бажає жити з ним та ходити до школи у м. Києві. Вказує, що були випадки, коли при зустрічах з сином позивач силоміць змушувала його залишитися з нею та не хотіла відпускати до відповідача, чим дуже лякала сина, внаслідок чого у червні 2021р. ОСОБА_5 відмовився їхати до м. Кривий Ріг до своєї бабусі. Вказує, що позивач здійснює тиск на сина і під час телефонних дзвінків, вмовляючи його жити з нею.

Також зазначав, що їх донька ОСОБА_8 весь час проживала з позивачем у м. Бориспіль, де відвідувала місцевий садочок. При будь-якій можливості, він забирав дочку до м. Києва на вихідні та/чи свята, де вони разом проводили дозвілля. Позивач часто не дотримувалась їх усних домовленостей щодо його побачень з донькою та не відпускала її, а коли і відпускала, то відразу писала заяви до різних служб та поліції про викрадення дітей.

Він вважає, що діти повинні проживати з ним, як їх батьком. При цьому вказує, що 27.12.2021 позивач без його згоди забрала дітей до м. Кривий Ріг та залишила їх там у своїх батьків, змінивши телефонний номер сина. Відповідач змінила місце проживання та влаштувалась на роботу у м. Київ, з котрої повертається щодня після 23:00 год., у зв`язку з чим у сина ОСОБА_5 з`явилися нові обов`язки: самостійно готувати їжу собі та своїй сестрі на газовій плиті та забирати о 18:00 год. сестру після садочку.

Зазначав, що 11.01.2022, коли ОСОБА_5 перебував один дома та готував їжу, сталася пожежа, загорівся газовий котел та син був вимушений швидко, не одягнувшись, покинути будинок та кликати дорослих на допомогу.

Вказував, що позивач не тільки поклала на сина непомірні з його віком обов`язки та відповідальність, а й не забезпечила належний нагляд за сином.

14.01.2022 він знайшов місце перебування дітей та, дізнавшись про усі обставини, побачивши їх недоглянутий стан, забрав їх обох до себе в м. Київ.

На даний час діти проживають разом з ним, його дружиною та його батьками, є доглянутими та оточеними любов`ю і людьми, котрі піклуються про їх благополуччя. Він дбає про дітей, здійснює їх матеріальне забезпечення, оплачує позашкільні заняття сина з вивчення англійської мови, оплачує лікування сина та вчасні консультації лікаря, забезпечує сину відвідування школи та позашкільних занять, займається влаштуванням доньки до дитячого садочку у м. Києві, фінансує дозвілля та всебічний розвиток дітей, а також сплачує аліменти на користь позивача, має постійне місце роботи в ПрАТ «Оболонь», де працює на посаді старшого інженера-програміста.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 08.11.2021 року справу було передано за підсудністю до Бориспільського міськрайонного суду Київської області (т.1 а.с.63-64).

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 березня 2023 року в задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітніх дітей : ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено. Визначено місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 992, 40 грн.

В інтересах позивача ОСОБА_1 з апеляційною скаргою звернулась її представник - адвокат Самарець А.М., яка, посилаючись на невідповідність висновків суду встановленим по справі обставинам, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити та визначити місце проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з матір'ю, у задоволенні вимог зустрічного позову ОСОБА_2 - відмовити.

В доводах апеляційної скарги зазначає, вирішуючи спір, суд першої інстанції взяв до уваги висновок органу опіки та піклування Боярської міської ради Київської області. Однак, при вирішенні питання щодо надання вказаного висновку щодо визначення місця проживання дітей з одним із батьків не було запрошено до участі матір дітей, не було враховано її думку, внаслідок чого обставини справи досліджені однобоко.

Крім того, судом першої інстанції не враховано обставин, встановлених рішеннями судів між тими ж самими сторонами, які набули законної сили. Так, рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16.07.2018 року у справі №359/3249/18 встановлено, що: «причиною припинення шлюбних відносин стала протиправна поведінка відповідача по відношенню до позивачки, постійні образи, неодноразове нанесення тілесних ушкоджень та зловживання відповідачем спиртними напоями. Відповідач зареєстрований та проживає у м. Києві та тільки іноді приїздить до дітей. Спільні діти проживають з позивачем та знаходяться на її утриманні».

