Справа № 442/2224/19 Головуючий у 1 інстанції: Нагірна О.Б.
Провадження № 22-ц/811/2504/23 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

секретаря: Салати Я.І.,

з участю ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткову ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 серпня 2023 року у справі за клопотанням ОСОБА_1 про стягнення судових витрат у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність органу примусового виконання, за участю заінтересованої особи: старшого державного виконавця Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів),-

ВСТАНОВИЛА:

25 липня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із клопотанням про стягнення судових витрат у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність органу примусового виконання, за участю заінтересованої особи: старшого державного виконавця Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), в якому просить стягнути з Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на її користь 1284,70 грн судових витрат, пов`язаних з розглядом справи 442/2224/19.

В обґрунтування вищезгаданої заяви покликався на те, що 26 вересня 2018 року Верховним Судом задоволено її скаргу на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду від 19 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 21 грудня 2016 року у частині вирішення скарги на дії державного виконавця ДВС щодо складання розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 22 червня 2015 року та його бездіяльність.

Оскаржуваною ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 серпня 2023 року клопотання задоволено частково.

Стягнуто з Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 446,58 (чотириста сорок шість гривень п`ятдесят вісім копійок) гривень.

Вищезгадану ухвалу в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі покликається на те, що нею повністю доведено як наявність підстав для відшкодування компенсації за відрив від звичайних занять при розгляді цієї справи, так і її розмір.

Також зазначає, що вона вимушена була особисто долучити кольорові фотографії усього майна боржника з проведених описів, на наявність якого я посилалася в скарзі, і яке умисно не описав виконавець, інакше втрачавсь б сенс подання такої скарги.

Стверджує, що саме фотографії усього майна, а не вибраних на власний розсуд виконавця предметів з усього наявного майна, дозволили Верховному Суду прийняти рішення про підставність її скарги та відправити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, де її скарга була задоволена.

Просить скасувати ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 серпня 2023 року в частині відмови про задоволення клопотання про стягнення судових витрат у виді компенсації за відрив від звичайних занять та за друк фотографій , долучених нею до справи. Стягнути з Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на мою користь 838,12 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення судових витрат у вигляді компенсації за відрив від звичайних занять у заявленому розмірі та вважав, що оскільки скаржником долучено фотографії майна боржника із власної ініціативи в якості доказу на підтвердження обставини, які мають значення для справи, то у задоволенні клопотання в цій частині слід відмовити.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів може погодитись, виходячи із наступних підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно з ч. 2 ст. 138 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати.

Відривом від звичайних занять є та обставина, за якої сторона/ третя особа/ її представник змушені протягом певного часу зазнавати незручностей, пов`язаних з необхідністю з`являтися у визначений час в судове засідання, що перешкоджає виконанню ними громадських, сімейних обов`язків тощо Під «звичайними заняттями» розуміється буденна діяльність безробітної особи, пенсіонера, домогосподарки тощо.

Виходячи з назви та норми статті 138 ЦПК України, компенсації підлягають лише ті витрати за відрив від звичайних сторони у справі занять, що пов`язані з явкою до суду. Тобто, якщо сторона не з`являлася в судове засідання за викликом суду, то вона не має права на компенсацію за відрив від звичайних занять.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» № 590 від 27 квітня 2006 року передбачено, що компенсація за відрив від звичайних занять стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, її представникові у зв`язку з явкою до суду обчислюється пропорційно до розміру мінімальної заробітної плати особи і не може перевищувати її розмір, обчислений за фактичні години відриву від звичайних занять.

При цьому відшкодуванню стороні, на користь якої ухвалено рішення, підлягають лише витрати, які є документально підтвердженими та безпосередньо пов`язаними із реалізацією особою права на захист шляхом звернення до суду. Водночас сторона, яка заявляє до відшкодування ці витрати, зобов`язана довести належними та допустимими доказами обґрунтованість цих витрат, зокрема їх розмір.

Також необхідно враховувати, що явка до суду є поважною причиною відсутності на роботі і заробітна плата на цей час за працівником зберігається. Ці витрати лягають на роботодавця і йому не відшкодовуються. Тому, якщо сторона є найманим працівником, компенсацію втраченого заробітку вона вимагати не може, оскільки заробіток не втрачено.

Право на одержання компенсації за втрачений заробіток мають самозайняті особи (письменники, артисти, художники, лектори, лікарі, адвокати, приватні нотаріуси, аудитори, оцінщики, архітектори, тощо) та підприємці, які забезпечують себе роботою, а отже, і заробітком самостійно.

Водночас, заробіток може бути втрачено, якщо він був. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку. Тому для компенсації втраченого заробітку суду слід надати докази, які підтверджують середньомісячний заробіток сторони.

Якщо сторона, на користь якої постановлено рішення не працює і не має самостійного доходу, вона має право одержати компенсацію за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати.

Як вбачається з матеріалів справи, з журналів судових засідань ,у зв`язку з розглядом даної скарги, ОСОБА_1 , брала участь у 8-й судових засіданнях : 17 грудня 2021 року; 20 грудня 2021 року; 24 січня 2022 року; 11 лютого 2022 року; 29 квітня 2022 року; 29 вересня 2022 року; 03 листопада 2022 року; 17 липня 2023 року, що підтверджує, що нею було затрачено свій особистий час для доведення неправомірності дій державного виконавця, тобто здійснений відрив від звичайних занять. На підтвердження розміру компенсаціїза відрив від звичайних занять становить, яка підлягає до стягнення останньою долучено розрахунки, проведені на підставі Постанови Кабінету Міністрів України «Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» № 590 від 27 квітня 2006 року.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

До матеріалів справи ОСОБА_1 долучено фото-звіт опису майна боржника від 28 січня 2021 року, світлини в кількості 19 штук (ст.1 том 2), т.я. без них довести наявність тих предметів, опис яких не відбувся, неможливо

Факт оплати підтверджено видатковою накладною № від 30 серпня 2021 року на суму 114,00 грн.

На вказані обставини, суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення на користь ОСОБА_1 компенсації за відрив від звичайних занять.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на користь ОСОБА_1 838 (вісімсот тридцять вісім) гривень 12 копійок судових витрат.

За наведених обставин, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до задоволення, додаткова ухвала Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 серпня 2023 року в частині відмови у стягненні витрат за відрив від звичайних занять та за друк фотографій, долучених до справи до скасування з ухваленням в цій частині нового судового рішення.

Керуючись ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Додаткову ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 серпня 2023 року в частині відмови у стягненні витрат за відрив від звичайних занять та за друк фотографій, долучених до справи скасувати та в цій частині ухвалити нове судове рішення.

Стягнути з Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на користь ОСОБА_1 838 (вісімсот тридцять вісім) гривень 12 копійок судових витрат.

В решті дану ухвалу залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 14 листопада 2023 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.