Провадження №2/523/6125/23
У Х В А Л А

"13" листопада 2023 р. м. Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді Далеко К.О.,

за участю секретаря судового засідання Дмітрієвої В.С.

розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Смирнова Андрія Ігоровича про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою судді від 13 листопада 2023 року відкрите провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя.

Разом із позовною заявою, представник позивача ОСОБА_1 адвокат Смирнов Андрій Ігорович подав до суду заяву про забезпечення позову шляхом:

- накладення арешту на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та складається в цілому з трьох кімнат, житловою площею 39,4 м2, загальною площею 67,6 м2, що придбана за договором купівлі продажу від 21 грудня 2006 року №16383, укладеним між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , яка діяла від імені та в інтересах ОСОБА_6 та ОСОБА_2 ;

- заборони будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які реєстраційні дії відносно майнових прав на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та складається в цілому з трьох кімнат, житловою площею 39,4 м2, загальною площею 67,6 м2, що придбана за договором купівлі продажу від 21 грудня 2006 року №16383, укладеним між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , яка діяла від імені та в інтересах ОСОБА_6 , та ОСОБА_2 .

В обґрунтування необхідності забезпечення позову, представник позивача посилається на те, що згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №13245201 від 17.01.2007 року, власником квартири вказано ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ). З огляду реєстрації нерухомого майна лише за відповідачем, снують підстави вважати, що майно яке являється предметом позову, буде відчужено на користь третіх осіб, а тому невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ч.1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Відповідно до ч.3 ст. 153 ЦПК України суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням.

Відповідно до ч.4 ст. 153 ЦПК України у виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.

Суд, проаналізувавши матеріали заяви про забезпечення позову, вважає за необхідне розглянути заяву без повідомлення учасників справи, задовольнивши її, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 1, 2, 4 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема: накладенням арешту на майно, що належить або підлягає передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору.

Відповідно до ч.2 ст. 150 ЦПК України суд може застосовувати кілька заходів забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (п.3-4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року N 9).

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. [...] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. [...] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Судом встановлено, що між сторонами дійсно виник спір стосовно поділу майна подружжя. Позивачем заявлені майнові позовні вимоги про поділ майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір (постанова Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі № 320/3560/18, провадження № 61-5051св19).

Суд виходить із того, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне вчинення таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Згідно з позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду України від 15.09.2020 № 753/22860/17, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 20.10.2011 року по 10.10.2023 року. Право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та складається в цілому з трьох кімнат, житловою площею 39,4 м2, загальною площею 67,6 м2 , зареєстроване лише за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №13245201 від 17.01.2007 року. Тому, відповідач має реальну можливість вчиняти дії щодо подальшої перереєстрації спірної квартири зокрема на користь третіх осіб.

Разом із тим суд враховує, що право на майно виникає в обох із подружжя одночасно, в момент набуття його хоча б одним із них, і оформлення права власності на ім`я другого з подружжя юридичного значення не має. Факт реєстрації нерухомого майна, придбаного у період шлюбу, на ім`я одного з подружжя не означає, що воно належить лише особі, на ім`я якої зареєстроване. Таке майно є спільною сумісною власністю подружжя. Таке правозастосування узгоджується з висновками Верховного суду, викладеними в постанові від 01 квітня 2020 року у справі № 462/518/18 (провадження № 61-13422св19), які суд в силу вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України, враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Суд виходить із того, що метою забезпечення позову є вжиття заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача також від можливих недобросовісних дій з боку відповідача. Зазначена позиція суду відповідає правовій позиції Верховного суду, викладеній у постанові від 19 лютого 2021 року по справі № 643/12369/19.

Виходячи із системного аналізу наведених обставин у їх сукупності, суд дійшов висновків про необхідність задоволення заяви представника позивача про забезпечення позову.

При цьому, вирішуючи питання щодо співмірності та адекватності зазначених заходів забезпечення позову із позовними вимогами, суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18, та висновки Верховного Суду у постанові від 23.03.2020 у справі № 910/7338/19.

Також, з матеріалів позовної заяви та заяви про забезпечення позову не вбачається, що застосуванням судом вищевказаних заходів забезпечення позову можуть бути порушені права та інтереси третіх осіб.

Суд вважає, що заявлені до застосування види забезпечення позову відповідають позовним вимогам, є співмірними предмету позову, не порушують прав відповідача, оскільки не позбавляють його права володіння та користування майном. До такого висновку суд дійшов із урахуванням правової позиції Верховного суду, викладеної у постанові від 19 лютого 2021 року по справі № 643/12369/19.

На думку суду, застосування вищезазначених видів забезпечення позову сприятиме зокрема запобіганню невиправданому розширенню кола осіб, прав та інтересів яких стосуватиметься судове рішення, виключить можливість відчуження чи передачі спірного майна іншим особам на час розгляду справи, а відтак - утрудненню чи неможливості виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

За викладених обставин, суд дійшов висновків, що забезпечення позову у даній справі, в наведений спосіб, не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, оскільки мета забезпечення позову - це негайні, проте, тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового рішення, а також перешкоджання завдавання значної шкоди як сторонам по справі, так і третім особам.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

За висновками суду, застосування обраних заявником заходів забезпечення позову направлено, насамперед, на забезпечення дійсної ефективності судового захисту та упередження можливості додаткового порушення прав та законних інтересів позивача та можливих третіх осіб. Невжиття таких заходів може призвести до утруднення або навіть неможливості у майбутньому виконати рішення суду, а відтак заява про забезпечення позову підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Реалізація заходів зустрічного забезпечення є правом, а не обов`язком суду, за винятком випадків, визначених частиною третьою статті 154 ЦПК України (постанова КЦС ВС від 30.05.2019 року, справа № 456/2438/17).

Інформація щодо наявності підстав для обов`язкового застосування зустрічного забезпечення позову, в матеріалах справи не міститься.

Враховуючи вищевикладене, а також принципи здійснення цивільного судочинства, співмірність заходів забезпечення позову предмету позову, суд приходить до висновку щодо задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст.149-154, 259-261, 353-355 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Смирнова Андрія Ігоровича про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя задовольнити.

Вжити заходи забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя, а саме:

- накласти арешт на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та складається з трьох кімнат, житловою площею 39,4 м2, загальною площею 67,6 м2, що зареєстрована за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), реєстраційний номер майна: 16628054;

- заборонити будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які реєстраційні дії відносно квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та складається з трьох кімнат, житловою площею 39,4 м2, загальною площею 67,6 м2, що зареєстрована за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), реєстраційний номер майна: 16628054.

Ухвала набирає законної сили негайно з дня її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня складання повного тексту ухвали. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання та не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Зазначена ухвала є підставою для внесення відомостей до Реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Копію ухвали направити для виконання до Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради (м. Одеса, вул. Черняховського, 6).

Суддя: К.О. Далеко