Справа № 149/721/23
Провадження № 22-ц/801/2122/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Павлюк О. О.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2023 рокуСправа № 149/721/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Оніщука В. В. (суддя-доповідач),.

суддів: Копаничук С. Г., Рибчинського В. П.,

за участю секретаря судового засідання Литвина С. С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 08 вересня 2023 року, ухвалене у складі судді Павлюк О. О. у залі суду,

встановив:

Короткий зміст вимог

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Позов мотивований тим, що 23 травня 1990 року сторони зареєстрували шлюб.

Спільне життя не склалось у зв`язку із різними поглядами на життя, сімейні стосунки та ведення справ у сім`ї, сторони не проживають спільно вже більше 16 років, шлюб є формальним і подальше збереження сім`ї є неможливим.

Розірвати шлюб у органах ДРАЦС неможливо, оскільки відповідачка не бажає з`явитись туди для подання відповідної заяви за згодою обох сторін.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_1 звернувшись в суд із даним позовом, просив розірвати шлюб між ним та ОСОБА_2 , зареєстрований 23 травня 1990 року Вінницьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 1359.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 08 вересня 2023 року позов задоволено.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (згідно повторного свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 ) зареєстрований 23 травня 1990 року Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 1359 розірвано.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що фактично шлюб існує формально і подальше його збереження суперечило б інтересам позивача.

Крім того, вказаним рішенням відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про надання додаткового строку на примирення, оскільки такий строк вже надавався, сторони не примирились та не надали доказів про вчинення будь-яких дій для примирення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У жовтні 2023 року ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколів автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 09 жовтня 2023 року та від 24 жовтня 2023 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Оніщук В. В., судді: Копаничук С. Г., Рибчинський В. П.

Ухвалами Вінницького апеляційного суду від 11 жовтня 2023 року апеляційну скаргу залишено без руху та витребувано матеріали цивільної справи з місцевого суду.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 24 жовтня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі та надано позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 30 жовтня 2023 року справу призначено до апеляційного розгляду на 16 листопада 2023 року о 10:00 год з повідомленням сторін.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при розгляді справи не взято до уваги, що позивач не надав доказів роздільного проживання у період більш ніж 16 років.

Крім того, суд відмовив у задоволенні клопотання про надання додаткового строку на примирення не зважаючи на те, що ОСОБА_2 наполягала на можливості примирення та збереження сім`ї за достатній строк.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

Позивач ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судове засідання учасники справи не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, при цьому надали заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що 23 травня 1990 року Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , актовий запис № 1359, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 , виданим повторно 07 березня 2023 року (а. с. 6).

Водночас на а. с. 25 знаходиться копія свідоцтва про шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 серії НОМЕР_2 , виданого повторно 26 травня 2023 року.

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги дійшов таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Так, відповідно до статті 51 Конституції України та статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частиною першою статті 55 СК України визначено, що дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Частиною другою статті 104 СК України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Відповідно до частини третьої статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Враховуючи принцип рівноправності жінки та чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Однак, принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що йдеться у статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінки» у частині першій підпункту «с» - «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання».

Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

За таких обставин, примушування до перебування у шлюбі одного з подружжя, який проти цього заперечує, буде порушувати його законні права та інтереси і суперечити вимогам закону.

Згідно зі статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

За змістом указаної норми заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком.

Отже, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання права особи вимагати розірвання шлюбу.

Відповідно до частини другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 , заявляючи вимогу про розірвання шлюбу, обґрунтував її небажанням збереження шлюбу та зазначив, що спільне життя з відповідачем не складається через непорозуміння та розбіжності поглядів, внаслідок чого сторони не приживають спільно більше 16 років.

Задовольняючи позов та розриваючи шлюб між сторонами, суд першої інстанції вірно застосував положення статей 110 та 112 СК України, врахувавши той факт, що на час звернення до суду з позовом та на час ухвалення судового рішення позивач відповідно наполягав та не відмовився від вимог щодо розірвання шлюбу, а подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечитиме його інтересам.

До того ж своє небажання перебувати у шлюбі із ОСОБА_2 позивач ОСОБА_1 висловив у своєму відзиві на апеляційну скаргу.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують доводів позивача та заявлених ним позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було надано додаткового строку на примирення не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Статтею 111 СК України передбачено, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

З матеріалів справи видно, що ухвалою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 06 червня 2023 року сторонам надано строк на примирення терміном на 2 місяці.

Разом з тим, у встановлений судом строк сторони не примирились, а позивач зазначав про небажання примирення як у позовній заяві, так і у заяві, поданій після ухвалення рішення у справі 11 вересня 2023 року, а також у поданому на апеляційну скаргу відзиві.

Зважаючи на це та приймаючи до уваги категоричне небажання позивача на збереження сім`ї та примирення із відповідачем, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для надання додаткового строку на примирення.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги щодо не доведення позивачем припинення шлюбних відносин більше ніж 16 років тому, оскільки в даному випадку саме на відповідача покладається обов`язок заперечити вказані доводи та надати відповідні докази.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення.

При вирішенні справи суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими, а відтак не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати сплачені у якості судового збору за подання апеляційної скарги слід залишити за ОСОБА_2 .

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 08 вересня 2023 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції залишити за ОСОБА_2 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий В. В. Оніщук

Судді С. Г. Копаничук

В. П. Рибчинський