У рішенні Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27.11.2018 року у справі №359/1941/18 встановлено, що: «починаючи з вересня 2017 року через постійні сварки та суперечки шлюбні відносини між ними припинені, шлюб існує лише формально…Під час судового розгляду справи по суті відповідач та його представник визнали позов…»

Вказаними судовими рішеннями підтверджено, що сторони не проживали разом з 2017 року. Тобто, у суду першої інстанції не було підстав критично оцінювати довідку ФОП ОСОБА_9 , оскільки сторони формально хо і перебували у шлюбі в цей період, але проживали окремо і дітьми опікувалась лише матір. Відповідач, хоча і з квітня 2018 року надавав допомогу на утримання дітей, але робив це вимушено, на підставі наказу суду.

Крім того, судом першої інстанції не враховано, що у березні 2019 року відповідач самоправно змінив місце проживання сина, якому на той час було лише 7 років, та перевів його в іншу школу без згоди матері.

Судом першої інстанції не з'ясовано, де навчався ОСОБА_5 у період з 15 березня по 30 травня 2019 року та з 01 вересня по 14 вересня 2019 року та чи навчався взагалі, а якщо не навчався, то з яких причин. При цьому, в цей період дитина вже проживала разом із батьком, а останній приховував місце проживання дитини від матері.

Апелянт звертає увагу суду на характеристику, надану школою І-ІІІ ступенів Деснянського району м. Києва на учня Дуніна Матвія, згідно якої на час вступу в школу 15.09.2019 року, навчальний матеріал був засовєний на низькому рівні, хлопчик справлялв враження заляканої дитини.

Таким чином, суду слід було з'ясувати, чи не вплинула поведінка батька на психологічний стан дитини у той період.

Судом також не враховано, що діти наразі проживають із батьком, мачухою, братом та матір'ю мачухи (всього 6 осіб) в 2-кімнатній квартирі. Такі житлово-побутові умови не можна вважати належними і такими, що сприяють повноцінному розвитку дітей та їх психологічному здоров'ю. Відповідач приховав цю інформацію від відділу захисту дітей, який проводив обстеження побутових умов, і від депутата Боярської міської ради Вергалеса О.І., надавши недостовірну інформацію про проживання в орендованій квартирі лише 4 осіб.

Судом також не враховано, що відповідачем не подано актуальних довідок щодо перебування на психоневрологічному та наркологічному обліку за зареєстрованим місцем проживання.

Суд не взяв до уваги також той факт, що дітям не створено належних умов для навчання, зокрема, діти відвідують навчальний заклад у м. Вишневе Київської області, який знаходиться на значній відстані від їх місця проживання та потребує перебування дітей в дорозі за умови проїзду автівкою 1 год. 21 хв, а громадським транспортом близько 5 год.

Судом першої інстанції також не надано належної оцінки доводам позивача про те, що держава Люксембург, в якій вона зараз проживає, активно підтримує біженців з України, надає усі можливі гарантії. Сім'ям із дітьми надається житло відповідно до європейських стандартів, а відтак дітям будуть забезпечені належні умови, окремі кімнати для проживання з усім необхідним. Також, проживаючи у Люксембурзі діти зможуть отримати не лише українську, а і європейську освіту, оскільки там приділяється велика увага освіті дітей. Перебуваючи ж в Україні, життя та здоров'я дітей знаходиться у небезпеці.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції порушив норми матеріального права, не надав дітям всю необхідну інформацію щодо спору про визначення їх місця проживання, не роз'яснив усі наслідки, які можуть настати для дітей при прийнятті того чи іншого рішення, не врахував положення статті 50 ЖК України, згідно якої не допускається заселення однієї кімнати особами різної статі, старшими за дев'ять років, крім подружжя, та не допускається також заселення квартири, збудованої для однієї сім'ї, двома і більше сім'ями.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Соловей Л.В. заперечує проти наведених у скарзі доводів, посилаючись на їх безпідставність. Зазначила, зокрема, що аргументи апеляційної скарги не спростовують встановлені судом обставини та висновків суду першої інстанції, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди апелянта із висновками суду.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Самарець А.М. підтримала апеляційну скаргу, посилаючись на викладені у ній доводи.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 та представник відповідача - адвокат Соловей Л.В. проти задоволення апеляційної скарги заперечували, просили залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 29.11.2023 року задоволено заяву ОСОБА_1 та призначено розгляд справи в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. У вказаній ухвалі ОСОБА_1 була попереджена про ризики та наслідки технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, які несе учасник справи, який подав відповідне клопотання.

