г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/3848/23
Номер провадження 2/213/1578/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2023 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі судді Мазуренко В.В., розглянувши заочно в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу №213/3848/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по утримання квартири,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача адвокат Мірошниченко М.В. звернулась в суд в інтересах позивача ОСОБА_1 з вищевказаним позовом посилаючись на те, що позивач, його брат ОСОБА_2 та їх матір ОСОБА_4 набули права спільної власності власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Після смерті матері ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач отримав 2/3 спадкового майна, його сестра - 1/3 частку спадкового майна. Позивач та відповідач на момент смерті матері були зареєстровані у вказаній квартирі, однак фактично там проживає лише відповідач. Останній комунальні послуги та послуги з утримання квартири не сплачує. З червня 2018 року стали виникати борги та станом на 01.07.2023 заборгованість склала 41124,12 грн. За заявою АТ «Криворізька теплоцентраль» солідарно з позивача та відповідача було стягнуто 19805,03 грн. 03 липня 2023 року позивач сплатив 41124,12 грн. Комісія по прийому платежів склала 828,05 грн. Вважає, що відповідач, який одноособово користується квартирою, зобов`язаний відшкодувати йому сплачені кошти за використання холодної та гарячої води, природного газу, вивіз мусора, всього 22349,33 грн, а також 1/3 частку від сплачених коштів за теплову енергію, абонплату та квартирну плату за обслуговування багатоквартирного будинку в сумі 6283,56 грн.

В судове засідання сторони не викликались. Від відповідача відзив на позов не надходив. Третя особа своїх пояснень щодо позову не надала.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило.

У відповідності до вимог ст. ст. 280 - 281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлялася про перебування в провадженні суду даної справи, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін - не подав, крім того, позивач не подав заперечень проти заочного вирішення справи.

26 вересня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі. Її розгляд призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини.

ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 видано свідоцтво № І 160 від 17.08.2005 про право власності на квартиру АДРЕСА_2 . Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 08.09.2005 підтверджується право приватної спільної сумісної власності вказаних осіб на квартиру.

Із копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 26 травня 2023 року видно, що після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкоємцем її майна, яке складається з 1/3 частки двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_3 , є її син ОСОБА_1 на 2/3 частки спадкового майна та донька померлої ОСОБА_3 на 1/3 спадкового майна.

Таким чином, позивачу належить 5/9, відповідачу - 1/3, третій особі у справі 1/9 вказаної квартири.

Сторони зареєстровані у вказаній вище квартирі.

Із акту від 28 серпня 2023 року, посвідченого управителем будинку ОСББ «Сонечко 24», видно, що в період з 07 вересня 2005 року по 23 січня 2019 року ОСОБА_1 проживав за адресою: АДРЕСА_4 .

З 23 січня 2019 року ОСОБА_1 проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_5 , що підтверджується актом ТОВ «ЖИТЛОСЕРВІС-КР» від 21.08.2023.

Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 травня 2023 року скасовано судовий наказ вказаного суду від 06 серпня 2021 року про солідарне стягнення з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» заборгованості за послугу з централізованого опалення в розмірі 26805,03 грн, компенсацію за інфляційні втрати та 3% річних.

Із довідок з сайту ТОВ НОВА-КОМ від 07.08.2023 видно, що станом на 01 червня 2018 року нарахування по комунальним платежам по квартирі АДРЕСА_6 піхотної бригади склали 503,99 грн, сума до сплати 472,34 грн, оплачено 382,61 грн; станом на 01 липня 2023 року сума до сплати становить 61129,05 грн, оплачено 41124,12 грн.

