Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/2564/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.11.2023 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючого - судді Левка Т.Ю., секретар судового засідання Роман К.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних та моральних збитків,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Сливка Ю.Ю., звернувся до Виноградівського районного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 та просить ухвалити рішення, яким: стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача суму матеріальних збитків у розмірі 300 000 (триста тисяч) гривень, 30 000, 00 (тридцять тисяч) гривень відшкодування моральної шкоди та сплачений позивачем судовий збір.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 29.06.2022 о 22 : 00 год на перехресті вулиць Чкалова та Мала Польова в м.Виноградів Берегівського району ОСОБА_2 керував автомобілем Ауді А6 Avant, р.н.з. НОМЕР_1 , не врахував дорожні умови, не вибрав безпечної швидкості руху, на перехресті не надав перевагу в русі зустрічному транспортному засобу автомобілю Фольксваген Гольф, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався по головній дорозі, в порушення п.12.1, 13.3 ПДР України, в результаті чого було допущено зіткнення транспортних засобів. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, ОСОБА_3 доставлено в КНП «Виноградівська РЛ» з діагнозом «ЗЧМТ, струс головного мозку» та вилучено його транспортний засіб чим самим завдав шкоду позивачу ОСОБА_3 . Вказані обставини та вина ОСОБА_2 встановлені у постанові Виноградівського районного суду від 30.11.2022 року у справі №299/4943/22 (відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП). Відповідач ухиляється від надання інформації щодо здійснення ним обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (наявності страхового полісу) на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди. Аналогічно позивач не володіє відомостями щодо дотримання ОСОБА_2 обов`язків водія транспортного засобу, визначених ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». За таких обставин позов подається безпосередньо до володільця транспортного засобу. Вказує, що внаслідок травм, отриманих через ДТП, спричиненого відповідачем, ОСОБА_3 був вимушений проходити додаткові медичні обстеження та перебувати на лікуванні. У зв`язку з цим позивач поніс витрати у загальній сумі 10 000 грн (десять тисяч грн.). Внаслідок пошкодження автомобіля Фольксваген Гольф, д.н.з. НОМЕР_2 через ДТП спричиненого відповідачем ОСОБА_2 понесні (очікувані) витрати на відновлення автомобіля становлять 290 000 (двісті дев`яносто тисяч) гривень. Діями відповідача також завдано позивачу немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які мають наслідком негативні зміни у його житті: негативні переживання та спогади, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні про обставини ДТП; важкість виконання повсякденних обов`язків по господарству, фіксованість уваги на проблемі можливих пагубних наслідків, переживання незручностей у побуті, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання; побоювання щодо майбутнього. Після ДТП позивач переніс значні душевні страждання, пережив емоційний стрес, який супроводжувався почуттям розгубленості, тривоги, безпомічності, страху за власне здоров`я та працездатність, що дає підстави для заявлення до стягнення на його користь моральної шкоди у розмірі 30 000 (тридцять тисяч)гривень.

Позивач ОСОБА_3 та його представник адвокат Сливка Ю.Ю. про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, в судове засідання не з`явилися, однак представник позивача подав до суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у відсутність сторони позивача.

Відповідач ОСОБА_2 про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному вебсайті судової влади України, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення судового розгляду від нього не надходило, відзив на позов не подав.

У відповідності до порядку, встановленого ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутність сторін на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та перевіривши усі обставини справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 29.06.2022 о 22 : 00 год на перехресті вулиць Чкалова та Мала Польова в м.Виноградів Берегівського району керував автомобілем Ауді А6 Avant, р.н.з. НОМЕР_1 , не врахував дорожні умови, не вибрав безпечної швидкості руху, на перехресті не надав перевагу в русі зустрічному транспортному засобу автомобілю Фольксваген Гольф, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався по головній дорозі, в порушення п.12.1, 13.3 ПДР України, в результаті чого було допущено зіткнення транспортних засобів. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

Власником автомобіля Фольксваген Гольф, д.н.з. НОМЕР_2 , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 02.07.2020 являється позивач ОСОБА_4 , а власником автомобіля Ауді А6 Avant, р.н.з. НОМЕР_1 , є відповідач ОСОБА_2 ..

