Справа № 462/7002/22 Головуючий у 1 інстанції: Друзюк М.М.
Провадження № 22-ц/811/1914/23 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2023 року м. Львів

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Копняк С.М.,

суддів: Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 22 травня 2023 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

у грудні 2022 року товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» звернулося в суд з вказаним позовом, в якому просили стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних за користування кредитом в сумі 30713 грн 08 коп., 2 481 грн 00 коп. сплаченого судового збору та 9 000 грн 00 коп. витрат на правничу допомогу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, вказували, що 06 травня 2019 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Фінансова компанія «Креді плюс» був укладений договір про споживчий кредит № 20817, відповідно до якого кредитодавець надав позичальнику грошові кошти в розмірі 17 500 грн 00 коп., позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами відповідно до умов зазначених в договорі. Позивач зазначив, що кредитодавець належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами кредитного договору, що підтверджується відповідними доказами.

Щодо права вимоги заборгованості за кредитним договором ТОВ «Вердикт Капітал» до відповідача, позивач зазначає, що 09 січня 2020 року між ТОВ « ФК « Кредіплюс» та ТОВ « Вердикт Капітал» було укладено договір відступлення права вимоги № 09-01/2020, відповідно до якого ТОВ «ФК «Кредіплюс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі за кредитним договором № 2817 від 06 травня 2019 року, що укладений між ТОВ « ФК «Кредіплюс» та ОСОБА_1 .

Позивач зазначає, що за період користування кредитними коштами, позичальником здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту, проте заборгованість позичальника за кредитним договором в повному обсязі не погашена, а тому станом на 15 листопада 2022 року у ОСОБА_1 утворилась заборгованість в розмірі 30 713 грн 08 коп., з яких : нараховані 3% річних 99 грн 10 коп., втрати інфляції 2 957 грн 68 коп., заборгованість за кредитом ( за тілом кредиту) 15 664 грн 51 коп, заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 9 291 грн 79 коп., заборгованість з пені -1 800 грн 00 коп.

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задоволено частково.

Вирішено:

стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором про споживчий кредит № 20817 від 06 травня 2019 року в розмірі 28913 грн 08 коп.

У решті позову відмовити.

Стягнути за рахунок коштів державного бюджету України на користь ТОВ «Вердикт Капітал» сплачений судовий збір у розмірі 2 235 грн 61 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ « Вердикт Капітал» 5 000 грн 00 коп. понесених витрат на правничу допомогу.

Рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку оскарживОСОБА_1 , подавши в липні 2023 року апеляційну скаргу, підписану представником ОСОБА_2 .

Апелянт не погоджується із рішенням суду першої інстанції та вважає, що таке підлягає скасуванню, з огляду на таке.

У своєму рішенні суд першої інстанції зазначає, що: «Факт отримання позичальником кредитних коштів у розмірі 17 500,00 (3500+14000) грн. підтверджується платіжними дорученнями № CRD_68385 від 06 травня 2019 року ( а.с. 27-28).» Однак, відповідно до платіжного доручення № CRD _68385 від 06 травня 2019 року, отримувачем грошових коштів в розмірі 14 000,00 грн. зазначено «ПОПОЛНЕНИЕ КАРТ ПРИВАТ -24 ЮР. ЛИЦ», рахунок на який були перераховані кошти згідно платіжного доручення № CRD _68385 - 3074.

Згідно п. 2.1.1. договору про споживчий кредит від 06 травня 2019 року сума кредиту надається Позичальнику шляхом перерахування з поточного рахунку Кредитодавця у наступному порядку:

- у розмірі 14 000 гривень на поточний рахунок карту Позичальника № НОМЕР_1 , відкритий у банку, код банку 305299 - ПАТ КБ «Приватбанк» (далі - рахунок Позичальника).

Таким чином, на думку заявника, висновки суду першої інстанції, про те, що платіжне доручення № CRD_ 68385 підтверджує факт отримання позичальником кредитних коштів у розмірі 17 500 грн 00 коп. (3 500+14 000) не відповідають обставинам справи, оскільки отримувач коштів та рахунок не відповідають п. 2.1.1. договору про споживчий кредит від 06 травня 2019 року, рахунок - НОМЕР_2 апелянту не належить. Докази перахування коштів на рахунок апелянта суду не надавались.

Зазначає, що розрахунок заборгованості фізичної особи ОСОБА_1 перед товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» станом на 15 листопада 2022 року включно, який був долучений до позовної заяви, не є первинним документом, який підтверджує укладення договору на умовах, які вказані Банком у позовній заяві, та не може бути взятий до уваги судом. Сам розрахунок заборгованості є внутрішнім документом Банку та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити правильність нарахування відсотків та штрафів позивачем за первісним позовом, а також, зробити висновок, що ця заборгованість виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов кредитного договору, та неможливо встановити, які саме умови спірного договору порушені відповідачем.

Окрім цього вважає, що і виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) є належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. Позивачем відповідну виписку до позову додано не було. Як і не було надано жодних відомостей стосовно того, чи звертались вони з досудовою вимогою про повернення заборгованості саме до позичальника. За наведених обставин, наявна заборгованість перед позивачем не є доведеною належними і допустимими доказами у справі, а отже пред`явлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

В частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу, апелянт вважає, що суд першої інстанції не вправі був задовольняти таку вимогу, оскільки надані позивачем докази понесення витрат на професійну правничу допомогу є не належними та свідчать лише про безпідставне збагачення кредитора за рахунок боржника. При цьому звертає увагу на те, що позовна заява підписана генеральним директором ТОВ «Вердикт Капітал» Іжаковським Олегом Валерійовичем, який відповідно до даних Єдиного реєстру адвокатів України є адвокатом з 09 жовтня 2018 року, тому позовна заява могла бути складена самим директором, доказів, які підтверджують надання правової допомоги саме Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» позивачем не надано.

У цьому зв`язку, просить рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 22 травня 2023 року скасувати в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ « Вердикт Капітал» заборгованість за договором про споживчий кредит № 20817 від 06 травня 2019 року в розмірі 28 913 грн 08 коп; стягнення за рахунок коштів державного бюджету України на користь ТОВ «Вердикт Капітал» сплаченого судового збору у розмірі 2 235 грн 61 коп. та стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» 5 000 грн 00 коп., понесених витрат на правничу допомогу. Ухвалити у відповідній частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Стягнути з позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 3 000 грн 00 коп.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду, з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції, без повідомлення учасників справи.

З урахуванням вищенаведеного, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.

За приписами частини другої статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною другою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог не оскаржується, а відтак судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Рішення суду першої інстанції оскаржується в частині задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором про споживчий кредит № 20817 від 06 травня 2019 року в розмірі 28 913 грн 08 коп. з яких: нараховані 3% річних 999 грн 10 коп., втрати інфляції - 2 957 грн 68 коп., заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 15 664 грн 51 коп, заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 9 291 грн 79 коп.; стягнення за рахунок коштів державного бюджету України на користь ТОВ « Вердикт Капітал» сплаченого судового збору в розмірі 2 235 грн 61 коп.; стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ « Вердикт Капітал» 5 000 грн 00 коп., понесених витрат на правничу допомогу.

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України).

Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 06 травня 2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір про споживчий кредит № 20817, за яким відповідачу надано кредит у сумі 17 500 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом.

Відповідно до п.2.1.3 кредит повертається, а проценти сплачуються позичальником шляхом періодичних виплат 1 раз на 7 календарних днів у національній валюті.

Сторони домовилися про наступні окремі умови договору, передбачені Графіком платежів, що подається в Додатку № 2 та є невід`ємною частиною даного договору (п. 3.1. договору).

Перебіг строку, на який надається кредит, розпочинається з моменту підписання цього Договору і перерахування коштів кредитодавцем за реквізитами вказаними в п.3.1 цього договору, та складає 17 тижнів. Строк правомірного користування кредитом закінчується відповідно до графіку платежів (п.3.1.1 договору).

За користування кредитом позичальник сплачує кредитодавцю 360% річних від суми кредиту, у розрахунку 5% (процентів), тип процентної ставки фіксована, проценти за користування кредитом нараховуються з дня наступного за днем отримання кредиту позичальником протягом строку кредиту, зазначеного в п.3.1.1.

Відповідно до п.п. 5.1-5.2 договору, якщо позичальник не сплатив/не повністю сплатив періодичний платіж в день настання дати його належної виплати, визначеної Графіком платежів, а також протягом 5 календарних днів після настання строку платежу, то на 6-й день від дати неналежної сплати позичальник зобов`язаний одноразово сплатити на користь кредитодавця пеню в розмірі 200 гривень, а починаючи з 7-го дня 20,00 гривень за кожний календарний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня і не більше 15% суми простроченого платежу; строк нарахування пені не може бути більшим строку кредиту, але в будь-якому випадку сукупний розмір нарахованих штрафів та пені не повинен перевищувати 50% суми наданого кредиту.