Квитанціями з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 03 липня 2023 року підтверджується оплата ОСОБА_1 комунальних послуг: абонплата за водопостачання та водовідведення 280,00 грн, плата за водопостачання та водовідведення на користь КП «Кривбасводоканал» - 18680,54 грн, за постачання теплової енергії 14040,44 грн, плата за абонентське обслуговування АТ «Криворізька теплоцентраль» 223,35 грн, за розподіл газу 127,11 грн, пеня на користь ТОВ «Сітісервіс-КР» - 1,77 грн, за поводження з твердими побутовими відходами 2813,70 грн, за послугу з утримання будинку та прибудинкової території ТОВ «Сітісервіс-КР» - 4585,23 грн, за послуги газопостачання 372,08 грн. Також позивачем сплачувалась комісія при здійсненні кожного платежу, загальна сума якої склала 828,05 грн.

Правовідносини з приводу користування та утримання будинком (квартирою), у тому числі тих, що належать громадянам на праві власності, регулюються, зокрема, ЦК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572,

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власність зобов`язує, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав, а відповідно до ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.151 ЖК України громадяни, які мають в приватній власності жилу квартиру, користуються нею для особистого проживання і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд, і зобов`язані забезпечувати її схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію.

Стаття 360 ЦК України встановлює, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Участь кожного співвласника у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна означає необхідність несення витрат, які є об`єктивно необхідними для підтримання спільного майна у належному стані, тобто для підтримання його технічних, санітарно-гігієнічних, екологічних, ергономічних та естетичних характеристик будинку, які визначають його експлуатаційні якості.

Кожен співвласник зобов`язаний брати участь в у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто із співвласників укладає правочин або здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.

Отже, згідно з чинним законодавством всі співвласники зобов`язані нести витрати на управління, утримання та збереження спільного майна, незалежно від факту проживання у належній їм на праві власності квартирі.

Встановлено, що сторони зареєстровані в належній їм на праві приватної спільної часткової власності, квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Оплату заборгованості за житлово-комунальні послуги, нараховані за вказаною адресою, що виникла станом на 01.07.2023 в розмірі 41124,12 грн здійснив позивач.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 540 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні беруть участь кілька боржників, то кожний із боржників повинен виконати обов`язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

За ч. 1 ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

ВС у своїй постанові від 13.03.2019 у справі №521/3743/17-ц вказав, що аналіз наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги (регрес).

Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення із співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 09 листопада 2017 року індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Частиною 1 ст. 9 вказаного Закону передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором (відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 вказаного Закону в редакції, чинній на час виникнення заборгованості по оплаті комунальних платежів, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом).

При цьому, до житлово-комунальних послуг належать: житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком; комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами (ст.5 Закону №2189-VIII).

Як було вище зазначено та вбачається з матеріалів справи відповідач ОСОБА_2 не оплачував житлово-комунальні послуги, які надавались за адресою: АДРЕСА_1 , допустив виникнення заборгованості. Доказів, які б підтверджували інше або спростовували б доводи позивача стороною відповідача надано не було.

Отже, з огляду на вказане, наявні передбачені законом підстави, для стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів за сплату житлово-комунальних послуг.

Відповідно до п. 10 Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572, із змінами, мешканці квартири, житлового приміщення у гуртожитку, в яких проживає два і більше співвласники, наймачі (орендарі) розподіляють за узгодженням загальні витрати на оплату житлово-комунальних та інших послуг.

За умови відсутності по квартирного (покімнатного) обліку та відсутності згоди між мешканцями квартири, житлового приміщення у гуртожитку щодо оплати житлово-комунальних та інших послуг плата розподіляється:

-за електроенергію при загальному лічильнику - пропорційно потужності побутового електричного обладнання кожного співвласника, наймача (орендаря);

-за газ, водопостачання та водовідведення, освітлення підсобних приміщень - за чисельністю зареєстрованих осіб, що проживають у квартирі, житловому приміщенні у гуртожитку;

-за послуги з централізованого опалення, з утримання житлових будинків і споруд та прибудинкових територій - за встановленими тарифами відповідно до опалюваної та загальної площі приміщення, яким користується власник, співвласник, наймач (орендар).