27.12.2023 року ОСОБА_1 не змогла взяти участь у засіданні в режимі відеоконференції у зв`язку із технічними причинами.

З`ясувавши думку інших учасників справи, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності позивача ОСОБА_1 , інтереси якої у судовому засіданні представляв повноважний представник - адвокат Самарець А.М.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції при розгляді справи встановлено наступні фактичні обставини.

Сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 21 червня 2008 року. Шлюб було розірвано рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 листопада 2018 року, яке набрало законної сили 29 грудня 2018 року (т.1 а.с.12-13).

У шлюбі у сторін народилися двоє дітей: син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та донька ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвами про народження Серія НОМЕР_1 , виданим повторно 21 травня 2021 року та Серія НОМЕР_2 , виданим 06 серпня 2016 року (т.1 а.с.15,16).

Як визнано сторонами, одразу після розірвання шлюбу позивач залишилася проживати з дітьми у квартирі, що належала матері відповідача за адресою: АДРЕСА_1 . Наведене також підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання від 21.05.21 №№ 20-36-3084, 20-36-3082, 20-36-3083 (а.с.17,18,19).

На підставі судового наказу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 березня 2018 року (справа №359/1944/18, провадження №2-н/359/141/2018) з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , на користь позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , було стягнуто аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дати пред`явлення заяви до суду, з 15 березня 2018 року і до досягнення дітьми повноліття (т.1 а.с.14).

За змістом інформації, наданою ФОП ОСОБА_9 , остання підтвердила, що ОСОБА_10 відвідував протягом 2017-2018 року студію малювання «X-studio». Відповідно до характеристики, до гуртка приводила і забирала ОСОБА_5 мама ОСОБА_1 зі своєю донечкою ОСОБА_8 . За змістом наданої інформації ФОП ОСОБА_9 позитивно характеризує ОСОБА_1 , зазначивши, що саме позивач займалась розвитком та вихованням своїх дітей.

Згідно з характеристикою ОСОБА_3 , виданою Бориспільською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів №3 від 23.11.2018 №557 (т.2 а.с.99), ОСОБА_10 навчається у школі, має все необхідне для навчання, батьки приділяють належну увагу вихованню та навчанню дитини, надають допомогу класному керівнику, систематично відвідують школу (т.2 а.с.99).

Сторонами визнано та матеріалами справи підтверджується, що з березня 2019 року їх син ОСОБА_5 постійно проживав з батьком, відповідачем у справі ОСОБА_2 за місцем його реєстрації в АДРЕСА_2 (а.с.40).

Так, згідно з Актами від 13.03.2019 (т. 2 а.с. 81), від 16.10.2019 (т. 2 а.с. 78), від 16.06.2021 (т. 2 а.с. 60) комісією у складі голови правління ЖБК «Кристал-17» у присутності сусідів (кв. 125, 97 ) встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрований та на момент їх складання проживав за адресою: АДРЕСА_2 , разом із ним проживає його син ОСОБА_3 , 2012 р.н.

