КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2023 року

м. Київ

єдиний унікальний номер судової справи 369/7192/22

номер провадження №22-ц/824/11795/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБерезовенко Р.В., Мостової Г.І.,
розглянуву порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 травня 2023 року та на додаткове рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 травня 2023 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Зважаючи на положення ст. 196 СК України, щодо максимального розміру неустойки (пені), який не може перевищувати 100 відсотків заборгованості, позивачем заявлено до стягнення неустойку в розмірі 61 597,17 гривень (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог).

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 травня 2023 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 61 597 (шістдесят одна тисяча п`ятсот дев`яносто сім) гривень 17 копійок та в дохід держави судовий збір в сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок. /т. 2 а.с. 27-32/

Додатковим рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 травня 2023 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 понесені у справі № 369/7192/22 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 (десять тисяч) гривень 00 копійок.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення та додаткове рішення скасувати, відмовивши у задоволенні вимог.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, винесене з неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, без врахування правових позицій Верховного Суду в подібних правовідносинах та взагалі не дослідження судом першої інстанції обставин відсутності вини у діях відповідача, оскільки останній ніс додаткові витрати на утримання дитини, оплачував комунальні платежі за квартиру. Після надання позивачем банківських реквізитів оплачував аліменти на карту, а до цього, на її прохання передавав гроші готівкою, також, після виявлення заборгованості в рамках виконавчого провадження не вчиняв дій з ухилення від оплати, а навпаки одразу надав копії квитанцій для перерахунку боргу та в найкоротший строк погасив різницю нарахованої заборгованості, а в подальшому та по даний час оплачує аліменти вчасно та в повному обсязі. Також судом першої інстанції взагалі не надано правової оцінки показанням свідка ОСОБА_5 в контексті надання відповідачу в борг грошових коштів для погашення, як заборгованості, так і грошових коштів на придбання автомобіля та малометражної квартири для власного проживання.

Наголошував на висновках, викладених у правовій позиції Верховного суду у постанові від 24.11.2021 року у справі № 278/725/20, якою зазначено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Вказував, що твердження позивача, з якими погодився і суд першої інстанції, що відповідач не приймає участі в утриманні та вихованні їхнього сина та не несе додаткових витрат на його утримання, не відповідають дійсності та спростовуються письмовими доказами, які були надані суду першої інстанції, однак у зв`язку з порушенням норм процесуального права, такі докази протиправно були залишені судом без уваги та надання належної правової оцінки.

Окрім цього судом першої інстанції взагалі не надано належної правової оцінки тому факту, що виконавчий лист виданий 27.04.2021 року, при тому, що виконавче провадження відкрито лише 30.12.2021 року, тобто аж через вісім місяців, після отримання виконавчого документу, що викликає обґрунтований сумнів у наведених позивачем поясненнях та суперечить наданим відповідачем квитанціям та іншим доказам. Про існування виконавчого провадження та наявність значного розміру заборгованості по аліментах стало відомо наприкінці серпня 2022 року, після чого 14.09.2022 року було сплачено 63 385,17 грн - весь розмір боргу.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_6 звернувся з відзивом на апеляційну скаргу, посилаючись на необґрунтованість та безпідставність її доводів. Наголошував, що сторони не проживають спільно з жовтня 2020 року. Доводи відповідача про добровільну сплату аліментів шляхом передачі грошей позивачу у натурі - не відповідають дійсності та не підтверджуються жодними доказами. Відповідач не довів та не надав доказів вжиття всіх належних від нього заходів для належного виконання зобов`язання щодо сплати аліментів. Наголошував, що лише після початку війни, коли позивачка разом з сином була вимушена виїхати з Київської області, відповідач зателефонував їй та висловив бажання перерахувати кошти у зв`язку з витратами позивачки на житло та переїзд. Загальна сума перерахованих відповідачем на рахунок позивача коштів в період з квітня по серпень 2022 року становить 16500,00 грн. Ці кошти позивачка розцінювала, як додаткові витрати на дитину. Станом на квітень 2022 року вже було відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення про стягнення аліментів і відповідач повинен був сплачувати аліменти шляхом перерахування коштів на рахунок державної виконавчої служби. При цьому ОСОБА_1 був обізнаний про ухвалення рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.03.2021 р. про стягнення аліментів на утримання дитини Також вказував, що відповідач оплачував комунальні послуги які сам і споживав під час проживання в квартирі, а сплата комунальних платежів не є аліментами. 23.02.2022 р. державним виконавцем була винесена постанова про арешт коштів боржника, а твердження Відповідача про те, що він не знав про наявність виконавчого провадження з примусового стягнення аліментів - не відповідають дійсності.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся з відповіддю на відзив, посилаючись посилання позивача на ніби то не приймання участі в матеріальному забезпеченні сина, суперечить наданим апелянтом квитанціям та іншим доказам у справі, взагалі не мас жодного відношення до предмету доказування. Предметом даної справи є стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, а тому, судом має бути встановлено ряд обставин, зокрема таких як: обставини відкриття виконавчого провадження, дата пред`явлення виконавчого документу до виконання та дата винесення рішення, чи слугували обставини не пред`явлення виконавчого листа про стягнення аліментів певний період умисною дією з боку позивача штучно створити борг, чи був боржник належним чином повідомлений про відкриття такого виконавчого провадження, за яких обставин божник дізнався про наявність такого виконавчого провадження та які дії останній вчинив, дізнавшись про наявність такого виконавчого провадження, чи вживав боржник дії щодо унеможливлення виконання рішення, його оскарження, оскарження дій державного виконавця, або навпаки після того, як йому стало відомо про наявність такого виконавчого провадження та наявність боргу, вживав дії, щодо його погашення, чи наявна в діях боржника вина, у зв`язку з чим і виникла така заборгованість.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судові рішення скасуванню з відмовою у задоволенні позовних вимог та стягненні судових витрат, на підставі наступного.

Судом встановлено, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.03.2021 року у справі № 369/12491/20 було частково задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Вказаним рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області: стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 ) аліменти на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН: НОМЕР_2 ) на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 05.10.2020 року та до повноліття дитини.

20.05.2021 року Києво-Святошинським районним судом Київської області був виданий виконавчий лист № 369/12491/20.

30.12.2021 року Постановою державного виконавця Вишневого ВДВС у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Солдаткіна К.С. відкрито виконавче провадження № АСВП НОМЕР_3 про примусове стягнення аліментів з відповідача.

Згідно розрахунку заборгованості від 03.08.2022 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_3 заборгованість відповідача по аліментах з 05.10.2020 року становить 78097,17 гривень.

Оскільки, платежі від відповідача на рахунок позивача надходили в період з квітня по серпень 2022 року, позивач відмовилась від вимоги перераховувати суму пені за квітень - серпень 2022 року. Отже, сума зменшених позовних вимог становить: 78097,17 - 16500,00 = 61597,17 гривень.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції керувався нормами ч. 3 ст. 195 СК України про те, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

У відповідності до ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Згідно п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосуванням судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Суд першої інстанції погодився з наявним у справі розрахунком пені за несплату аліментів з 05.10.2020 року по 12.08.2022 року, відповідно до якого розмір пені склав 61597,17 гривень (з урахуванням здійснених відповідачем позивачу виплати по сплаті аліментів за період квітень-травень 2022 року), та вважав, що з відповідача на користь позивачки слід стягнути пеню від суми несплачених аліментів розмір якої суд визначив з урахуванням положень ст. 196 СК України, тобто не більше 100 відсотків суми заборгованості по сплаті аліментів.

Суд першої інстанції вказував, що наведені відповідачем доводи не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду.

