Єдиний державний реєстр судових рішень
Доступ до Реєстру здійснюється в тестовому (обмеженому) режимі. Для запобігання загрозам життю і здоров'ю суддів та учасників судового процесу, а також у разі виявлення ознак кіберзагрози, доступ до Реєстру або окремих рішень у ньому може бути обмежено.
Змінені назви судів
Категорія справи №
754/457/23: Цивільні справи (з 01.01.2019); Справи окремого провадження; Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, з них:; факту смерті, з них: на тимчасово окупованій території України.
Надіслано судом: 14.02.2023. Зареєстровано: 15.02.2023. Забезпечено надання загального доступу: 17.02.2023.
Дата набрання законної сили: 17.03.2023
Номер судового провадження: 2-о/754/74/23
Номер провадження 2-о/754/74/23
Справа №754/457/23
РІШЕННЯ

Іменем України

14 лютого 2023 року м.Київ

Деснянський районний суд міста Києва

під головуванням судді Бабко В.В.

за участю секретаря судового засідання Якименко А.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Деснянський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про встановлення факту смерті,

В С Т А Н О В И В:

Заявниця звернулась до суду із заявою про встановлення факту смерті.

Свої заявлені вимоги обґрунтовує тим, що вона ОСОБА_1 є рідною матір`ю старшого солдата ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно до довідки про загибель військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України № 40/57/9/2-75 від 30.05.2022 старший солдат ОСОБА_2 загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 під час ведення оборони міста Маріуполь. Місце загибелі - м. Маріуполь, Донецька область, Україна. Зазначає, що отримати свідоцтво про смерть у Відділі ДРАЦС неможливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнятий Відділом ДРАЦС для здійснення реєстрації смерті. Встановлення факту смерті необхідно для державної реєстрації смерті померлої особи (сина) проведеної державним органом України. У зв`язку з вищевикладеним заявниця просить суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт смерті сина, громадянина України - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: України, місто Київ, який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Маріуполь, Україна, у віці 40 років. На час смерті ОСОБА_2 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 13.01.2023 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду.

Заявниця ОСОБА_1 14.02.2023 в судове засідання не з`явилась. До суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності заявниці, заявлені вимоги підтримує та просять задовольнити.

Заінтересована особа - Деснянський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) в судове засідання свого представника не направили, не надали до суду письмові пояснення, але про день, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленням про отримання судової повістки.

Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що заяву необхідно задовольнити з огляду на таке.

Судом встановлені такі факти та їх правовідносини.

Заявниця ОСОБА_1 є рідною матір`ю старшого солдата ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 .

Відповідно до довідки № 40/57/9/2-75 від 30.05.2022 зазначено, що Командування військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України в особі командира військової частини полковника ОСОБА_3 засвідчує факт смерті старшого солдата ОСОБА_2 . Смерть констатована ІНФОРМАЦІЯ_2 . Загинув під час ведення оборони міста Маріуполь. Довідка складена на підставі донесення командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України.

Відповідно до довідки № 370 від 20.01.2023 виданої військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України зазначено, що старший солдат ОСОБА_2 (загиблий) дійсно проходив службу за контрактом у окремому загоні спеціального призначення « ІНФОРМАЦІЯ_5 » військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) Східного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України з 08 травня 2015 року по 08 травня 2022 року.

Відповідно до довідки № 369 від 20.01.2023 виданої військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України зазначено, що старший солдат ОСОБА_2 (загиблий) відповідно до розділу «сімейний стан» особливої справи зазначено: неодружений, дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3, батька: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4, мати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7.

Згідно з витягу з Наказу Командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині) від 09.05.2022 № 117 - Виключено з усіх видів забезпечення у зв`язку зі смертю: старшого стрільця 3-го відділення 2-го комендантського взводу комендантської роти окремого загону спеціального призначення «ІНФОРМАЦІЯ_5» старшого солдата ОСОБА_2 , який помер від вогнепального поранення несумісного з життям під час виконання бойових завдань ІНФОРМАЦІЯ_2 . Підстава: донесення оперативного чергового частини від 09.05.2022.

Указом Президента України Зеленського В.О. №540/2022 про відзначення державними нагородами України «За особисту мужність і самовіддані дії, виявлені у захисті державного суверенітету та територіальної цілісності України, вірність військовій присязі» Постановляє у Національній гвардії України нагородити ордером за мужність ІІІ ступеня ОСОБА_2 (посмертно) старшого солдата.

Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 25.04.2022 року №75 «Про затвердження Переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) із змінами, внесеними згідно з Наказами Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій № 297 від 15.12.2022 визначено, що Маріупольський район Донецької області є в переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 10 грудня 2022 року

Відповідно до п.8 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Згідно з абз. 2 ч.1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Як роз`яснено у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" від 31.03.1995 №5, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

За змістом ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; або рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Форма та порядок видачі документа про смерть, на підставі яких здійснюється державна реєстрація смерті, встановлена Наказом Міністерства охорони здоров`я України «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті» від 08.08.2006 року № 545.

Відповідно до положень наказу, підставами для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть, форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за №1150/13024; б) фельдшерська довідка про смерть, форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням не судових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

ОСОБА_1 звернулась до суду з вищезазначеної заявою, оскільки не може отримати від закладу охорони здоров`я або судово-медичної установи, документ встановленої форми про смерть її сина ОСОБА_2 у зв`язку з чим не можливо здійснити реєстрацію смерті та отримати свідоцтво про смерть сина.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та ІІІереметьєв проти України», пункт 53 рішення ЄСПЛ від 08 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України»).

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, у Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Відповідно до Рішення КСУ від 1 грудня 2004 року К» 18-рп/2004 поняття «порушене право», за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в цьому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що справедливість судового рішення вимагає, аби таке рішення достатньою мірою висвітлювало мотиви, на яких воно ґрунтується. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення й мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією.

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Краска проти Швейцарії» від 19 квітня 1993 року визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.

Дослідивши матеріали справи, суд приймає, як належні та допустимі докази документи, які були надані заявницею, як підтвердження факту смерті її сина, а саме: довідку № 40/57/9/2-75 від 30.05.2022 командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України; довідку № 370 від 20.01.2023 виданої військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України; довідку № 369 від 20.01.2023 виданої військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України; витяг з Наказу Командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині) від 09.05.2022 № 117; Указом Президента України Зеленського В.О. №540/2022 про відзначення державними нагородами України «За особисту мужність і самовіддані дії, виявлені у захисті державного суверенітету та територіальної цілісності України, вірність військовій присязі», оскільки вищезазначені докази про смерть, є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав.

Відповідно до статей 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Таким чином, суд розуміє, що можливості збору або отримання доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо.

Внаслідок наведених обставин, отримання свідоцтва про смерть в органах реєстрації актів цивільного стану Міністерства юстиції України є неможливим, а єдиним шляхом його отримання та захисту прав родичів та спадкоємців померлого є звернення до суду за встановленням факту, що має юридичне значення.

На підставі вищевикладеного, враховуючи, що заявниця позбавлена можливості в іншому, аніж у судовому порядку встановити факт смерті сина на тимчасово окупованій території, на якій ведуться бойові дії, суд вважає факт загибелі ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Маріуполь, Україна встановленим.

Таким чином, керуючись Конституцією України, Рішеннями Європейського суду з прав людини, статтями 2-13, 76-80, 315-319 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Деснянський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про встановлення факту смерті - задовольнити.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме: факт смерті громадянина України - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: України, місто Київ, який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Маріуполь, Україна, у віці 40 років, від вогнепального поранення несумісного з життям під час виконання бойових завдань, та на час смерті був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення підлягає негайному виконанню, відповідно до ч. 4 ст. 317 ЦПК України.

Копію рішення направити до Деснянського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ) для виконання.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складання через Деснянський районний суд міста Києва.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії повного рішення суду.

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ідентифікаційний код: НОМЕР_3 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1

Заінтересована особа: Деснянський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), місцезнаходження за адресою: м.Київ, проспект Червоної Калини, 15А

Повний текст рішення складено та підписано 14.02.2023.

Суддя В.В. Бабко

Логін:

Для помилки:

Пароль:

Для помилки:

З метою упередження перешкоджанню стабільній роботі Реєстру шляхом здійснення автоматичних або автоматизованих запитів на пошук та копіювання ("викачування") бази даних, запроваджено інтерактивний елемент захисту системи

Введіть cуму цифр, зображених на малюнку:

Перевірити
Закрити

Ваше ім'я:

Для помилки:

Ваш e-mail:

Для помилки:

Повідомлення:

Для помилки:

Введіть в поле результат арифметичного виразу:

Для помилки:

Зачекайте, будь ласка...