Таким чином, порядок розподілу витрат на утримання квартири та житлово-комунальні послуги, за умови, що у квартирі мешкає декілька користувачів, та при наявності спору з цього питання, визначений зазначеним нормативним документом у порядку вище викладеному.

Враховуючи викладене, витрати по оплаті за утримання будинку та прибудинкової території, за постачання теплової енергії, абонплата, повинні нести співвласники квартири відповідно до своєї частки у нерухомому майні.

Оскільки відповідачу належить 1/3 частка квартири, позивачем сплачено за вказані житлово-комунальні послуги 18850,69 грн (4585,23 +14040,44 + 223,25 + 1,77 (пеня на користь ТОВ «Сітісервіс-КР»). 1/3 частка від вказаної суми складає 6283,56 грн.

Разом з тим, суд не погоджується із твердженням позивача про те, що витрати за використання холодної та гарячої води, природного газу, вивіз сміття повинен нести лише відповідач, який одноособово користувався квартирою, оскільки позивач також зареєстрований за однією адресою із відповідачем, та позивачем не доведено, що нарахування оплати за послуги водопостачання та водовідведення, а також газопостачання відбувалось за показами лічильників відповідно до кількості використаної води, газу.

Тарифи на послуги з поводження з побутовими відходами (захоронення) у м. Кривому Розі встановлюються Рішеннями Криворізької міської ради, згідно із Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Постановами Кабінету Міністрів України від 26 липня 2006 року №1010 «Про затвердження Порядку формування тарифів на послуги з поводження з побутовими відходами» та 01 червня 2011 року №869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на комунальні послуги», Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 12 вересня 2018 року №239 «Про затвердження Порядку розгляду органами місцевого самоврядування розрахунків тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, а також розрахунків тарифів на комунальні послуги, поданих для їх встановлення». Так, вартість для населення послуги з поводження з побутовими відходами для споживачів мешканців багатоквартирних будинків визначається відповідно на 1 мешканця.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У силу ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що оскільки позивачем не доведено, що нарахування комунальних послуг за водопостачання та водовідведення, за газопостачання здійснюється по лічильниками, а нарахування за послуги з поводження з твердими побутовими відходами здійснюється за кубометр (тонну) відходів або лише на одного відповідача, тому сплачені позивачем кошти за вказані послуги підлягають розподілу порівну між сторонами.

Оскільки встановлено, що позивачем здійснено оплату заборгованості за холодну воду та водовідведення в розмірі 18680,54 грн, абонплата за водопостачання та водовідведення 280,00 грн, за газопостачання 372,08 грн, за розподіл газу 127,11 грн, за поводження з твердими побутовими відходами 2889,60 грн, усього 22349,33 грн, отже з відповідача слід стягнути на користь позивача 1/ 2 частину від вказаної суми, а саме 11174,66 грн (22349,33 грн /2), оскільки в квартирі зареєстровані позивач і відповідач, про що зазначено в позові.

З урахуванням 1/3 частки витрат по оплаті заборгованості за утримання квартири, опалення та абонплати в розмірі 6283,56 грн сума, що підлягає стягненню з відповідача складає 17458,22 грн.

Таким чином позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв?язку із частковим задоволенням позовних вимог слід стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору в сумі 654,60 грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 317, 319, 322, 360, 544 ЦКУкраїни, ст.ст. 12, 13, 76, 81, 89, 141, 247 ч.2, 263-265, 280, 282, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по утримання квартири задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 17458 (сімнадцять тисяч чотириста п`ятдесят вісім) гривень 22 копійок в рахунок відшкодування витрат з оплати житлово-комунальних послуг по квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

В решті позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 654 (шістсот п`ятдесят чотири) гривні 60 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільно-процесуальним законодавством.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене удень його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених участині другій статті 358 цього Кодексу.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Третя особа: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_7 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Дата виготовлення повного тексту судового рішення 10 листопада 2023 року.

Суддя В.В. Мазуренко