УХВАЛА

15 листопада 2023 року

м. Київ

справа № 536/1273/21

провадження № 61-14013ск23

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коротуна В. М. розглянув заяву ОСОБА_1 про відвід

судді Фаловської Ірини Миколаївни у справі за позовом Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 31 січня 2022 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 03 жовтня 2022 року,

ВСТАНОВИВ:

28 вересня 2023 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 31 січня 2022 року та постанову Полтавського апеляційного суду

від 03 жовтня 2022 року.

До касаційної скарги додано клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень.

Системою автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 відповідно до протоколу

від 28 вересня 2023 року справу призначено судді-доповідачеві

Фаловській І. М. та визначено, що до складу колегії входять судді:

Ігнатенко В. М., Сердюк В. В.

06 жовтня 2023 року до Верховного Суду від ДП «Укравтогаз»

НАК «Нафтогаз України» надійшло заперечення проти клопотання про поновлення процесуальних строків.

Верховний Суд ухвалою від 18 жовтня 2023 року відмовив в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження.

Визнав наведені в клопотанні ОСОБА_1 підстави пропуску строку на касаційне оскарження рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 31 січня 2022 року та постанову Полтавського апеляційного суду

від 03 жовтня 2022 року неповажними.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 31 січня 2022 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 03 жовтня 2022 року залишив без руху та надав строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали. Запропонував заявнику направити до суду касаційної інстанції заяву про поновлення процесуального строку на касаційне оскарження судового рішення, в якій навести інші підстави для поновлення цього строку та надати відповідні докази. Попередив про наслідки невиконання вимог вказаної ухвали.

10 жовтня 2023 року до Верховного Суду від ОСОБА_1 надійшла заява про відвід судді-доповідача Фаловської І. М.

Заява мотивована тим, що суддя-доповідач, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень днем (датою) вручення копії повного судового рішення, від якого за цивільним процесуальним законом обчислюється строк на оскарження, визначила дату 06 жовтня 2022 року, у яку був оприлюднений текст оскаржуваної постанови Полтавського апеляційного суду від 03 жовтня 2022 року у Єдиному державному реєстрі судових рішень, що не відповідає змісту норми права, яка підлягає застосуванню. У матеріалах касаційного провадження на дату подання заявником касаційної скарги є докази вручення судового рішення під розписку - 14 вересня 2023 року, копія якої була надана до клопотання про поновлення строків на касаційне оскарження, за відсутності інших доказів, якою визначені інша дата.

Також заявник вказує, що суддя-доповідач, отримавши касаційну скаргу ОСОБА_1 разом з доданим до неї клопотанням про поновлення строків, сприяла повідомленню іншого учасника справи (ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України») та безпідставно (без відповідного клопотання на ознайомлення зі справою) надала йому доступ до поданих заявником процесуальних документів, що є порушенням статті 127 ЦПК України, згідно з якою заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк без повідомлення учасників справи. У матеріалах справи № 536/1273/21, з якими особисто у приміщенні суду заявник ознайомився 08 листопада 2023 року на підставі клопотання, були відсутні будь-які процесуальні документи про підстави такого ознайомлення зі справою іншою стороною, проте, у тексті поданого ДП «Укравтогаз»

НАК «Нафтогаз України» заперечення від 06 жовтня 2023 року на клопотання ОСОБА_1 наявні його спростування по кожному наданому ним доказу та доводу.

Крім того, заявник зазначає, що 06 жовтня 2023 року суддя-доповідач прийняла заяву з процесуальних питань (заперечення сторони

ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» на клопотання ОСОБА_1 про поновлення строків) та дослідила подані разом з нею недопустимі (одержані з порушенням порядку, встановленого законом) докази, що є порушенням частин другої, четвертої статті 183 ЦПК України, згідно з якими суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду, оскільки відсутні докази його направлення на адресу заявника.

На думку ОСОБА_1 , вказані обставини викликають у нього особисто сумніви в об`єктивності та неупередженості судді-доповідача Фаловської І. М., через які заявника незаконно позбавлено права на звернення до суду гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Ухвалою Верховного Суду від 13 листопада 2023 року визнано необґрунтованою заяву ОСОБА_1 про відвід судді Фаловської І. М. та передано для вирішення зазначеного питання іншому судді у порядку, передбаченому частиною першою статті 33 ЦПК України.

На виконання вимог частини третьої статті 40 ЦПК України, 14 листопада

2023 року заяву ОСОБА_1 про відвід судді Верховного Суду

Фаловської І. М.в порядку, встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України, передано судді Верховного Суду Коротуну В. М.

Підстави для відводу (самовідводу) судді визначені статтею 36 ЦПК України, згідно з якою суддя підлягає відводу (самовідводу), зокрема, за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

Стаття 37 ЦПК України закріплює недопустимість повторної участі судді в розгляді справи.

Відповідно до частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Згідно з частиною четвертою статті 36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Європейський суд з прав людини вказав, що наявність безсторонності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного. Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (BELUKHA v. UKRAINE, N 33949/02, § 49 - 52, ЄСПЛ, від 09 листопада 2006 року).

Згідно з частинами другою, третьою статті 40 ЦПК України питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Згідно з частиною одинадцятою статті 40 ЦПК України за результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу.

Доводи заяви свідчать про незгоду з процесуальними діями судді Фаловської І. М. у справі № 536/1273/21, що відповідно до частини четвертої статті 36 ЦПК України не може бути підставою для відводу.

Враховуючи викладене, судом не встановлено обставин, які передбачені частиною першою статті 36 ЦПК України для відводу судді Фаловської І. М., а тому Верховний Суд приходить до висновку, що у задоволенні заяви

ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись статтями 36, 40, 260 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді

Фаловської Ірини Миколаївнивідмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Коротун