Справа №464/5096/23
пр № 2/464/1446/23
УХВАЛА

11 вересня 2023 року м. Львів

Сихівський районний суд м. Львова

в складі: головуючої судді Сабари Л.В.,

секретаря судового засідання Андрушко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Львова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

встановив:

в провадженні Сихівського районного суду м. Львова перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі частки від доходу платника аліментів, щомісячно на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття.

Ухвалою суду від 04.08.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом сторін).

05.09.2023 через систему «Електронний суд» надійшло клопотання відповідача ОСОБА_2 , подане представником ОСОБА_5 , про зупинення провадження у справі. В обґрунтування клопотання покликається на те, що з 14.04.2023 відповідач перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 та безпосередньо приймає участь у відсічі збройної агресії проти України з боку російської федерації. Враховуючи вказані обставини, з метою недопущення порушення його процесуальних прав та обов`язків, просить суд клопотання задовольнити та зупинити провадження у справі до припинення перебування відповідача у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

11.05.2023 на електронну адресу суду надійшли заперечення представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_6 , в яких зазначає, що вказана у клопотанні підстава для зупинення провадження у справі є необґрунтованою, оскільки обов`язковою умовою для зупинення провадження у даному випадку є перебування учасника справи у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан, зокрема приймають участь у виконанні бойових завдань, однак доказів на підтвердження вказаного відповідачем не надано. Крім того, вважає, що з метою недопущення порушення прав та обов`язків відповідача, такий має право брати участь в розгляді справи через представника. Задля недопущення зменшення розумного строку розгляду справи та протидії перешкодам для розгляду справи, просить суд відмовити у задоволенні клопотання.

Позивач, представник позивача в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідач, представник відповідача в судове засідання не з`явилися, в клопотанні про зупинення провадження у справі від 05.09.2023 просили здійснювати розгляд такого за їх відсутності.

Оглянувши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Статтею 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод встановлено, що право на справедливий судовий розгляд передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Згідно з ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-IX від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан із 05.30 год. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, дію якого відповідно до Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №451/2023 від 26.07.2023, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №3275-IX від 27.07.2023, продовжено з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 2 частини першої статті 251 цього Кодексу, до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Касаційного цивільного Суду Верховного Суду від 21.12.2022 у справі №456/2541/19, процесуальний закон пов`язує необхідність зупинення провадження у справі не з наявністю воєнного стану в Україні, а з фактом перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Одночасно, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в справі №461/5209/19 прийшов до переконання, що необхідність зупинення провадження у справі до припинення перебування позивача у складі Збройних Сил України у військовій частині, яка переведена на воєнний стан, пов`язана з наданням доказів про його перебування у складі Збройних Сил України у військовій частині, яка переведена на воєнний стан та виконує бойові завдання у зоні бойових дій (рішення від 29.08.2022).

Отже, для зупинення судом провадження у справі з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, в матеріалах цивільної справи мають бути докази не лише перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, а й докази того, що такі підрозділи переведені на воєнний стан, зокрема приймають участь у виконанні бойових завдань.

Аналогічні за змістом висновки викладені у судових рішеннях Верховного суду в справах від 14 грудня 2022 року №757/52540/16-ц та від 17 січня 2023 року №501/1699/17.

Разом з тим, суд враховує наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до п. 1 ст. 1 Закону України «Про Збройні Сили України» Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності.

Статтею 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що військове формування це створена відповідно до законодавства України сукупність військових з`єднань і частин та органів управління ними, які комплектуються військовослужбовцями і призначені для оборони України, захисту її суверенітету, державної незалежності і національних інтересів, територіальної цілісності і недоторканності у разі збройної агресії, збройного конфлікту чи загрози нападу шляхом безпосереднього ведення воєнних (бойових) дій.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про Збройні Сили України» Збройні Сили України мають таку загальну структуру: Генеральний штаб Збройних Сил України; Командування об`єднаних сил Збройних Сил України; види Збройних Сил України - Сухопутні війська, Повітряні Сили, Військово-Морські Сили; окремі роди сил Збройних Сил України - Сили спеціальних операцій, Сили територіальної оборони, Сили логістики, Сили підтримки, Медичні сили; окремі роди військ Збройних Сил України - Десантно-штурмові війська, Війська зв`язку та кібербезпеки; органи військового управління, з`єднання, військові частини, вищі військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти, установи та організації, що не належать до видів та окремих родів військ (сил) Збройних Сил України. Організаційно Збройні Сили України складаються з органів військового управління, з`єднань, військових частин, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, установ та організацій.

Частиною 1 ст. 4 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.

Відповідно до п. п. 3 ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» мобілізація це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Зміст мобілізації становить, зокрема, переведення Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на організацію і штати воєнного часу (ч. 4 ст. 3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»).

Таким чином слід розмежовувати, що військові формування, зокрема військові частини в складі Збройних Сил України, або інші утворені відповідно до закону військові формування, комплектуються військовослужбовцями шляхом призову на військову службу, зокрема у зв`язку із мобілізацією в умовах особливого періоду, а саме дією воєнного стану, а також шляхом прийняття військовослужбовців на військову службу за контрактом.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 з 14.04.2023 по теперішній час, що підтверджується довідкою №839/3612/1 від 08.09.2023, виданою військовою частиною НОМЕР_1 .

З копії військового квитка серії НОМЕР_2 вбачається, що ОСОБА_2 проходить військову службу з 15.06.2015. Так, з 14.04.2023, на підставі наказу №112 від 14.04.2023, останній проходить військову службу в військовій частині НОМЕР_1 на посаді «командир відділення».

Разом з тим, з наданих відповідачем доказів не вбачається, що його перебування на військовій службі у військові частині НОМЕР_1 пов`язана саме з призовом військовозобов`язаних в обсягах, визначених згідно з мобілізацією, що пов`язана з введенням воєнного стану на території України відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-IX від 24.02.2022, та який неодноразово продовжено та діє на даний час, у зв`язку із чим суд приходить до висновку, що клопотання відповідача про зупинення провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України є необґрунтованим.

Крім того, з позовної заяви вбачається, що спір між сторонами виник щодо стягнення аліментів на неповнолітніх дітей.

Європейський суд з прав людини зауважив, що розумність тривалості провадження повинна оцінюватись з урахуванням обставин справи та таких критеріїв як складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також важливості спору для заявника (FRYDLENDER v. FRANCE, № 30979/96, § 43, ЄСПЛ, від 20 червня 2000 року).

Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою (ч. 1 ст. 141 СК України).

Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Отже, справа вказаної категорії спрямована насамперед на захист інтересів дітей, які, в силу віку, самостійно подбати про своє забезпечення не здатні та повністю залежать від батьків. Положеннями чинного законодавства не передбачено підстав для зупинення обов`язку одного з батьків на утримання неповнолітніх дітей.

Таким чином, суд приходить до висновку, що зупинення провадження у даній справі може призвести до порушення інтересів неповнолітніх дітей, зважаючи на те, що дію воєнного стану в Україні неодноразово продовжували, отже перебування відповідача у складі Збройних Сил України може бути тривалим.

Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідач ОСОБА_2 уклав договір про надання правової допомоги у даній справі з адвокатом Гончаровим А.М., відтак відповідач не обмежений у праві приймати участь у розгляді справи через свого представника.

Беручи до уваги вищевикладене, з метою забезпечення інтересів неповнолітніх дітей, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання про зупинення провадження у справі.

На підставі ст. 251 ЦПК України, керуючись ст. ст. 258-261, 353, 354 ЦПК України, суд,

постановив:

у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на підставі п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено та підписано суддею 11 вересня 2023 року.

Головуюча Сабара Л.В.