Постановою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 30.11.2022 по справі № 299/4943/22 ОСОБА_2 визнано винним у настанні вищевказаної ДТП та притягнуто до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до ст. 22 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом у постанові від 30.10.2019 у справі №753/19288/14-ц, системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що у разі здійснення відновлювального ремонту пошкодженої речі розмір збитків визначається як реальна вартість матеріалів і робіт, затрачених на її відновлення, а у разі не проведення ремонту - як вартість матеріалів і робіт, необхідних для її відновлення у майбутньому. При цьому особою, яка має право на відшкодування збитків у разі проведення відновлювального ремонту, є саме та особа, що понесла відповідні витрати. Встановивши відсутність доказів на підтвердження понесення позивачем витрат на здійснення відновлювального ремонту автомобіля, і їх розміру, суди попередніх інстанцій обґрунтовано відмовили у стягненні відповідного відшкодування. Оскільки автомобіль фактично відремонтований, тому розмір збитку, про відшкодування якого просить позивач, повинен визначатися як вартість затрачених на відновлювальний ремонт коштів, тобто як вартість реально витрачених матеріалів та проведених робіт. У такому разі звіт автотоварознавчого дослідження не є визначальним доказом розміру завданих збитків, оскільки у ньому зазначені лише можливі витрати, які можуть бути понесені позивачем. Розпорядившись своїми процесуальними правами на власний розсуд, доказів на підтвердження розміру витрат на відновлювальний ремонт і того, що вони понесені саме ним, позивач судам попередніх інстанцій не надав, тому висновок судів про недоведеність позовних вимог є правильним.

Згідно з постановою Верховного Суду від 25.03.2019 у цивільній справі №591/3152/16-ц факт проведення відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля та проведення позивачем оплати за його проведення підтверджується актом виконаних робіт та квитанцією про сплату грошових коштів.

Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Суд зазначає, що у разі здійснення відновлювального ремонту автомобіля, розмір збитків, які слід стягувати повинен підтверджуватися документами, що підтверджують перелік, обсяг і вартість робіт та витрачених матеріалів.

У разі не проведення ремонту відшкодуванню підлягає вартість матеріалів і робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі у майбутньому, що має бути підтверджена документально.

Однак до позовної заяви не надано жодних доказів для підтвердження матеріальних збитків та розміру понесених ( очікуваних) витрат позивача для відновлення автомобіля.

На виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху представником позивача подано до суду тільки дані з мережі інтернет щодо середньоринкової вартості автомобіля марки Volkswagen Golf .

Розпорядившись своїми процесуальними правами на власний розсуд, доказів на підтвердження розміру витрат на відновлювальний ремонт автомобіля, як і доказів на підтвердження витрат на медичні обстеження та лікування позивач суду не надав, а тому в задоволенні його позову слід відмовити через недоведеність позовних вимог.

Щодо вимоги про відшкодування моральних збитків з відповідача на користь позивача суд зазначає наступне.

Згідно ст. ст. 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, крім іншого, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до п.3 постанови № 4 від 31.03.1995 року (з наступним змінами) Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Пунктом 4 постанови визначено, що позивачем має бути зазначено в чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її завдано позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини.

Однак позивачем не доведено завдання йому моральної шкоди та не обґрунтовано її розмір, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.

За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що позивачем не доведено завдання моральної шкоди з боку відповідача, суд приходить до висновку, що позовна вимога ОСОБА_1 про відшкодування моральних збитків є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У задоволенні позовних вимог відмовлено, а тому підстав для стягнення судових витрат з відповідача не має.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 18, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних та моральних збитків - відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судового рішення складено 16.11.2023.

ГоловуючийТ. Ю. Левко