УХВАЛА

15 листопада 2023 року

м. Київ

справа № 759/103/22

провадження № 61-15934ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Русинчука М. М., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21 лютого 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 09 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» про захист прав споживачів,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ«Споживчий центр» про захист прав споживачів.

Позов мотивовано тим, що 04 вересня 2019 року між ТОВ «Споживчий центр» та ним було укладено письмовий кредитний договір № 04.09.2019-100004915, згідно якого кредитор зобов`язується надати кредит позичальнику у розмірі та на умовах встановлених договором. 06 вересня 2019 року відповідачем було надано позивачу кредит у розмірі 5 000,00 грн, що підтверджується касовим ордером № 3403 від 04 вересня 2019 року. 23 вересня 2019 року між позивачем та відповідачем було укладено електронний кредитний договір № 23.09.2019-010001087 за допомогою одноразового ідентифікатора Z2855, яким підписана заява, яка є невід`ємною частиною публічної пропозиції про укладення кредитного договору, згідно якого попередній договір доповнений пунктом 2.2 за яким відповідач має право не надавати кредит у розмірі 5 000,00 грн, якщо у позичальника наявна заборгованість перед кредитором із раніше укладеними сторонами договору. Зазначив, що було змінено пункт 6.2, 8.1 та інші умови договору. Крім того, зазначив, що відповідач так і не видав кредит. Відповідач 23 вересня 2019 року повторно використав одноразовий ідентифікатор Z2855, самовільно вніс зміни в укладений договір № 23.09.2019-010001087, неправомірно зарахував вимогу про видачу суми кредиту у розмірі 5 000,00 грн за кредитним договором № 23.09.2019-010001087, в рахунок не погашеного кредиту за кредитним договором № 04.09.2019-100004915 від 04 вересня 2019 року, шляхом складання тексту під назвою «Заява про перекредитування/зарахування від 23 вересня 2019 року», яку позивач не підписував. Крім того, 23 вересня 2019 року ним було перераховано 2 168,00 грн по договору від 04 вересня 2019 року.

23 жовтня 2019 року між ним на відповідачем було укладено електронний кредитний договір за допомогою одноразового ідентифікатора 6D253 акцептована оферта та власноручно підписана заява. У той самий день 23 жовтня 2019 року відповідач знову не надав кредит та повторно використав одноразовий ідентифікатор 6D253 самовільно вніс зміни в укладений договір № 23.10.2019-010000792, неправомірно зарахував вимогу про видачу суми кредиту у розмірі 5 000,00 грн за кредитним договором № 23.10.2019-010000792 в рахунок не виданого кредиту за договором № 23.10.2019-010000792. Крім того, 18 листопада 2019 року між ним та відповідачем було укладено акцептований електронний кредитний договір (оферта) за допомогою одноразового ідентифікатора V5396 та власноручно підписана заява на отримання кредиту, який відповідач відмовився надати. Відповідач втретє використав одноразовий ідентифікатор V5396 та самовільно вніс зміни у підписаний договір та неправомірно зарахував вимогу про видачу суми кредиту у розмірі 5 000,00 грн за кредитним договором № 18.11.2019- в рахунок не виданого кредиту за договором № 23.00792 від 23 жовтня 2019 року та склав текст під назвою «Заява про перекредитування/зарахування 18 листопада 2019 року», яку він не підписував. Відповідач так і не надав фінансовий кредит у розмірі 5 000,00 грн строком на 14 календарних днів за договором № 18.11.2019- від 18 листопада 2019 року. Крім того, ним 14 грудня 2019 року було перераховано відповідачу кошти у розмірі 2 936,00 грн за договором № 18.11.2019- на картку ТОВ «Споживчий центр», однак відповідач до теперішнього часу так і не сплатив йому заборгованість.

З урахуванням заяви про зміну предмету позову просив суд:

визнати недійсним з моменту його вчинення односторонній правочин про зарахування зустрічних вимог, заяви про перекредитування/зарахування від 18 листопада 2019 року до договору № 18.11.2019- від 18 листопада 2019 року;

стягнути з ТОВ «Споживчий кредит» на користь ОСОБА_1 кошти у розмірі 3 758,08 грн та сплачений судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 21 лютого 2023 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 09 жовтня 2023 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Споживчий центр» про захист прав споживачів відмовлено.

08 листопада 2023 року ОСОБА_1 через електронну пошту подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просив скасувати судові рішення та закрити провадження у справі.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зазначена справа є незначної складності, ціна позову в якій не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.

З урахуванням предмету спору, характеру правовідносин, складності справи, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).

Таким чином, оскаржене судове рішення ухвалено у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21 лютого 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 09 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» про захист прав споживачів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Краснощоков

І. О. Дундар

М. М. Русинчук