Відповідно до п.5.3 у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання позичальника у повному обсязі, сплачена позичальником сума погашає вимоги кредитодавця у такій черговості: у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом;

У другу чергу сплачуються сума кредиту та проценти за користування кредитом; у третю чергу сплачуються неустойка у вигляді штрафу та/або пені та інші платежі відповідно до договору про споживчий кредит у тому числі платежі направлені на відшкодування витрат кредитодавця пов`язаних з одержанням виконання.

Факт отримання позичальником кредитних коштів у розмірі 17 500 грн 00 коп. (3500+14000) підтверджується платіжними дорученнями №crd_68385 від 06 травня 2019 року ( а.с. 27-28).

09 січня 2020 року між ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір відступлення права вимоги №09-01/2020, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, зокрема і за кредитним договором №20817 від 06 травня 2019 року, укладеним між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ОСОБА_1 , тобто ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 ( а.с 29-41)

Згідно з розрахунком заборгованості станом 15 листопада 2022 року в ОСОБА_1 виникла заборгованість за кредитом у розмірі 30 713,08 грн, з яких: 3 % річних 999 грн 10 коп., інфляційні 2 95 грн 68 коп за період з 10 січня 2020 року по 23 лютого 2022 року, заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 15 664 грн 51 коп., заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 9 291 грн 79 коп. за період з травня 2019 року по 02 вересня 2019 року, заборгованість по пені - 1800 грн 00 коп.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частиною першою статті 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до статей 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Приписами статті 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, відповідно до статті 611 ЦК України.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми.

У частині першій статті 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату у будь-який передбачений договором спосіб, а клієнт відступає або зобов"язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Частиною першою статті 1078 ЦК України визначено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, встановивши, що строк повернення кредиту припав на 02 вересня 2019 року, позовна давність за вимогами про його повернення закінчилась 02 вересня 2022 року, тобто вона не спливла до моменту запровадження карантину на території України (12 березня 2020 року), з позовом ТзОВ «Вердикт Капітал» звернулося у листопаді 2022 року, відтак строк позовної давності вважається продовженим, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором щодо своєчасності погашення кредиту та процентів відповідно до графіку платежів не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість, суд дійшов до вірного висновку, що з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» слід стягнути 28 913грн 08 коп., з яких: нараховані 3% річних 999 грн 10 коп., втрати інфляції - 2 957 грн 68 коп, заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 15 664 грн 51 коп., заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 9 291 грн 79 коп.

Доводи апеляційної скарги в частині не згоди заявника із висновками суду першої інстанції, про те, що платіжне доручення № CRD_ 68385 підтверджує факт отримання позичальником кредитних коштів у розмірі 17500 грн 00 коп. (3 500+14 000) не відповідають обставинам справи, спростовуються поясненнями самого апелянта, зокрема у відзиві на позовну заяву, із змісту якого убачається, що відповідач сплачував заборгованість за кредитним договором, тобто визнав та не заперечував факт отримання кредитних коштів ( а.с. 85).

Щодо доводів апеляційної скарги заявника в частині стягнення за рахунок коштів державного бюджету України на користь ТОВ «Вердикт Капітал» сплаченого судового збору у розмірі 2 235 грн 61 коп. та стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» 5 000 грн 00 коп., понесених витрат на правничу допомогу необхідно звернути увагу на таке.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Відповідно до положень статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача, у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно частини шостої статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки відповідач ОСОБА_1 є інвалідом другої групи, який відповідно до частини першої пункту 9 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, суд першої інстанції позовні вимоги задовольнив частково, судовий збір в розмірі 2 235 грн 61 коп підлягав стягненню за рахунок коштів державного бюджету України на користь ТОВ «Вердикт Капітал».

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).

З урахуванням категорії та складності справи, заяви представника відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу та часткового задоволення позовних вимог, місцевий суд вірно врахував, що пропорційними будуть витрати на професійну правничу допомогу по даній справі в розмірі 5000 грн 00 коп., які підлягають стягненню з відповідача.

Окрім того, в апеляційній скарзі міститься прохання апелянта стягнути з позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 3 000 грн 00 коп.

Оскільки колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана адвокатом Циб Сергійом Вікторовичем, слід залишити без задоволення, а рішення Миколаївського районного суду Львівської області - без змін, дана вимога задоволенню не підлягає.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції дотримавшись норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом і підстави для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, відсутні. Враховуючи викладене, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 382 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 22 травня 2023 року залишити без змін.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на його користь 3000 грн 00 коп. понесених ним витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 22 вересня 2023 року.

Головуючий С.М. Копняк

Судді: С.М. Бойко

А.В. Ніткевич