ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2023 року

м. Черкаси

справа № 711/2725/23 провадження № 22-ц/821/1492/23 категорія: 310000000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Бородійчука В.Г.,

суддів: Карпенко О.В., Василенко Л.І.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів.

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

01 травня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про збільшення аліментів на неповнолітню дитину.

15 червня 2023 року до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог в якій ОСОБА_1 уточнила заявлені позовні вимоги шляхом викладення прохальної частини позовної заяви в редакції, в якій просила змінити спосіб стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 з твердої грошової суми по 500 грн. щомісячно на розмір 1/4 частини заробітку (доходу) але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку в місяць і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з моменту подачі позову до суду.

В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що рішенням суду від 19 вересня 2012 року відповідач зобов`язаний сплачувати на користь позивачки аліменти в розмірі 500 грн. на місяць на утримання їх неповнолітньої доньки. Натомість на теперішній час донька сторін потребує значно більшого догляду та матеріальних коштів, оскільки збільшились потреби в навчанні, розвитку та іншому. Вказує, що відповідач працевлаштований, не має на утриманні інших осіб та має можливість матеріально допомагати утримувати доньку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14 липня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Змінено спосіб стягнення аліментів, які стягуються із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на підставі рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 вересня 2012 року на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та вирішено стягувати з моменту набрання рішенням суду законної сили із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти в розмірі 1/4 частини всіх заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Відкликано виконавчий лист Придніпровського районного суду м. Черкаси № 2314/6141/2012 про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі по 500 грн. щомісячно.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1 073 грн. 80 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що під час розгляду справи судом було встановлено, що відповідач не заперечує проти зміни способу стягнення з нього аліментів з твердої грошової суми на частину заробітку, однак вважає за можливе стягувати з нього 1/6, а не 1/4 частину розміру заробітку.

При вирішенні спору суд врахував, що за змістом статті 183 СК України розмір стягуваних аліментів на одну дитину за ставкою 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів є безспірною вимогою, а відтак зменшення такого розміру має обгрунтовуватись обставинами, що мають істотне значення.

Суд встановив, що на теперішній час матеріальний стан позивачки істотно змінився, оскільки збільшились матеріальні витрати на задоволення потреб дитини, яка в силу вікового цензу потребує більшого матеріального забезпечення. В цьому контексті суд визнав обгрутованими доводи позивачки, що дитина у віці від 6 до 18 років потребує більшого матеріального забезпечення ніж дитина у віці до 6 років. В судовому засіданні встановлено, що на теперішній час відповідач має стабільний дохід і не має законодавчо визначених безумовних зобов`язань по утриманню інших осіб, окрім своєї доньки ОСОБА_4 .

Тому, з урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 , які направлені перш за все для забезпечення інтересів дитини, тому позовні вимоги визнано доведеними.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 оскаржив його в установленому порядку до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просив змінити рішення суду від 14 липня 2023 року та прийняти постанову, якою стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що на утриманні відповідача перебуває мати ОСОБА_6 та цивільна дружина ОСОБА_7 , з якою він проживає як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу та її син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Крім того, ОСОБА_2 є військовослужбовцем ЗСУ, приймає участь у бойових діях, пов`язаних з повномасштабним вторгненням росії до України та єдиним його доходом є заробітна плата.

При цьому, зазначено, що ОСОБА_2 згідний платити аліменти в розмірі 1/6 частини від всіх видів заробітку, тому просить суд врахувати всі зазначені ним обставини та визначити до стягнення саме 1/6, а не 1/4 частини всіх видів доходу (заробітку) в рахунок сплати аліментів.

Відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов від ОСОБА_1 вказано, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 є необґрунтованими та не дають підстав для зміни чи скасування рішення суду.

Вказано, що під час розгляду справи, відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу про те, що ОСОБА_7 являється дружиною відповідача та є непрацездатною, що враховується при визначенні розміру аліментів відповідно до вимог ст. 182 СК України.

Також зазначено, що в матеріалах справи відсутні докази того, що вона та її неповнолітній син перебувають на повному утриманні ОСОБА_2 .

Крім того, відповідач є власником кімнати АДРЕСА_1 та власником однієї другої частини земельної ділянки кадастровий номер :02:001:0006 площею 1,9732 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Оскільки обов`язок на утримання своїх дітей покладається на обох батьків, а розмір аліментів, що був стягнутий районним судом у 2012 році 500 грн. є недостатнім в зв`язку зі збільшенням потреб дитини, тому рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для задоволення апеляційної скарги позивач не вбачає.

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних справ дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає до задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ч. 6 ст. 19 ЦПК України визначено категорії справ, що відносяться до малозначних.

П. 4 ч. 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є в тому числі справи про зміну способу стягнення аліментів.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Підстав для застосування положень ч.3 ст.369 ЦПК України встановлено не було.

Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Апеляційний суд створив учасникам процесу у даній справі належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів, в яких такий рух описаний. Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13-ц від 18 травня 2018 року).

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 вересня 2012 року у справі № 2314/6141/2012 з відповідача на користь позивачки стягнуті аліменти на утримання їх доньки ОСОБА_4 , в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 26 липня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалюючи таке рішення та визначаючи розмір аліментів суд виходив з того, що відповідач є батьком дитини, має нерегулярний мінливий дохід і в добровільному порядку не надає належної матеріальної допомоги своїй доньці.

Донька сторін проживає з матір`ю і у зв`язку із тим, що дорослішає, має потребу у більшому матеріальному забезпеченні, а стягувані з відповідача аліменти не забезпечують навіть чверті встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_2 на теперішній час має стабільний щомісячний дохід у вигляді грошового забезпечення, оскільки є військовослужбовцем Збройних Сил України та приймає безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Звертаючись до суду з позовними вимогами, ОСОБА_1 мотивувала свій позов тим, що на теперішній час відповідач не має зобов`язань по утриманню інших фізичних осіб, окрім своєї доньки, які б підтверджувались судовими рішеннями, стягувані аліменти в розмірі 500 грн. не забезпечують належного розвитку дитини, а оскільки на відповідача також покладений обов`язок щодо належного утримання дитини, тому розмір аліментів є недостатнім.

Суд апеляційної інстанції враховує, що між сторонами у справі склалися правовідносини, внаслідок яких виник спір щодо розміру аліментів, що стягуються з батька на утримання дитини, який регулюється нормами Сімейного кодексу України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частиною 2 статті 51 Конституції України закріплено обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей, який є одним з головних конституційних обов`язків (і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.

Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно ч. 1 статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (а. 2 ч. 3 ст. 181 СК України).

В даному випадку, ОСОБА_1 є одержувачем аліментів відповідно до рішення суду від 19 вересня 2012 року, відтак вона наділена правом для звернення до суду з відповідними позовними вимогами.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. А отже суд в першу чергу виходить саме із забезпечення прав та інтересів гармонійного розвитку саме дитини, з урахуванням наданих сторонами доказів та їх оцінки.

Згідно статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Під час вирішення спору, районний суд правильно зазначив в своєму рішенні ту обставину, що при розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Згідно позицій Верховного Суду від 12 вересня 2018 року у справі № 459/2181/17, та від 16 червня 2021 року у справі № 643/11949/19 суди повинні оцінювати в сукупності всі надані сторонами докази, однак враховувати позицію щодо першочергового захищення якнайкращих інтересів дитини.

Із встановлених обставин справи вбачається, що на момент розгляду справи в суді матеріальний стан позивачки істотно змінився, оскільки збільшились матеріальні витрати на задоволення потреб дитини, яка в силу вікового цензу потребує більшого матеріального забезпечення.

В цьому контексті висновок суду про визнання обґрунтованими доводів позивачки, про те, що дитина у віці від 6 до 18 років потребує більшого матеріального забезпечення ніж дитина у віці до 6 років є правильним.

Зазначена теза визнається на законодавчому рівні, оскільки законом визначено істотно більший розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років ніж для дітей молодшого віку.

Судом враховано, що відповідно до ЗУ «Про Державний бюджет на 2023 рік» з 01 січня 2023 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком до 6 років складає 2 272 грн., а для дітей віком від 6 до 18 років 2 833 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком районного суду про те, що розмір аліментів на рівні 500 грн. на місяць є недостатнім для задоволення потреб дитини та забезпечення її гармонійного розвитку.

Крім того, під час судового розгляду сторони у справі не заперечили тієї обставини, що у відповідача поліпшився матеріальний стан, оскільки останній має стабільний дохід у вигляді заробітку.

Оскільки підставами для зміни розміру та способу стягнення аліментів є поліпшення майнового стану відповідача (зміна характеру доходів з мінливого на стабільний) та збільшення матеріальних потреб дитини внаслідок істотних змін фінансово-економічного стану в державі (істотне збільшення прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку), що відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, ч. 1 ст. 192 СК України, тому позовні вимоги ОСОБА_1 в даному випадку є правомірними та обґрунтованими.

Надаючи оцінку доводам позивача щодо визначення розміру аліментів в частці від заробітку суд першої правильно констатував, що діюча редакція ч. 3 ст. 181 СК України передбачає виключне право отримувача аліментів визначати спосіб їх стягнення. Визначальним є якнайкраще забезпечення інтересів дитини і її потреб. Натомість варто зауважити, що визначення розміру аліментів у частці від доходів батька є більш надійним способом захисту інтересів дитини, оскільки в такому випадку розмір матеріального забезпечення дитини є гнучким (змінюваним) і залежить від об`єктивних факторів та показників економічного розвитку суспільства (заробітна плата (мінімальна і середня), прожитковий мінімум тощо).

При цьому, суд врахував, що відповідач не заперечує проти зміни способу стягнення з нього аліментів з твердої грошової суми на частину від заробітку, але вважає за необхідне визначити розмір відповідної частини на рівні 1/6, а не 1/4, як того просить позивачка.

За змістом ч. 5 статті 183 СК України розмір стягуваних аліментів на одну дитину за ставкою 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів є безспірною вимогою, оскільки може бути визначений судом в порядку наказного провадження, а відтак зменшення розміру такого розміру має обґрунтовуватись обставинами, що мають істотне значення.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_2 зазначивши, що на його утриманні знаходиться мати цивільна дружина та її неповнолітній син не спростував висновків суду про те, що він має стабільний дохід і не має законодавчо визначених безумовних зобов`язань по утриманню інших осіб, окрім своєї доньки ОСОБА_4 .

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги, про наявність у відповідача зобов`язань по утриманню жінки, з якою він фактично проживає однією сім`єю, та її дитини, суд апеляційної інстанції враховує, що фактичне спільне проживання чоловіка і жінки однією сім`єю не створює в них прав та обов`язків подружжя (ч. 2 ст. 21 СК України), а відтак і не обумовлює виникнення в таких осіб права на утримання, окрім випадків, передбачених статтею 91 СК України. Крім того апеляційний суд зазначає, що знаходження на утриманні хворої матері спричинює обов`язок по її утриманню повнолітніми сином чи донькою, якщо мати (батько) є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги (ч. 1 ст. 202 СК України).

Під час розгляду справи в суді першої інстанції було встановлено, що відповідач проживає окремо від своєї матері, оскільки остання проживає разом з донькою (сестрою відповідача). Сам по собі факт наявності хвороб у матері відповідача не свідчить про її непрацездатність та потребу матеріальної допомоги з боку сторонніх осіб. До того ж відповідачем не надано ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції доказів надання ним саме матеріальної допомоги своїй матері.

Таким чином, всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту перебування на його утриманні інших осіб, окрім його неповнолітньої доньки. До того ж по обставинам спірних правовідносин з пояснень відповідача судом встановлено, що розмір його щомісячного доходу складає близько 50 000 грн., а відтак дозволяє сплачувати аліменти та задовольняти власні потреби.

Оцінивши обставини справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком районного суду про те, що відповідач зобов`язаний надавати своїй дитині матеріальну допомогу у вигляді аліментних платежів в розмірі частки з усіх видів його доходів, що є належним та достатнім заходом матеріального забезпечення дитини та виконанням батьківського обов`язку за рахунок якого існуватиме справедливий баланс забезпечення інтересів дитини та недопущення надмірного обмеження прав та законних інтересів відповідача.

Такий висновок відповідає принципу паритетності побудови сімейних відносин (ч. 2 ст. 1 СК України) та змісту засад справедливості, добросовісності і розумності (ч. 9 ст. 7 СК України).

Отже висновок суду про визнання правомірними позовних вимог є правильним і підстав для зміни його суд апеляційної інстанції не вбачає.

Крім того, розглядаючи спір, суд першої інстанції правильно проаналізував змісту положень СК України та зазначив, що на правовідносини про зміну розміру стягуваних аліментів (стаття 192 СК України) не розповсюджуються правила, передбачені ст. 191 СК України щодо часу, з якого присуджуються аліменти, а відтак у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання законної сили рішенням про зміну розміру аліментів. Зазначений висновок узгоджується з роз`ясненнями, викладеними у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Також, суд правильно визначився з тим, що положення статті 183 СК України не передбачають можливості визначення рішенням суду про стягнення аліментів верхнього порогу їх розміру. Обмеження щодо визначення судом максимального порогу стягуваних з боржника аліментів (не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину) допустимо лише в рамках наказного провадження. Таким чином, ухвалення судом рішення про визначення розміру аліментів у релевантному значенні буде порушенням законних прав та інтересів дитини, а відтак не відповідатиме вимогам законності.

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність позову позивача щодо зміни способу стягнення аліментів, підстав для зміни рішення суду, передбачених цивільно-процесуальним законодавством не встановлено.

Доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в його рішенні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 18 жовтня 2023 року.

Головуючий В.Г. Бородійчук

Судді О.В. Карпенко

Л.І. Василенко