Згідно з характеристикою ОСОБА_3 , виданою Бориспільською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів №3 від 05.07.2021 №278 (т.1 а.с.27), ОСОБА_10 навчався у 1-Г класі Бориспільської ЗОШ І-ІІІ ст. №3 з 1 вересня 2018 року по 14 березня 2019 року. Також зазначено, що інколи зранку до школи приводив тато, ОСОБА_2 , або ОСОБА_5 приходив сам, а тато систематично в телефонному режимі контролював його присутність у закладі. Після уроків завжди хлопчика забирала мама, ОСОБА_1 з меншою сестричкою ОСОБА_8 .

Крім того, згідно з характеристикою ОСОБА_3 , учня 4-Б класу школи І-ІІІ ступенів №238 Деснянського району м. Києва (т. 2 а.с. 40), ОСОБА_10 навчається в школі №239 з 15.09.2019 та на час вступу до школи навчальний матеріал був засвоєний на низькому рівні, хлопчик справляв враження заляканої дитини. Зараз ОСОБА_10 навчається на достатньому рівні, уважний під час уроків, старанно і охайно виконує всі домашні завдання. Також зазначено, що ОСОБА_5 приводять на заняття та забирають після них: бабуся, дідусь або батько. Батько постійно спілкується з класним керівником, допомагає у проведенні позашкільних заходів. Мати, ОСОБА_1 , до школи приходила один раз, в кінці травня 2019 року , спілкування з учителем тривало менше 5 хвилин, з сином практично не спілкувався.

Судом також встановлено, що ОСОБА_1 21.03.2019 зверталась на урядову гарячу лінію зі скаргою на дії працівників ЗОШ №3 м. Борисполя, які віддали документи учня 1-Г класу ОСОБА_3 його батькові ОСОБА_2 без згоди заявниці (т.1 а.с.20-21).

Як вбачається зі змісту заяви на ім`я начальника Служби у справах дітей та сім'ї Бориспільської міської ради від 01.07.2020 позивач зверталася щодо проведення перевірки психічного стану її сина ОСОБА_3 , який прописаний в АДРЕСА_1 , зазначивши, що їй не відомо, де знаходиться син, якого забрав батько ОСОБА_2 та не дає поспілкуватися із сином. А також просила перевірити умови перебування дитини з батьком (а.с.25).

Згідно з характеристикою на вихованку середньої групи «Калинка» ОСОБА_4 , видану 02.07.2021 за №70 (а.с.26) ОСОБА_4 відвідує дитячий садочок «Колосочок» м. Бориспіль, група «Калинка» з 01.09.2019. Зокрема, у характеристиці зазначено, щодо до садочка ОСОБА_8 приводить, забирає, відвідує батьківські збори та сплачує рахунки за садочок мама, ОСОБА_1 . У вихованні дитину основну участь приймає мама ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , яка завжди цікавиться у вихователя поведінкою і успіхами своєї дитини, бере активну участь в житті групи, була головою батьківського комітету. Батько ОСОБА_12 в ДНЗ «Колосочок» за два роки перебування дитини в закладі був всього декілька разів.

Крім того, згідно з Висновком №96 від 22.09.2021 психологічного обстеження малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , складеного практичним психологом Міського центру дитини Служби у справах дітей та сім`ї Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (т.2 а.с.46-48) підтверджено, що на час складання висновку ОСОБА_8 проживає з матір`ю ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 проживає з батьком ОСОБА_2 за адресю: АДРЕСА_2 . Також зазначено, що запит (на висновок) надійшов зі Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської у м. Києві державної адміністрації про проведення психологічного обстеження малолітніх дітей з метою визначення їх психоемоційного стану, їх особистісних характеристик, особливостей дитячо-батьківських відносин та емоційної прив`язаності дітей до батьків, у зв`язку з визначенням участі батька у вихованні дітей. Так, за змістом висновку зазначено, що за результатами роботи (з дітьми) визначено, що у обох дітей незадоволена потреба участі матері (для ОСОБА_5 ) та батька (для ОСОБА_8 ) у їхньому житті: сформована емоційна прив`язаність між собою, спостерігаються дружні позитивні взаємовідносини між дітьми. Мати задовольняє потреби ОСОБА_8 у любові, емоційному контакті, безпеці. У відношенні до батька у Матвія сформована більша довіра та взаєморозуміння. На даний час до матері ОСОБА_5 тримає дистанцію. Діти прагнуть відмежуватися від непорозумінь дорослих між собою, прагнуть отримувати спокій, комфорт та розуміння з боку обох батьків. За результатами складеного висновку, враховуючи вікові особливості та потреби малолітніх ОСОБА_13 та ОСОБА_8 , міцну прив`язаність дітей між собою, позитивне ставлення один до одного та незадоволену потребу дітей у спілкуванні між собою, беручи до уваги, що діти живуть окремо, рекомендовано: встановлення стабільного графіку зустрічей ОСОБА_5 та ОСОБА_8 в присутності обох батьків, із завчасно обумовленим місцем та часом зустрічі, який враховуватиме бажання, інтереси та вікові потреби обох дітей до вирішення питання місця проживання дітей; матері та батьку не залучати доньку та сина до вирішення власних домовленостей, які пов`язані з навчанням та вихованням ОСОБА_8 та ОСОБА_5 з метою стабілізації їх емоційного стану.

Як визнано сторонами та підтверджується матеріалами справи, після звернення позивача ОСОБА_1 до суду з вищевказаним позовом істотно змінилися сімейні обставини сторін.

Так, на підставі рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02.11.2021 (справа №359/3323/21) було задоволено позов ОСОБА_14 до ОСОБА_1 , яку визнано такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_3 (т.2 а.с.42-43). Рішення суду набрало законної сили 14.12.2021.

Також встановлено, що з січня 2022 року донька ОСОБА_8 проживає з батьком, відповідачем у справі ОСОБА_2 .

Як стверджує відповідач, що підтверджено поясненнями дітей в суді, та позивачем не заперечується, що ОСОБА_2 забрав сина ОСОБА_5 , який в цей час знаходився у матері в м. Борисполі, в орендованому будинку АДРЕСА_5 , а також доньку ОСОБА_8 , яка на той час за домовленістю, що склалася між батьками, постійно проживала з матір`ю, позивачем у справі ОСОБА_1 , після пожежі, що відбулася у її відсутність під час розігрівання їжі сином ОСОБА_5 .

Наведене також підтверджується фактом звернення ОСОБА_2 із заявами від 10.01.2022 до Деснянського управління Поліції в м. Києві (№1728), від 17.01.2022 на ім`я начальника Служби у справах дітей Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації, листом ССД Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації від 16.02.2022 №10223-10223/Д-61-125 «Про розгляд звернення», протоколом бесіди з малолітньою дитиною від 17.01.2022 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (т.2 а.с.38,34-35, 33,36).

Крім того, загально відомим фактом є те, що 24 лютого 2022 року російська федерація вторглася в Україну. Одночасно на території декількох областей, в тому числі і в Київській, розпочалися активні бойові дії.

Згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України №2102-ІХ від 24 лютого 2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався та триває по цей час.

Як визнано сторонами та підтверджується долученими до матеріалів справи письмовими доказами, позивач ОСОБА_1 на початку березня 2022 року виїхала за межі України і на даний час проживає в країні Люксембург, де отримала тимчасовий захист та була працевлаштована (т. 2 а.с. 157-188).

Відповідач ОСОБА_2 та малолітні ОСОБА_10 та ОСОБА_15 з 14 квітня 2022 року були взяті на облік як внутрішньо переміщені особи за фактичним місцем проживання: АДРЕСА_6 , що підтверджується відповідними довідками (т. 2 а.с. 21, 22, 23).

Також встановлено, що відповідач ОСОБА_2 з 08 липня 2021 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_16 , що підтверджується свідоцтвом про шлюбі Серія НОМЕР_3 (т.2 а.с.196), яка згідно з Характеристикою, виданою Вишнівським академічним ліцеєм №1 працює в закладі вчителем початкових класів з 2014 року та позитивно характеризується за місцем роботи (т2 а.с.197).

Згідно з Актом обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї від 12.09.2022 та Актом депутата Боярської міської ради Верголле О.І. від 15.09.2022 (т. 2 а.с. 198, 199) відповідач ОСОБА_2 проживає з дружиною ОСОБА_17 та дітьми ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_5 в орендованій двокімнатній квартирі в АДРЕСА_7 , де діти забезпечені усім необхідним для розвитку, проживання і навчання, забезпечені здоровим харчуванням і любов`ю рідних.

Згідно з Довідками Вишнівського академічного ліцею №1 від 12.09.2022 №№ 208, 209 (т.2 а.с.200,201) ОСОБА_15 навчається у 1-Д класі, а ОСОБА_10 навчається в 5-Є класі ліцею.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , затвердженого рішенням виконавчого комітету Боярської міської ради від 10.11.2022 №9/35 (т.2 а.с.214) Служба у справах дітей Боярської міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей разом з батьком за адресою: АДРЕСА_8 .

За змістом висновку органу опіки та піклування, зазначено, що матір дітей після розірвання шлюбу з сім`єю не проживає, не підтримує стосунків з колишнім чоловіком, не бере участі у вихованні та догляді за дітьми, рідко спілкується по телефону і принижує при спілкуванні дітей, не підтримує здорові стосунки з дітьми. Малолітні діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , виявили бажання жити разом із батьком.

Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_2 , та відмовляючи у задоволенні первісного позову, поданого ОСОБА_1 , , суд першої інстанції, проаналізувавши досліджені в судовому засіданні докази та встановлені фактичні обставини справи, мотивував свій висновок тим, що з урахуванням думки та інтересів малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , слід визначити місце їх проживання з батьком відповідачем ОСОБА_2 .

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками погоджується, оскільки вони відповідають встановленим по справі обставинам та ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою та десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За змістом статей 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Статтею 11 Закону України "Про охорону дитинства" встановлено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

У частині першій статті 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до частин першої та другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У статті 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна людина, яка законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням, за винятком тих, які запроваджуються згідно з законом і необхідні в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, з метою підтримання громадського порядку, запобігання злочинам, для захисту здоров`я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших людей.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях стосовно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Окрім прав батьків стосовно дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі й на рівне виховання батьками. У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі "Хант проти України" зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі "Olsson v. Sweden" (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі "Johansen v. Norway" від 07 серпня 1996 року, § 78).

У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13 у справі "М. С. проти України" йдеться про визначення інтересів дитини, їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й передусім повинні бути визначені інтереси дитини у разі існування спору щодо опіки на нею, а вже тільки потім - права її батьків.

У справі, яка переглядається, встановивши хронологію обставин, які передували вирішенню спору щодо визначення місця проживання дітей, врахувавши, що з січня 2022 року по день ухвалення рішення діти проживають разом із батьком, який забезпечує їм повний і гармонійний розвиток та рівень життя, необхідний для такого розвитку; діти відвідують навчальний заклад, батько їх матеріально утримує, здатний забезпечити дітей усім необхідним, мати дітей тимчасово виїхала за межі України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що визначення місця проживання дітей разом з батьком відповідатиме їх якнайкращим інтересам. Суд першої інстанції, врахувавши пояснення, надані суду малолітніми ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , виходив також із того, що між дітьми існує міцний емоційний зв`язок, що також було підтверджено Висновком №96 від 22.09.2021 психологічного обстеження малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , складеним практичним психологом Міського центру дитини Служби у справах дітей та сім`ї Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), у зв`язку із чим діти потребують тісного спілкування між собою. Поряд із цим, відновлення теплих, довірливих стосунків між малолітнім ОСОБА_3 та його матір`ю ОСОБА_1 потребує часу і взаємних зусиль, в першу чергу з боку батьків. Крім того малолітня ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , також в суді підтвердила своє бажання жити з батьком та старшим братом ОСОБА_5 .

При вирішенні спору суд також урахував висновок органу опіки та піклування, затверджений рішенням виконавчого комітету Боярської міської ради від 10.11.2022 №9/35, за змістом якого орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей разом із батьком.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що визначення місця проживання дітей разом із матір'ю, яка наразі тимчасово проживає у державі Люксембург, відповідатиме якнайкращим інтересам дітей, оскільки сім'ям із дітьми там надається житло відповідно до європейських стандартів, дітям будуть забезпечені належні умови проживання та вони зможуть отримати не лише українську, а і європейську освіту. Зазначені доводи не підтверджені належними доказами, зокрема матеріали справи не містять даних щодо умов проживання ОСОБА_1 . Висновки суду не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дав належну оцінку таким доводам ОСОБА_1 та обґрунтовано зазначив у рішенні, що позивачка перебуває в зазначеній країні тимчасово та без будь-якої родинної підтримки, а її здатність самостійно забезпечити дітям належні і безпечні умови проживання у суду викликають сумнів, зважаючи на події, які стали причиною того, що відповідач забрав молодшу доньку до себе у січні 2022 року. Сам факт виїзду позивача за кордон без дітей дає суду підстави вважати, що в даному випадку оголошення в Україні воєнного стану не може бути єдиною та достатньою причиною для визначення місця проживання малолітніх дітей з матір`ю, оскільки з початку активної військової агресії рф в Україні саме відповідач ОСОБА_2 турбувався про безпеку дітей та забезпечував їм належні умови проживання, навчання та їх виховання.

Не можуть бути взяті до уваги також доводи апеляційної скарги про неналежні умови проживання дітей, створені батьком, оскільки вони не підтверджені належними доказами та спростовуються наявними в матеріалах справи Актом обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї від 12.09.2022 та Актом депутата Боярської міської ради Верголле О.І. від 15.09.2022.

Доводи апеляційної скарги щодо неналежного виконання батьком своїх обов`язків, у зв`язку із даними характеристики ОСОБА_3 , наданої навчальним закладом І-ІІ ступенів № 238 Деснянського району м. Києва, також не заслуговують на увагу, оскільки стосуються подій 2019 року, що слідували у період після розірвання шлюбу між сторонами та початку виникнення спору щодо визначення місця проживання дітей, що вочевидь не могло не вплинути на психологічний стан дитини.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанцій і не дають підстав вважати, що районним судом порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, що може бути підставою для скасування рішення.

Таким чином, у даній справі не встановлено обставин, які б могли достовірно свідчити, що визначення місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з батьком загрожує дітям психологічно або фізично чи призведе до негативних для дітей наслідків, створить для них негативні умови.

Колегія суддів вважає, що вказані обставини свідчать про те, що проживання дітей в сім`ї з батьком відповідає їх найкращим інтересам.

Крім того, колегія суддів наголошує, що дитина є суб`єктом права і незважаючи на вікову категорію, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя.

Так, відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору, зокрема, щодо її місця проживання.

Таким чином, з досягненням віку десяти років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання.

Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

Про необхідність заслуховування думки дітей, які досягли певного віку, та її врахування при вирішенні спорів про відібрання дітей зазначено, зокрема, у рішенні ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року "Савіни проти України" (заява 39948/06). У параграфі 59 цього рішення вказано, що суд також зауважує, що на жодному етапі провадження у справі судді не заслуховували дітей.

З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

Колегія суддів враховує, що під час розгляду справи у суді першої інстанції була заслухана думка малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , щодо визначення їх місця проживання. Обидва виявили бажання продовжити проживання разом із своїм батьком ОСОБА_2 .

За таких обставин суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У такому разі розподіл судових витрат у вигляді сплаченого відповідачем судового збору за подання апеляційної скарги не проводиться згідно зі статтями 141, 382 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Самарець Аліни Миколаївни залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 березня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 08.01.2024 року.

Суддя-доповідач Таргоній Д.О.

Судді: Голуб С.А.

Слюсар Т.А.