Справа № 154/1650/22 Головуючий у 1 інстанції: Пустовойт Т. В.
Провадження № 22-ц/802/990/23 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Федонюк С. Ю., Осіпука В. В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 10 серпня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що з відповідачем по справі ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 23 серпня 2019 року між ними був розірваний. У шлюбі народилася дитина син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі судового наказу Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 21 січня 2020 року з відповідача ОСОБА_2 стягувалися аліменти на її користь на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 19 березня 2021 року змінено розмір та спосіб стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, та встановлено розмір аліментів у розмірі 2000 грн щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.

Позивач зазначала, що з початком війни Головне управління Держгеокадастру у Волинській області, яке на момент звернення до суду з цим позовом було її основним місцем роботи та єдиним джерелом доходу, видало наказ про простій під час військового стану, у зв`язку з чим зменшились її доходи, що не дозволяє забезпечити гармонійний розвиток дитини. Зросли ціни на продукти та ліки, у зв`язку з чим також погіршився її матеріальний стан.

Позивач також вказувала, що з часу ухвалення вказаного рішення суду про зміну розміру і способу стягнення аліментів, витрати на неповнолітню дитину, яка проживає з нею та перебуває на її утриманні, значно зросли, а тому вона потребує збільшення розміру аліментів на її утримання. Відповідач є здоровою, працездатною особою. До початку війни відповідач ОСОБА_2 виїхав за кордон, працює далекобійником та отримує хорошу заробітну плату, що свідчить про покращення його матеріального стану. Зі слів сина, який з ним спілкується, відповідач не планує повертатися в Україну до закінчення війни, участі у вихованні, навчанні, лікуванні та оздоровленні дитини він не приймає.

Ураховуючи наведене, позивач ОСОБА_1 просила суд збільшити розмір аліментів у твердій грошовій сумі з 2 000 грн на 3 500 грн з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, які стягуються на підставі рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 19 березня 2021 року з відповідача ОСОБА_2 на її користь на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 10 серпня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Збільшено розмір присуджених аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на підставі рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 19 березня 2021 року на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 2 000 грн на 3 000 грн з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи утримання з дня набрання законної сили рішення суду.

Відкликано виконавчий лист, виданий на підставі рішення Володимир- Волинського міського суду Волинської області від 19 березня 2021 року 154/3928/20 (2/154/250/21) про зміну розміру аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2 000 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, у якій покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у позові ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову та збільшення розміру аліментів з 2 000 грн до 3 000 грн щомісячно є таким, що не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки судом не було враховано того, що матеріальне становище відповідача з часу присудження аліментів не покращилося. Крім того, позивачем не доведено погіршення її матеріального стану та необхідність збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Відзиву на апеляційну скаргу позивач не подавала.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦПК України ця справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження та без повідомлення учасників справи.

За змістом частин 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою прийняття постанови у даній справі є 16 листопада 2023 року - дата складення повного судового рішення.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про відмову у позові, виходячи з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони по справі є батьками неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , актовий запис № 53 (а.с.4, том 1).

Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 19 березня 2021 року змінено розмір аліментів, які стягуються згідно з судовим наказом Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 21 січня 2020 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_5 , з 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на 2 000 грн, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття (а.с.5-8, том 1).

Позивачем ОСОБА_1 до позовної заяви також було додано довідку про її доходи від 06 червня 2022 року з якої вбачається, що відповідно до наказу про встановлення простою на роботі № 82 від 24 лютого 2022 року по 07 квітня 2022 року оплата праці здійснювалась з розрахунку середнього заробітку в сумі 2 919 грн 70 коп. Згідно із наказом про організацію роботи в умовах воєнного стану № 18 від 07 квітня 2022 року оплата праці здійснювалась в розмірі 2/3 посадового окладу з 08 квітня 2022 року по 30 квітня 2022 року в сумі 2 946 грн 18 коп.; з 01 травня 2022 року по 24 травня 2022 року в сумі 2 988 грн 03 коп. (а.с.3, том 1).

Як вбачається з довідки про доходи ОСОБА_1 від 20 вересня 2022 року її заробітна плата за період з січня по червень 2021 року включно становила 61 924 грн 44 коп. (а.с.74, том 1).

Згідно довідки про доходи позивача від 20 вересня 2022 року її заробітна плата за період з січня по червень 2022 року становила 50 102 грн 17 коп.

З відповіді Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 25 серпня 2022 року на адвокатський запит вбачається, що розмір заробітної плати ОСОБА_1 за період з 01 січня 2021року по 31 грудня 2021 року становила 161 145 грн 95 коп., за період від 01 січня 2022 року по 31 липня 2022 року - 58 811 грн 17 коп. (а.с.57, том 1).

На час розгляду справи позивач ОСОБА_1 була звільнена з роботи та згідно з довідками Володимир-Волинської філії Волинського обласного центру зайнятості від 31 березня 2023 за № 276, від 29 червня 2023 року за № 623 вона знаходиться на обліку центру зайнятості населення з 30 березня 2023 у статусі безробітної (а.с.198, том 1). Причиною звільнення позивача з роботи, як вона зазначала, стали запити представника відповідача про її майновий стан та оформлення договорів на земельні ділянки.

Як встановлено судом, відповідач ОСОБА_2 з 22 лютого 2022 року постійно знаходиться на межами України, що підтверджується копією його закордонного паспорта та фактично перебуває у шлюбних відносинах з цивільною дружиною, з якою вони ведуть спільне господарство (а.с.38, том 1). Заборгованості зі сплати аліментів відповідач не має (а.с.41-43, том 1).

Згідно з відомостями територіального сервісного центру № 0744 РСЦ ГСЦ МВС у Волинській області за позивачем ОСОБА_1 зареєстровано транспортні засоби: автомобіль марки «BMW», 2000 року випуску, та автомобіль марки «Рено Меган», 2005 року випуску (а.с.58, том 1).

Автомобіль марки «BMW», як зазначала позивач, є предметом спору щодо поділу майна подружжя в апеляційній інстанції та перебуває у користуванні відповідача ОСОБА_2 , а автомобіль марки «Рено Меган» дійсно залишився в її користуванні, на якому вона відвозить дитину в школу, лікарню, інші заклади для його розвитку.

Крім того, у власності позивача перебувають земельні ділянки, які вона отримала в якості подарунка від матері та баби.

Дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається у 5-Б класі Володимир-Волинського ліцею «Центр освіти» з 01 вересня 2022 по даний час (а.с.71, том 1). Отримує послуги харчування, зарахований до групи продовженого дня, вміст евакуаційного рюкзака носить рекомендаційний характер (а.с.103, том 1).

З виписки медичної карти амбулаторного хворого № 323 ОСОБА_6 вбачається, що лікарем поставлено питання щодо діагнозу дитини загроза бронхіальної астми (а.с.72, том 1).

Задовольняючи частково позов та збільшуючи розмір аліментів з 2 000 грн на 3 000 грн, суд першої інстанції виходив з того, що розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку суттєво змінився, а тому визначений раніше рішенням суду щомісячний розмір аліментів в 2 000 грн на утримання неповнолітньої дитини, які стягуються з відповідача у твердій грошовій сумі, з огляду на погіршення матеріального стану позивача, є недостатній для всебічного та гармонійного розвитку дитини. Крім того, відповідач є працездатною особою, працює за кордоном, на утриманні інших осіб окрім неповнолітнього сина не має, іншим чином, крім аліментів, не приймає участі у його житті, здоров`ям, вихованням чи навчанням не займається.

Однак з такими висновками суду погодитись не можна.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі №6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Звертаючись до суду з позовом про зміну (збільшення) розміру аліментів, позивач ОСОБА_1 посилалася на те, що у неї змінився матеріальний стан, з початком війни Головне управління Держгеокадастру у Волинській області, яке на момент звернення до суду з цим позовом було її основним місцем роботи та єдиним джерелом доходу, видало наказ про простій під час військового стану, у зв`язку з чим зменшились її доходи, що не дозволяє забезпечити гармонійний розвиток дитини. Крім того, зросли ціни на продукти та ліки, у зв`язку з чим погіршився її матеріальний стан. Також як підставу для збільшення розміру аліментів позивач вказувала покращення матеріального стану відповідача, який працює далекобійником за кордоном та отримує високу заробітну плату.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, незалежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як встановлено судом, позивач ОСОБА_1 на час розгляду справи була звільнена з роботи та знаходиться на обліку центру зайнятості населення з 30 березня 2023 року у статусі безробітної. Разом з тим, позивачем не надано суду доказів на підтвердження тієї обставини, чи перебуваючи у статусі безробітної, вона отримує допомогу від держави та у якому розмірі.

Суд першої інстанції також не звернув уваги на те, що після ухвалення Володимир-Волинським міським судом Волинської області від 19 березня 2021 року рішення у справі № 154/3928/20, яким було змінено розмір та спосіб стягнення аліментів, за ОСОБА_1 02 квітня 2021 року зареєстровано автомобіль марки «Рено Меган», 2005 року випуску, що не може свідчити про погіршення матеріального стану позивача.

Наявні у справі докази в сукупності свідчать про те, що після ухвалення вищезазначеного рішення суду про зміну розміру і способу стягнення аліментів і до звернення до суду з цим позовом матеріальний стан позивача не погіршився.

Водночас обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначала, що матеріальний стан відповідача покращився, оскільки він працює за кордоном далекобійником та отримує хорошу заробітну плату. Однак, будь-яких доказів не надала і такі докази судом під час розгляду справи не здобуто. Разом з тим, вказані обставини без долучення відповідних доказів самі по собі не можуть бути підставою для збільшення розміру аліментів.

Оскільки позивач ОСОБА_1 відповідно до наведених норм процесуального права не довела та не надала відповідні докази на підтвердження тих обставин, на які вона посилалася як на підставу своїх вимог, колегія суддів доходить висновку, що заявлений нею позов до задоволення не підлягає.

Отже, на думку колегії суддів, суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а його висновки не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим з підстав, передбачених ч. 1 ст. 376 ЦПК України, його необхідно скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з частинами 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 7 ст. 141 ЦПК України, якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки ОСОБА_1 відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», як позивач у справі про збільшення розміру аліментів, звільнена від сплати судового збору в усіх судових інстанціях, тому відповідно до вимог ч. 7 ст. 141 ЦПК України в порядку, встановленому Кабінетів Міністрів України, відповідачу ОСОБА_2 за рахунок держави необхідно компенсувати сплачений за подання апеляційної скарги судовий збір у розмірі 1 384 грн 95 коп.

Керуючись ст. ст. 268, 367-369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 10 серпня 2023 року у цій справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини відмовити.

Компенсувати ОСОБА_2 за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів, сплачений за подання апеляційної скарги судовий збір у розмірі 1 384 (одна тисяча триста вісімдесят чотири) гривні 95 (дев`яносто п`ять) копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий-суддя

Судді: