ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 641/67/22 Номер провадження 22-ц/814/3629/23Головуючий у 1-й інстанції Високих М.С. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду

цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів Одринської Т.В., Панченка О.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 29 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2022 року, ОСОБА_2 звернулась до Комінтернівського районного суду м. Харкова із цивільним позовом до ОСОБА_1 , в якому прохає стягнути аліменти на її утримання в розмірі 1200 грн щомісячно.

Заявлені вимоги вмотивовані позивачем тим, що її батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Позивач досягла повноліття, є студенткою Харківського національного педагогічного університету ім. Г.С. Сковороди та має статус особи з інвалідністю другої групи, у зв`язку із чим потребує матеріальної допомоги з боку батька.

ОСОБА_2 вказала, що проживає разом із матір`ю, яка несе витрати з її утримання, після досягнення повноліття, продовжує навчання, за станом здоров`я має інвалідність з дитинства, продовжує лікування, тому не може працювати та потребує допомоги з боку батька, який у добровільному порядку таку допомогу не надає. Також за рішенням суду відповідач ОСОБА_1 зобов`язаний до сплати аліментів на її утримання у зв`язку навчанням, проте аліменти не сплачує та має заборгованість.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 29 березня 2023позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання в розмірі 600 грн щомісячно, аліменти стягувати протягом строку встановлення інвалідності, починаючи з 10 січня 2022 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 496,20 грн судового збору.

Вказано, що рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що при визначенні розміру аліментів враховано, матеріальний стан сторін та стан їх здоров`я, наявність у позивача статусу особи з інвалідністю та встановлені обмеження її життєдіяльності, а саме другий ступінь обмеження до самообслуговування, до пересування та трудової діяльності, продовження медичної реабілітації ОСОБА_2 , а також наявність у ОСОБА_1 аліментних зобов`язань за судовим рішенням, відомості про отримуваний ним дохід.

Вимоги, які зазначені в апеляційній скарзі

З рішенням суду не погодився ОСОБА_1 та оскаржив його в апеляційному порядку.

Скаржник прохав скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі.

Позиція учасників справи

Узагальнені доводи, наведені в апеляційній скарзі

Особа, яка подала апеляційну скаргу вказує, що оскаржуване судове рішення є незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм процесуального та матеріального.

Скаржник зазначає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані усі фактичні обставини справи та не надано належної оцінки доказам, що маються у справі.

ОСОБА_1 посилається, що місцевий суд помилково зазначив, що позивач потребує матеріальної допомоги, а відповідач може таку матеріальну допомогу надати.

Щодо доводів, наведених у відзиві на апеляційну скаргу

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

Щодо розгляду справи без виклику сторін

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи, що ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про стягнення на її користь з ОСОБА_1 аліментів у розмірі по 1200,00 грн щомісячно (1200,00 грн х 6 місяців = 7200,00 грн), що є менше ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осібта беручи до уваги положення частини тринадцятої статті 7 та статті 369 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Встановлені обставини справи

Судом першої інстанції встановлено, та підтверджується матеріалами справи, щозгідно із свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , батьками ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Позивач проживає разом із матір`ю - ОСОБА_4 , навчається на ІІ другому курсі Харківського національного педагогічного університету імені Г.С. Сковороди за денною формою навчання.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16 грудня 2021 року з відповідача на користь позивача стягнуті аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 11 листопада 2021 року до закінчення ОСОБА_2 навчання, але не більше ніж до досягнення нею 23-річного віку.

Згідно з довідкою старшого виконавця Кротінова В.І. від 20 березня 2023 року та розрахунком заборгованості, на примусовому виконанні в Основ`янсько-Слобідському відділі ДВС у місті Харкова знаходиться виконавчий лист виданий Комінтернівським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 та користь ОСОБА_2 аліментів на її утримання в розмірі 1/4 частини до закінчення навчання, який пред`явлено до виконання 27 січня 2022 року.

Станом на 01 березня 2023 року заборгованість зі сплати аліментів становить 55738 грн, у період з 11 жовтня 2021 року по 01 березня 2023 року аліменти боржником жодного разу не сплачувались.