Крім того, суд першої інстанції стягнув понесені позивачем витрати на правову допомогу, які підтверджуються: копією договору про надання правової допомоги № 29/07/200 від 29.07.2022 року, копією акту наданих послуг від 17.05.2023 року до договору про надання правової допомоги № 29/07/200 від 29.07.2022 року, а також копією додаткової угоди № 1 від 17.05.2023 року до договору про надання правової допомоги № 29/07/200 від 29.07.2022 року - у розмірі 10000,00 гривень, що буде відповідати принципу справедливості та розумності.

Однак з таким висновком суду погодитись не можна з наступних підстав.

Апеляційний суд зауважує, що судом першої інстанції в мотивувальній частині рішення відсутні доводи щодо встановлення винної поведінки або бездіяльності платника аліментів та не надано належної оцінки квитанціям, що містяться у матеріалах справи про перерахунок коштів на рахунки позивача за період з липня 2021 року по лютий 2022 р.

Відповідно до правової позиції Верховного суду викладеної у постанові від 24.11.2021 року у справі № 278/725/20, якою зазначено, що:

Згідно з частиною першою статті 196 Сімейного кодексу України (далі - «СК України») у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності.

Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувана визначеної суми аліментів.

Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).

Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається.

Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 грудня 2020 року у справі № 278/725/20 (провадження № 61-690св21).

Так, рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.03.2021 року у справі № 369/12491/20 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини.

Як вбачається з тексту позовної заяви. Позивач зазначала, що: «Відповідач аліменти на утримання сина не сплачує, участі у додаткових втратах та вихованні дитини не бере». Тобто позивач звертаючись до суду, вказувала, що відповідач взагалі не приймає участі в утриманні дитини.

Водночас, у матеріалах справи містяться квитанції про перерахунок коштів на рахунки позивача за період з липня 2021 року по лютий 2022 р. Позивач стверджує, що це оплата додаткових витрат а не сплата аліментів, водночас, між сторонами обов`язок сплати додаткових витрат відсутній, документів, що свідчили б природу перерахованих платежів матеріали справи не містять, водночас, вказані обставини проігноровані судом першої інстанції.

Крім того, було встановлено, що платежі від відповідача на рахунок позивача також надходили і в період з квітня по серпень 2022 року.

Також судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що виконавчий лист виданий 27.04.2021 року, виконавче провадження відкрито 30.12.2021 року, через вісім місяців, після отримання виконавчого документу, після чого, відповідачем 14.09.2022 року було сплачено 63 385,17 грн - весь розмір боргу. Як зазначає відповідач, про існування виконавчого провадження та наявність заборгованості по аліментах йому стало відомо наприкінці серпня 2022 року, що не спростовано позивачем, з урахуванням введеного воєнного стану може бути є логічним та розумним на думку стороннього спостерігача. На початку вересня заборгованість погашена у повному обсязі.

Доводи відзиву про те, що відповідач приймав участь у розгляді справи про стягнення аліментів, а отже знав про свій обов`язок з їх сплати, апеляційним судом відхиляються з огляду на дату відкриття провадження та часткову сплату до цього коштів на рахунок позивача, що може свідчити про домовленість сторін щодо аліментних зобов`язань.

З огляду на встановлені обставини справи, доводи щодо придбання боржником майна, не мають правового значення для справи, оскільки останнім доведено відсутність вини щодо наявної заборгованості по аліментам, яка погашена у повному обсязі.

Отже, зважаючи на обставини справи, апеляційним судом не встановлено вини платника аліментів, дій або навмисної бездіяльності, що може бути покладено в обґрунтування стягнення пені, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

неправильне застосування норм матеріального права.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, розподілу підлягають судові витрати.

Додаткове рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 травня 2023 року підлягає скасуванню, оскільки у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 1488, 60 грн підлягають компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 травня 2023 року та на додаткове рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 травня 2023 року - задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 травня 2023 року та додаткове рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 травня 2023 року - скасувати, відмовивши у вимогах повністю.

Витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 1488, 60 грн підлягають компенсації ОСОБА_1 за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова суду апеляційної інстанції касаційному оскарженню не підлягає.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: