УХВАЛА

10 листопада 2023 року

м. Київ

справа № 761/42614/21

провадження № 61-1652св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал»,

треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Юхименко Олега Леонідівна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного суду від 06 грудня 2022 року в складі колегії суддів: Сушко Л. П., Сліпченка О. І., Суханова Є. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі - ТОВ «Вердикт Капітал»), треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н. С., приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Юхименко О. Л., у якому просив визнати виконавчий напис, вчинений 08 вересня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н. С. та зареєстрований у реєстрі за № 30762, про звернення стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал», яке є правонаступником АТ «Альфа-Банк», заборгованості за кредитним договором № 500804667, укладеним 18 жовтня 2017 року між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 , таким, що не підлягає виконанню.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 06 травня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано виконавчий напис, вчинений 08 вересня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н. С. та зареєстрований у реєстрі за № 30762, про звернення стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал», яке є правонаступником АТ «Альфа-Банк», заборгованості за кредитним договором № 500804667, укладеним 18 жовтня 2017 року між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 , яка виникла за період з 21 березня 2018 року по 01 червня 2020 року, в сумі 51 462,50 грн, таким, що не підлягає виконанню.

Стягнуто з ТОВ «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 13 052,50 грн, з яких: 1 362 грн - судові витрати зі сплати судового збору та 11 690,50 грн - витрати на професійну правничу допомогу.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що виконавчий напис, вчинений 08 вересня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н. С. та зареєстрований у реєстрі за № 30762, не відповідає вимогам законодавства України, зокрема статті 87 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, оскільки він вчинений на підставі боргового документа - кредитного договору, який нотаріально не посвідчений.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 06 грудня 2022 року апеляційну скаргу ТОВ «Вердикт Капітал» задоволено. Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 06 травня 2022 року скасовано та ухвалено нове про відмову в задоволенні позову. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що оспорюваний виконавчий напис нотаріуса відповідає вимогам законодавства. Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позову не повно дослідив докази наявні у матеріалах справи та дав їм неправильну оцінку, зокрема, не звернув уваги на те, що позивачем не було додано до позовної заяви та не витребувано у нотаріуса, за клопотанням позивача, матеріали, на підставі яких виданий виконавчий напис, та з яких можна було б встановити чи подавався нотаріусу оригінал договору та чи наявна нотаріально посвідчена його копія.

Також суд першої інстанції посилаючись на рішення судів в адміністративних справах щодо визнання нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» не звернув уваги, що нотаріус у виконавчому написі зазначив, що видає його на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог.

Аргументи учасників справи

Короткий зміст вимог касаційних скарг та узагальнення їх доводів

У лютому 2023 року ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 звернулися до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 06 грудня 2022 року у вищевказаній справі, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати постанову Київського апеляційного суду від 06 грудня 2022 року та залишити в силі рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 06 травня 2022 року.

У касаційній скарзі заявники посилаються на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, зокрема зазначають, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 826/20084/16-ц та від 29 січня 2019 року у справі № 910/13233/17.

Доводи відзиву на касаційну скаргу

У травні 2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» подало відзив на касаційну скаргу, в якому просило її залишити без задоволення, оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін, посилаючись на її законність та обґрунтованість.

Провадження в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 08 травня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали справи та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

Підставою відкриття касаційного провадження є пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

У травні 2023 року до Верховного Суду надійшли матеріали цивільної справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом встановлено, що 08 вересня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н. С. вчинено виконавчий напис, який зареєстрований у реєстрі за № 30762, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал», яке є правонаступником АТ «Альфа-Банк», заборгованості за кредитним договором № 500804667, укладеним 18 жовтня 2017 року між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 , яка виникла за період із 21 березня 2018 року по 01 червня 2020 року, в сумі 51 462,50 грн.

13 жовтня 2020 року приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Юхименко О. Л. відкрив виконавче провадження з виконання виконавчого напису нотаріуса та розпочав виконавчі дії.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

За частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з абзацом 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги у межах, які стали підставою відкриття касаційного провадження, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 підлягає закриттю, з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

За статтею 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

За пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються і на касаційне провадження, Верховний Суд може визнати справу малозначною.

Предметом позову у цій справі є вимоги немайнового характеру - про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, про стягнення із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» кредитної заборгованості в загальній сумі 51 462,50 грн.

Отже, справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Враховуючи предмет позову, характер спірних правовідносин та складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Касаційна скарга містить посилання на те, що ця справа потребує перегляду Верховним Судом на підставі пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Разом із тим, сама по собі вказівка про це в касаційній скарзі, без належного обґрунтування таких обставин, не свідчить про те, що є підстави для розгляду справи в суді касаційної інстанції.

При цьому Верховний Суд дослідив та взяв до уваги ціну і предмет позову, складність справи і її значення для сторін і суспільства та не встановив випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, які б свідчили про необхідність перегляду судового рішення у малозначній справі у касаційному порядку.

За пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, потрібно вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Оскільки Верховний Суд відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного суду від 06 грудня 2022 року у малозначній справі, а доводи касаційної скарги не містять належного обґрунтування підстав, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначних справах підлягають касаційному оскарженню, і такі випадки не встановлені судом касаційної інстанції, то є підстави для закриття касаційного провадження.

Відповідно до частини другої статті 396 ЦПК України про закриття касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу.

Верховний Суд зазначає, що під час вирішення питання про закриття касаційного провадження у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення, а встановлюється наявність підстав чи відсутність таких підстав для його касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

З огляду на наведене колегія суддів дійшла висновку, що касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного суду від 06 грудня 2022 року слід закрити.

Керуючись статтею129 Конституції України, статтями 19, 389, 400 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного суду від 06 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Юхименко Ольга Леонідівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, закрити.

Ухвала суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Сердюк

С. О. Карпенко

І. М. Фаловська