У консультативному висновку №П-201610 від 11 вересня 2015 року ДУ «Інститут патології хребта та суглобів ім. проф. М.І.Ситенко», зазначено, що ОСОБА_2 було встановлено діагноз комбінований грудний сколіоз IV ступеня з порушенням функції хребта, рекомендовано оперативне лікування та розгляд питання інвалідності дитинства.

За висновком ЛКК КНП «Міська дитяча поліклініка №1» Харківської міської ради №629 від 13 липня 2021 року, ОСОБА_2 з 11 вересня 2015 року має статус дитини з інвалідністю.

Відповідно до посвідчення серії ДДА від 13 грудня 2021 року, ОСОБА_2 призначена соціальна допомога, як особі з інвалідністю з дитинства (друга група по руху) та наразі сума щомісячної виплати становить близько 2100 грн.

Згідно з випискою з медичної картки учня 11 класу НВК №13, ОСОБА_2 знаходилась на лікування з 19 грудня 2012 року та виписана у зв`язку із закінченням 11 класу (2021 рік) з діагнозом комбінований сколіоз IV ступеня після оперативної корекції та їй рекомендовано продовження спостереження у лікаря та лікування.

За змістом форми Індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю №1230/1234 від 15 листопада 2021 року, ОСОБА_2 встановлено другу групу інвалідності з дитинства (з 09 листопада 2021 року по 01 грудня 2024 року за довідкою МСЕК 12ААК №331237), визначено клініко-функціональний діагноз правобічний сколіоз грудного відділу хребта, стан після оперативного лікування (2016 рік) з ураженням опорно-рухового апарату. Встановлено обмеження життєдіяльності, а саме другий ступінь обмеження до самообслуговування, до пересування та трудової діяльності, МСЕК надано рекомендації щодо продовження протягом 2021-2023 років медичної реабілітації.

Позиція апеляційного суду

Положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку №789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України (далі СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Нормами статті 198 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

У статті 200 СК України зазначено, що, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів із урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів із одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Частиною першою статті 182 СК України передбачено, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», зазначено, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що закон покладає на батьків обов`язок утримувати свою повнолітню дочку (сина) при наявності одночасно трьох умов: дочка (син) є непрацездатними; дочка (син) потребує матеріальної допомоги; батько (мати) мають матеріальну можливість утримувати дочку (сина).

Для виникнення обов`язку матері, батька утримувати повнолітніх дочку, сина необхідна сукупність таких умов: повнолітні дочка, син є непрацездатними, тобто особами з інвалідністю І, ІІ чи ІІІ групи; потребують матеріальної допомоги: під якою розуміється неможливість самостійно забезпечити своє існування та недостатність державної допомоги, пенсії та допомоги у зв`язку з інвалідністю; матір, батько здатні утримувати повнолітніх дочку, сина, тобто їхній заробіток (доходи) дозволяють їм здійснювати таке утримання, що і було вірно вказано судом першої інстанції, з висновками якого і погоджується апеляційний суд.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції згідно даних пенсійного посвідчення серія НОМЕР_2 від 13 грудня 2021 року ОСОБА_2 , є інвалідом ІІ групи по рух, їй призначена соціальна допомога як особі з інвалідністю з дитинства (а. с.13).

Випискою з медичної картки учня 11 класу НВК №13, вбачається, що ОСОБА_2 знаходилась на лікування з 19 грудня 2012 року та виписана у зв`язку із закінченням 11 класу (2021 рік) з діагнозом комбінований сколіоз IV ступеня після оперативної корекції та їй рекомендовано продовження спостереження у лікаря та лікування (а.с.15).

За змістом форми Індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю №1230/1234 від 15 листопада 2021 року, ОСОБА_2 встановлено другу групу інвалідності з дитинства (з 09 листопада 2021 року по 01 грудня 2024 року за довідкою МСЕК 12ААК №331237), визначено клініко-функціональний діагноз правобічний сколіоз грудного відділу хребта, стан після оперативного лікування (2016 рік) з ураженням опорно-рухового апарату. Встановлено обмеження життєдіяльності, а саме, другий ступінь обмеження до самообслуговування, до пересування та трудової діяльності та МСЕК надано рекомендації щодо продовження протягом 2021-2023 років медичної реабілітації (а.с. 77-78).

Судом першої інстанції встановлено, що позивач є дочкою відповідача, проживає разом із матір`ю, навчається за денною формою навчання у закладі вищої освіти, їй встановлено другу групу інвалідності з дитинства та визначено обмеження життєдіяльності, в тому числі до трудової діяльності, вона отримує соціальні виплати на рівні 2100 грн щомісячно.

Відповідач за рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16 грудня 2021 року зобов`язаний до сплати аліментів на користь позивача в розмірі 1/4 частини заробітку, аліменти не сплачує, має заборгованість в розмірі 55738 грн.

Дохід відповідача становить отримані суми винагороди за цивільно-правовими угодами, в середньому 6700 грн. Відомостей про наявність інших утриманців та стан здоров`я, в тому числі щодо непрацездатності, відповідачем надано не було, а від так, він є працездатної особою, в зв`язку з чим зобов`язаний, та має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої непрацездатної доньки.

Позивач проживає разом з матір`ю ОСОБА_4 та навчається на ІІ другому курсі Харківського національного педагогічного університету імені Г.С. Сковороди за денною формою навчання.

Отже, суд першої інстанції вірно вказав, що позивач проживає з один із батьків, є інвалідом ІІ групи, внаслідок чого потребує матеріальної допомоги, має право звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів за рішенням суду з другого з батьків.

Як вбачається з позовної заяви, позивач ОСОБА_2 стверджує, що вона проживає з матір`ю яка утримує її, витрачає кошти на утримання доньки, яка є інвалідом ІІ групи, на придбання ліків та проведення реабілітаційних заходів сплачує за навчання та проїзд до університету, а також несе витрати на її харчування, одяг та сплату комунальних послуг.

Колегія суддів апеляційного суду враховує, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування згідно частини першої статті 77 ЦПК України та, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях відповідно частини шостої статті 81 ЦПК України.

При цьому, належність доказів правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також, враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму.

Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Відповідно до частини другої статті 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи згідно статті76 ЦПК України.

Колегія суддів апеляційного суду вважає за важливе вказати, що будь-яких належних, достовірних доказів неможливості здійснення позивачем витрат на утримання доньки у вищевказаному розмірі матеріали справи не містять, що і було встановлено та вказано судом першої інстанції.

Одночасно, судом під час розгляду справи встановлено, що відповідач ОСОБА_1 є працездатною, працевлаштований, має постійний дохід, так як працює за цивільно-правовими угодами у ТОВ «ЕК ХЕМЗ», отримує фактично мінімальну заробітну плату, про що вказав сам відповідач та не заперечував позивач.

За таких обставин, суд, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини-інваліда у розмірі 600 грн, оскільки такий розмір відповідає положенням частини п`ятої статті 183 СК України з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища позивача.

У відповідності до частини першої статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

При перевірці обґрунтованості мотивів та доводів суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції, перш за все, виходить із необхідності захисту інтересів дитини, а тому доводи відповідача щодо ненадання позивачем доказів на підтвердження того, що вона є особою з інвалідністю і не може обходитися без стороннього догляду спростовуються матеріалами справи та підтверджуються висновками суду, які є належним чином вмотивованим та викладеним з урахуванням наданих доказів та наявних матеріалів справи.

Доводи скаржника в апеляційній скарзі з посиланням, що він отримує мінімальну заробітну плату та сплачує аліменти за рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16 грудня 2021 року на користь позивача на її утримання у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 11 листопада 2021 року до закінчення ОСОБА_2 навчання, але не більше ніж до досягнення нею 23-річного віку, не є такими, що звільняють відповідача від покладеного на нього законом обов`язку по догляду за дитиною інвалідом.

Отже, вирішуючи спір в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Аргументи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Як вбачається з частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишати судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, то підстави для зміни чи скасування рішення суду відсутні.

Отже, апеляційну скаргу ОСОБА_5 слід залишити без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 29 березня 2023 року - без змін.

Щодо судових витрат

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл витрат.

Оскільки апеляційний суд не задовольняє вимоги особи, яка подала апеляційну скаргу, не змінює судове рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється при розгляді цієї апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 29 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 вересня 2023 року.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді Т.В. Одринська

О.О. Панченко