Справа № 177/2035/23
Провадження № 2/177/866/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15 листопада 2023 року

Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Суботіної С. А.

за участі: секретаря Ференц Я. З.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду 09.10.2023 із указаним позовом, в якому просить суд встановити факт її постійного спільного проживання з чоловіком ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день його смерті.

В обґрунтування позову позивач вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Новомайське Криворізького району Дніпропетровської області помер її чоловік ОСОБА_3 , з яким вона перебувала в шлюбі з 1960 року. Після його смерті відкрилася спадщина на майно у вигляді квартири АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 на випадок своєї смерті склав заповіт, яким заповів належну йому квартиру племіннику, відповідачу в справі, ОСОБА_2 . Наприкінці лютого 2022 року позивач, як спадкоємець першої черги за законом, звернулася до нотаріуса Бурлаки Р.О. з метою подання заяви про прийняття спадщини, де отримала усне роз`яснення, що за наявності іншого спадкоємця за заповітом їй не потрібно писати заяву про прийняття спадщини. Лише перед зверненням до суду з даним позовом, від племінника ОСОБА_1 стало відомо, що він з приводу прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 за заповітом не звертався, а тому вона вирішила прийняти спадщину після смерті чоловіка. Звернувшись до приватного нотаріуса Терещенка М.С. позивач отримала постанову від 25.09.2023 про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки нею пропущено встановлений законом строк для прийняття спадщини та документально не підтверджено факт спільного проживання позивача з її чоловіком на день його смерті. Позивач зазначає, що місце проживання її чоловіка було зареєстровано в належній йому квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , однак з 2000 року і по день своєї смерті він фактично проживав разом з нею в належному їй будинку за адресою: АДРЕСА_3 . ОСОБА_3 , будучи особою похилого віку, постійно хворів, не міг самостійно пересуватися і себе обслуговувати, а тому позивач надавала йому щоденну допомогу й догляд. Вони вели спільне господарство, витрачали свою пенсію на сплату комунальних платежів, витрати по господарству, купівлю ліків та продуктів харчування. У медичному свідоцтві про смерть ОСОБА_3 зазначено місце його смерті АДРЕСА_3 . Оскільки племінник померлого ОСОБА_2 за заповітом спадщину не прийняв, а позивач від спадщини не відмовлялася і бажає її прийняти та оформити належним чином, вона звернулася до суду з даним позовом.

Ухвалою судді Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 25.10.2023 позовна заява прийнята до розгляду з відкриттям загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання, задоволено клопотання позивача про витребування доказів.

Від приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Терещенка М.С. на виконання ухвали суду від 25.10.2023 у частині витребування доказів надійшла спадкова справа № 22/2023, що заведена після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 29-42).

Правом на участь у судовому засіданні сторони не скористалися, подавши через канцелярію суду заяви, кожен окремо, про розгляд справи без їх участі. Представник позивача ОСОБА_4 пред`явлені вимоги підтримала, просила їх задовольнити, відповідач позовні вимоги визнав у повному обсязі, проти задоволення позову не заперечував (а.с.44-45).

Відповідно до ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитись від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження в справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У раз визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Згідно з ч. 3 ст. 200 ЦПК України, у випадку визнання відповідачем позову, суд ухвалює рішення за результатами підготовчого провадження.

У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Вивчивши письмові матеріали справи, матеріали спадкової справи, дослідивши докази в їх сукупності, встановивши правовідносини, що виникли між сторонами, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 19.06.1960 уклали шлюб, зареєстрований Дзержинський районним бюро РАГС, актовий запис № 12603, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 та повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 8 (а.с.10, 34, 37-38).

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7, 31).

Після його смерті відкрилася спадщина на майно у виді квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.11).

Позивач 19.09.2023 звернулася до приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Терещенка М.С. із заявою про прийняття спадщини, у зв`язку з чим нотаріусом заведено спадкову справу № 22/2023, номер у Спадковому реєстрі 71260483 (а.с.30, 42).

За інформацією зі Спадкового реєстру, за життя ОСОБА_3 склав 11.04.2018 та 28.12.2019 заповіти, що посвідчені приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Бурлакою Р.О., які станом на 19.09.2023 чинні (а.с.40).

При цьому, станом на 19.09.2023 після смерті ОСОБА_3 свідоцтва про право на спадщину не видавалися, окрім ОСОБА_1 інші спадкоємці за заповітом або за законом із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріуса не зверталися (а.с.39).

Приватним нотаріусом Терещенком М.С. позивачу надано постанову від 22.09.2023 про відмову ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , після смерті її чоловіка ОСОБА_3 , у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 пропустила шестимісячний строк для прийняття спадщини, а також не надала підтвердження факту спільного проживання з померлим чоловіком ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , до дня його смерті (а.с.6).

Таким чином, встановлення факту спільного проживання позивача зі спадкодавцем необхідно для реалізації права на оформлення спадкового майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Окрім того, відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутись до суду за захистом своїх прав за правилами позовного провадження в рамках вирішення цивільно-правового спору.

Відповідно до ст.ст. 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із ст.ст. 1223, 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу

Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 нього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Судом встановлено, що померлим ОСОБА_3 11.04.2018 та 28.12.2019 складено заповіти, якими він квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , заповів ОСОБА_2 , який до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом не звертався (а.с.40).

Як слідує з матеріалів справи, за відомостями Департаменту адміністративних послуг Управління з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб виконкому Криворізької міської ради, місце проживання ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , було зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 . На день його смерті за даною адресою інших зареєстрованих осіб не значиться (а.с.41 зворот).

При цьому, як слідує з лікарського свідоцтва про смерть від 20.09.2021 № 59, місцем смерті ОСОБА_3 зазначено адресу: АДРЕСА_3 , про що також зазначено у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян, де зареєстровано місце проживання позивача ОСОБА_1 , згідно з відміткою в її паспорті громадянина України (а.с.8,9,35).

Як слідує з пояснень ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , підписи яких посвідчені секретарем виконавчого комітету Новопільської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області Бахаревою Л.А., останні є мешканцями АДРЕСА_3 . Зазначили, що у будинку АДРЕСА_3 проживає ОСОБА_1 , а її чоловік ОСОБА_3 проживав за вказаною адресою з 2000 року і по день своєї смерті. Подружжя проживало однією сім`єю, вели спільне господарство. Під час хвороби ОСОБА_3 його дружина за ним доглядала. надавала допомогу (а.с.12, 13).

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення.

Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.

В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п. 2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013) Отже, законодавець у даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Факт постійного проживання ОСОБА_1 разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 на час відкриття спадщини, тобто на день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , знайшов своє підтвердження у судовому засіданні на підставі досліджених судом доказів. Метою встановлення факту спільного проживання позивача зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки. Чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.

Враховуючи вищевикладене, а також, що встановлення факту постійного проживання позивача зі спадкодавцем породжує юридичні наслідки, а саме його підтвердження необхідне ОСОБА_1 для реалізації права на спадщину, чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення, суд вважає за необхідне встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини, за адресою: АДРЕСА_3 .

Керуючись ст.ст. 4, 5, 10-13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, 200, 206, 247, 263-265, 274, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання, задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_3 ) із ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини, за адресою: АДРЕСА_3 .

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів після проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: