Номер провадження: 22-ц/813/937/23
Головуючий у першій інстанції Шепітко І. Г.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.11.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.,

при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Чумаченко Святослава Олександровича на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , яка діє також в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

26 грудня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_1 , яка діє також в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Обґрунтовував позов тим, що він є власником зазначеного житла, відповідачі колишня дружина та син позивача, у вказаній квартирі не проживають з 2010 року, особистих речей відповідачів у житловому приміщенні немає, тому позивач просив суд визнати ОСОБА_1 особою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 ; визнати ОСОБА_3 особою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 (а.с.2-4).

27 лютого 2019 року заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано ОСОБА_1 , 1970 року народження, та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , втратившими право користування квартирою АДРЕСА_1 (головуючий суддя Шепітко І.Г.) (а.с.32-33).

09 грудня 2020 року ОСОБА_1 подала до Суворовського районного суду м. Одеси заяву про перегляд заочного рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2019 року (а.с.35).

12 лютого 2021 року ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2019 року у справі № 523/18255/18 залишено без задоволення (а.с.66-67).

09 березня 2021 року представник ОСОБА_1 - адвокат Чумаченко Святослав Олександрович направив засобами поштового зв`язку через Суворовський районний суд м. Одеси апеляційну скаргу на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2019 року. Апелянт вважає оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим, винесеним з неповним з`ясуванням та недоведеністю обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Апелянт вважає, що судом першої інстанції залишено поза увагою те, що цей спір безпосередньо стосується права неповнолітньої особи на користування житлом, а тому участь органу опіки та піклування у розгляді такої справи є обов`язковою, а також те, що лише факт не проживання дитини у квартирі ОСОБА_2 тривалий час не може бути підставою для зняття з реєстрації у вказаній квартирі та не є безумовною підставою для позбавлення її права користування цим житлом. Апелянт наголошує, що будь-які перешкоди у реалізації позивачу права власності на належну йому квартиру з боку неповнолітньої дитини відсутні, а щодо посилань ОСОБА_2 стосовно несення додаткових витрат по сплаті комунальних платежів хотілося би зазначити, що дитина в силу свого віку не має можливості заробляти власні кошти та сплачувати комунальні послуги, а обов`язок ОСОБА_2 утримувати та допомагати своїй дитині зберігається за ним до повноліття дитини. Апелянт зазначає, що у дитини зберігається право користування житлом батька незважаючи на те, що наразі вона проживає разом з матір`ю, та вважає, що батько має певні права та обов`язки щодо дитини, зокрема щодо забезпечення її права на користування житлом, власником якого він є. Апелянт звертає увагу на те, що вичерпного переліку поважності причин не проживання у житловому приміщенні законодавство не встановлює, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує у кожному конкретному випадку, з урахуванням особливостей обставин справи, а тому, на думку апелянта, саме на ОСОБА_2 процесуальним законом покладено обов`язок доведення факту відсутності ОСОБА_1 понад встановленні законом строки у жилому приміщенні без поважних причин. Апелянт вважає, що розірвання шлюбу не є безумовною підставою для визнання особи такою, що втратила право користування спірним житлом, оскільки ОСОБА_2 не доведено факт не проживання ОСОБА_1 у спільній квартирі понад встановлені строки без поважних причин. Апелянт зазначає, що твердження про те, що особисті речі ОСОБА_1 та неповнолітнього ОСОБА_3 відсутні у спірній квартирі абсолютно не відповідають дійсності. Апелянт просить суд скасувати заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2019 року та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити в повному обсязі (а.с.77-80).

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 10, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці, тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Сторони в судове засідання не з`явились, про час та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином (а.с. 179, 192).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача та дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, пояснення представника відповідача, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з огляду на таке.

Приймаючи рішення по справі суд першої інстанції виходив з того, що позивачу належить на праві власності квартира АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 13.06.1994, виданого на підставі розпорядження органу приватизації УЖКГ виконкому Одеської міської ради №42506 від 13.06.1994. Оскільки відповідачка є колишньою дружиною позивача, разом з сином залишила житло та у вказаній квартирі не проживають з 2010 року, особистих речей відповідачів у квартирі немає суд першої інстанції зробив висновок, що реєстрація відповідачів перешкоджає позивачу у здійсненні права власності в повному обсязі, він вимушений нести додаткові витрати по сплаті комунальних послуг, що обчислюються відповідно до кількості зареєстрованих осіб, а тому посилаючись на ст.ст. 29, 317, 319, 321, 405 ЦК України, ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року, суд задовольнив позов.

Як вбачається з матеріалів справи вимоги позивача стосуються прав та законних інтересів дитини щодо права на житло.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

При цьому, згідно з ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Частиною 5 вказаної статті передбачено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Як вбачається з матеріалів справи орган опіки та піклування не притягувався до участі в розгляді справи.

Крім того, як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно спірна квартира була на підставі договору дарування серія та номер 387 від 05.03.2021 року, засвідчений ПН ОМНО Поліщук Г.П., подарована ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1 ), яка здійснювала представництво позивача на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 23.01.21 (а.с. 133 оборот), а в подальшому була відчужена останньою 12.10.2021 ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на підставі договору купівлі-продажу серія та номер 2700, засвідчений та зареєстрований 12.10.2021 ПН ОМНО Фадєєва Н.О.

Таким чином, відчуження спірного житла відбулось після завершення перегляду заочного рішення (а.с. 67) 12.02.2021 року протягом 30 днів на апеляційне оскарження заочного рішення (ч. 4 ст. 287 ЦПК України). При цьому після ухвалення самого заочного рішення (а.с. 32-33), докази направлення заочного рішення відповідачу в матеріалах справи відсутні, наявний лише супровідний лист (а.с 34), який сам по собі не свідчить про його направлення відповідачу. Докази вручення заочного рішення стороні в матеріалах справи відсутні. Апеляційна скарга була надіслана поштою 09.03.2021 в межах строку на апеляційне оскарження, надійшла до суду 11.03.2021.

Враховуючи вищенаведене в сукупності, апеляційний суд приходить до висновку, що позивач здійснивши відчуження спірного майна протягом строку на апеляційне оскарження та не повідомивши суд про наступну зміну власника спірного майна несе негативні наслідки допущених процесуальних зловживань.

Одночасно апеляційний суд зауважує, що як вбачається з матеріалів справи 25.01.2022 року відбулась смерть позивача по справі.

Відповідачу ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на момент смерті його батька, було 17 років, тобто він є неповнолітнім, та згідно зі ст. 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Відомості про здійснення відповідачем відмови в порядку ст. 1273 ЦК України в матеріалах справи відсутні. Таким чином, відповідач ОСОБА_3 вважається таким, що прийняв спадщину, проте не оформив свої права на неї.

Наявність інших спадкоємців, які прийняли спадщину матеріалами справи на момент розгляду справи в апеляційному суді не встановлено, процесуальна фігура позивача співпала на стадії апеляції з процесуальною фігурою відповідача, оскільки спірні матеріально-правові відносини допускають правонаступництво.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в позові з вказаних процесуальних підстав на підставі ст. 376 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Чумаченко Святослава Олександровича - задовольнити.

Заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2019 року - скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позову ОСОБА_2 - відмовити.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішень

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький