ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8113/23 Справа № 203/4638/19 Суддя у 1-й інстанції - Єдаменко С. В. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

Головуючого судді Никифоряка Л.П.

Суддів Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

за участі секретаря судового засідання Драгомерецької А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду в м. Дніпро цивільну справу що виникла із спадкових правовідносин за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, за участі третьої особи, яка не заявляла самостійних вимог щодо предмету спору державного нотаріуса П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори Ужва Тетяни Миколаївни про визнання протиправною бездіяльності, визнання права власності на страхові виплати та зобов`язання здійснити нарахування страхових виплат, в якій Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, яке є правонаступником Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області подана апеляційна скарга на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2022 року (головуючий у першій інстанції Медведєва А.В., повне судове рішення складено 11 листопада 2022року),

ВСТАНОВИВ:

24 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом в якому виклав вимоги визнати протиправною бездіяльність Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області - Фонд щодо не нарахування страхових виплат ОСОБА_2 у зв`язку із втратою працездатності на виробництві за період три роки що передували даті звернення із заявою; зобов`язати Фонд нарахувати страхові виплати за вказаний період; та визнати за позивачем в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_2 , як за спадкоємцем,- котрий прийняв спадщину,- право власності на недоотримані спадкодавцем страхові виплати.

Існування таких вимог ОСОБА_1 пов`язував із неналежним виконанням з боку Фонду вимог законодавства щодо нарахування та сплати страхових виплат ОСОБА_2 , як внутрішньо переміщеній особі, котрий звернувся до відповідача до моменту відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2023року Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області замінене правонаступником Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Фонду з ненарахування ОСОБА_2 страхових виплат за період з 21 червня 2018 року по 07 липня 2018 року. Суд виходив з того, що вимоги позивача в цій частині підтверджені та існували правові підстави для нарахування страхових виплат з моменту звернення спадкодавця до уповноваженого органу із відповідною заявою.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено. Відмовляючи у задоволенні позову в іншій частині, суд зазначив, що позивач не звертався до відповідача із заявами про надання інформації щодо розміру відповідних нарахувань, з урахуванням чого виснував, що спір між сторонами ще не виник. Також вважав, що матеріалами спадкової справи не підтверджені обставини щодо прийняття позивачем спадщини у частині страхових виплат належних батьку та відсутнє відповідне свідоцтво про право на спадщину в цій частині.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 28 жовтня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення та без змін рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2020 року. Апеляційний суд погодився із висновками суду першої інстанції з приводу недоведеності порушення спадкових прав позивача на отримання страхових виплат його батька.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 вересня 2021 року рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2020року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 жовтня 2020року в частині позовних вимог ОСОБА_1 про визнання бездіяльності Фонду щодо ненарахування страхових виплат за минулий період та визнання за ним права власності у порядку спадкування скасовані та справу в цій частині направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Правові підстави для цього касаційний суд вбачає у тім, що суди не з`ясували фактичних обставин у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, з приводу того чи був ОСОБА_2 , зареєстрований як переселенець з Донецької області на обліку у Фонді соціального страхування України, його територіальних відділеннях з 2014 року по 07 липня 2018 року, та яка сума нарахованих виплат, починаючи з 2014 року, за який період та в якому розмірі. При цьому керувався положеннями частини четвертої статті 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та виходив з того, що виплати, призначені, але не одержані своєчасно потерпілим або особою, яка має право на одержання виплат, провадяться за весь минулий час, але не більш як за три роки з дня звернення за їх одержанням і вважав, що суди фактично не вирішили спір між сторонами по суті.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено повністю. На думку суду ОСОБА_1 , як спадкоємець, підтвердив своє право на отримання сум страхового відшкодування що належали спадкодавцю ОСОБА_2 за період з 01 серпня 2014року по 07 липня 2018року, які не зазначені в свідоцтві про право на спадщину.

Суд зробив висновок що спадкодавець мав право на одержання страхових виплат у зв`язку з трудовим каліцтвом за весь минулий період, в силу тих обставин, що він мав статус особи з інвалідністю ІІІ групи у зв`язку з трудовим каліцтвом та перебував на обліку як внутрішньо переміщена особа у м. Дніпрі.

Згідно висновків суду відсутність звернення спадкодавця до органів Фонду із заявою про нарахування страхових виплат за минулий час не має своїм правовим наслідком відмову в таких виплатах.

В апеляційній скарзі правонаступник Фонду, управління ПФУ України вимагало рішення скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування скарги заявник посилався на те, що внутрішньо переміщена особа ОСОБА_2 оформив свій статус як внутрішньо переміщена особа тільки 15 червня 2018року, та звернувся вперше до Фонду в місті Дніпро тільки 21 червня 2018року.

В ході розгляду не підтверджено обставин з приводу того, що спадкодавцю ОСОБА_2 . відділеннями Фонду було припинено призначення та сплату страхових виплати за період що передував зверненню останнього до Фонду в м.Дніпро.

Інша вимога апеляційної скарги заявником зводилась до того, що ОСОБА_2 , як особа яка мала право на страхові виплати в подальшому не скористався правом на отримання страхових виплат, оскільки до відділень Фонду не звертався, не запитував інформації і не реалізував своє право, у зв`язку із чим Фондом страхові виплати ОСОБА_2 в спірний період не нараховувались та відсутні суми що належали спадкодавцю за життя і можуть бути включені до складу спадщини.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача адвокат Данилова Анна Геннадіївна заперечувала проти апеляційної скарги, заявляла що вимоги апеляційної скарги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Згідно відзиву відповідачем не надані докази, які б спростовували наявність у Фонду правових підстав для призначення, нарахування і виплати страхових виплат спадкодавцю, за період з 2014 року по 07 липня 2018 року, які в порядку спадкування перейшли до його спадкоємця.

Суд апеляційної інстанції заслухавши суддю-доповідача щодо змісту рішення, яке оскаржено, доводів апеляційної скарги та меж, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, вислухавши пояснення представника Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області Грінченко Ірини Іванівни, позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_3 , за відсутності третьої особи, явка якої є необов`язковою, повідомленої про дату, час і місце судового засідання у спосіб встановлений законом, дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити за таких підстав.

В ході судового розгляду встановлено такі обставини, які підтверджені належними та допустимими доказами.

ОСОБА_1 , як син, є спадкоємцем померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , який прийняв у спадщину належне спадкодавцю спадкове майно: автомобіль, причіп до автомобіля та недоотриману пенсію в розмірі 57852,84грн за лютий-липень 2018року, згідно довідки виданої Відділом з питань виплат пенсій № 4 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 11 грудня 2018року /копія свідоцтва про народження, копія свідоцтва про смерть, свідоцтво про право на спадщину за законом том І а.с.16, 17, 18, 19-20/.

Матеріали справи містять дві довідки № 062439 від 02 лютого 2005року та № 026619 від 02 лютого 2005року за змістом яких ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 встановлено 40% втрати працездатності безстроково та третю групу інвалідності по причині трудового каліцтва /том І а.с.21, 22/.

04 квітня 2018року ОСОБА_2 взято на облік як внутрішньо переміщену особу з місця його проживання в будинку АДРЕСА_1 за фактичним місцем перебування по АДРЕСА_2 ; згідно довідки від 02 липня 2018року ОСОБА_2 змінив адресу перебування як внутрішньо переміщена особа на квартиру АДРЕСА_3 /том І а.с.23/.

Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Дніпровській області повідомляло що ОСОБА_2 , як переміщена особа до Фонду не звертався та виплат не отримував /том І а.с.27/; згідно інформації Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Дніпровській області викладеній в довідці № 31.1-07/3036 від 08 квітня 2019року ОСОБА_2 , як внутрішньо переміщена особа, до Дніпровського відділення із заявою про продовження страхових виплат звернувся тільки 21 червня 2018року /копія заяви том І а.с.34/, та за цією заявою виплати не нараховувались і не виплачувались, так як рішення з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам при виконавчому комітеті Новокадацької районної у місті Дніпрі ради було отримане лише 10 липня 2018року /копія протоколу № 79 том І а.с.33/, після його смерті. Також зазначалось, що відсутня інформація щодо перебування ОСОБА_2 на обліку фонду та його територіальних відділеннях з 2014року по 07 липня 2018року, чи щодо нарахованих і фактично виплачених страхових виплатах в цей період, чи щодо нарахованих але не виплачених соціальних виплатах /том І а.с.30/.

У відповіді Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований в будинку АДРЕСА_1 перебував на обліку в Шахтраському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, за життя своїм правом, як внутрішньо переміщена особа, на отримання щомісячних страхових виплат не скористався, до відділень управління виконавчої дирекції Фонду соціальних страхувань України не звертався, в зв`язку з чим страхові виплати йому не нараховувались /том І а.с.26/.

07 травня 2019року ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області та просив нарахувати призначену ОСОБА_2 страхову виплату і здійснити йому оплату за період з серпня 2014року до моменту смерті останнього, 07 липня 2018року /том І а.с.35/; із заявою такого ж змісту було звернення ОСОБА_1 також від 20 грудня 2019року /том І а.с.41/.

Згідно інформації Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Дніпровській області Дніпровське відділення викладеної в довідці № 31.1-07/4077 від 20 травня 2019року, на звернення ОСОБА_1 , також повідомлялось, що ОСОБА_2 , як внутрішньо переміщена особа, до Дніпровського відділення із заявою про продовження страхових виплат звернувся тільки 21 червня 2018року, та за цією заявою виплати не нараховувались і не виплачувались, так як рішення з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам при виконавчому комітеті Новокадацької районної у місті Дніпрі ради було отримане лише 10 липня 2018року, після його смерті та відсутня інформація про суми нарахованих виплат з серпня 2014року по 07 липня 2018року /том І а.с.36/; у відповідь на звернення ОСОБА_1 , Управління виконавчої дирекції Фонду в Дніпропетровській області в листі №31.1-07/8118 від 10 жовтня 2019року повідомляло, що відсутні суми страхових виплат, які з вини Фонду не були своєчасно виплачені особі, яка мала на них право, також не підтверджено, що є суми страхових, які нараховані, не виплачені і включені до складу спадщини /том І а.с.44-45/.

ОСОБА_2 також не перебував на обліку в Бердянському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Запорозькій області, як тимчасово переміщена особа і не отримував страхові виплати /том І а.с.40/.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції зробив висновок про те, що хоч страхові виплати Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Дніпровській області ОСОБА_2 з серпня 2014року по 07 липня 2018року не призначались, не нараховувались і не виплачувались, спадкодавець мав право на одержання страхових виплат у зв`язку з трудовим каліцтвом за весь минулий період, в силу тих обставин, що він мав статус особи з інвалідністю ІІІ групи у зв`язку з трудовим каліцтвом та взятий на облік як внутрішньо переміщена особа у м. Дніпрі.

В апеляційному порядку сторони не оскаржували встановлених судом обставин з приводу того, що за життя ОСОБА_1 , 21 червня 2018року звернувся із заявою до Фонду про нарахування і виплату сум страхового відшкодування, і отримав право на такі виплати по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ці обставини не можуть бути предметом перевірки в суді апеляційної інстанції.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції визнає, що висновки суду, викладені у рішенні не відповідають обставинам справи.

Підставою позову було отримання спадкоємцем сум страхових виплат у зв`язку з втратою працездатності спадкодавця ОСОБА_2 в 2005році, за період три роки що передували даті звернення із заявою до Фонду.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті /частина перша статті 1218 Цивільного кодексу України/.

Згідно свідоцтва про право на спадщину позивач є спадкоємцем автомобіля, причіпа до нього та недоотриманої пенсії в розмірі 57852,84грн за лютий-липень 2018року.

В свідоцтві про право на спадщину не зазначено жодних сум страхових виплат, які би належали спадкодавцю.

За змістом статті 1219 ЦК України, яка передбачає права та обов`язки особи, які не входять до складу спадщини, до складу спадщини не входять права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Водночас статтею 1227 Цивільного кодексу України врегульовано, що суми відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Та наявність права на отримання сум страхових відшкодувань у зв`язку з каліцтвом батька, позивач пов`язував із тим, що право на страхові виплати належало спадкоємцеві, суми виплат не були ним одержані за життя та входять до складу спадщини. На думку заявника, страхові виплати за три роки що передували зверненню спадкодавця із заявою про їх виплату безпідставно невиплачені спадкодавцю, оскільки останній 21 червня 2018року подав відповідну заяву про їх виплату до Фонду.

Закон України від 23 вересня 1999 року N 1105-XIV "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", який з 01 січня 2015 року діє у редакції Закону України від 28 грудня 2014 року N 77-VII та має назву "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" визначав економічний механізм та організаційну структуру загальнообов`язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві.

Відповідно до підпункту "в" пункту 1 частини першої статті 21 Закону України N 1105-XIV (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я, виплачуючи йому, зокрема, щомісяця грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого.

Статтею 40 вказаного Закону (в редакції до 01 січня 2015 року) було передбачено, що страхові виплати потерпілому провадяться щомісячно в установлені Фондом соціального страхування від нещасних випадків дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання. Страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком.

За обставинами справи, в судовому засіданні не підтверджені обставини з приводу того, що спадкодавець ОСОБА_2 взагалі перебував на обліку та отримував щомісячні страхові виплати у відділеннях Фонду України.

Суди встановили, що 02 лютого 2005року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 встановлено 40% втрати працездатності безстроково та третю групу інвалідності по причині трудового каліцтва, на підставі двох довідок МСЕК, що, за висновками судів, є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права на страхові виплати.

Визначальним у даній справі є не безпосередньо вид чи характеристика умов, щодо яких особа отримує право на страхові виплати, а саме встановлення обставин про додержання для цього певних умов, звернення із відповідною заявою про призначення, нарахування та виплату сум страхового відшкодування, після чого це можна буде розцінювати як достатню підставу для отримання таких суми.

Заразом рішення суду не може обґрунтовуватись лише самими правовими підставами або аргументами на які робиться посилання в рішенні, без встановлення відповідних фактів щодо дій спадкодавця, які би давали йому право на отримання сум страхового відшкодування.

За конкретних обставин цієї справи спадкодавець звернувся до фонду із заявою про виплату страхових сум тільки 21 червня 2018року та право на отримання всіх сум за три роки що передували зверненню пов`язував із протиправними діями Фонду.

Частиною четвертою статті 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в редакції чинній на час вирішення спору судом, виплати, призначені, але не одержані своєчасно потерпілим або особою, яка має право на одержання виплат, провадяться за весь минулий час, але не більш як за три роки з дня звернення за їх одержанням.

Розглядаючи обставини цієї справи в контексті вказаної норми права надважливе правове значення має та обставина чи були виплати, право на отримання яких є предметом спору, вже призначені, але не одержані потерпілим та чи не призначенню і виплаті таких виплат передувала протиправна поведінка державного органу.

Та стосовно справи обставини якими позивач обґрунтовував свої вимоги про те, що ОСОБА_2 попередньо вже звертався до відділень Фонду і одержував страхові виплати до 2014року по місцю своєї реєстрації в будинку АДРЕСА_1 в період часу до серпня 2014року в жодний спосіб не підтверджено, так само не підтведжено, що ОСОБА_2 звертався до будь-якого відділення фонду, яке наразі знаходиться на території України та не відноситься до територій тимчасово окупованих і просив тимчасово продовжити раніше призначену страхову виплату.

За підтверджених обставин тимчасове місце проживання спадкодавця визначено на підставі особистої заяви ОСОБА_2 з 04 квітня 2018року в будинку АДРЕСА_2 та з 02 липня 2018року змінив адресу перебування як внутрішньо переміщена особа на квартиру АДРЕСА_3 .

Тож вираження волі ОСОБА_2 відбулось, після визначення свого статусу як внутрішньо переміщеної особи, вчиненням певних дій, складанням та підписанням письмової заяви адресованої до відділення Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Дніпровській області, та апеляційний суд вважає що саме в таких діях мало місце втілення волі потерпілого в письмовому вираженні.

Відсутність спрямованого на виплату страхових виплат ОСОБА_2 рішення повноважного органу державної влади, Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Дніпровській області, явилось результатом свідомих дій спадкодавця, та означає, що держава не перешкоджала в жодний спосіб потерпілому в його прагненні до отримання сум страхових виплат, та навпаки потерпілий ОСОБА_2 волю на нарахування і отримання страхових сум до червня 2021року не виявляв в жодний спосіб, так само тільки з 02 липня 2018року змінив адресу перебування як внутрішньо переміщена особа на квартиру АДРЕСА_3 .

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що невиплаті страхових сум ОСОБА_2 передували протиправні дії та відповідні рішення Фонду.

Страховий випадок і справу потерпілого ОСОБА_2 взято на облік в Управлінні виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Дніпровській області відразу після звернення останнього із відповідною заявою до Фонду.

Позивачем також не наведено жодної обставини з приводу того, що потерпілий за життя мав перешкоди для звернення до відділень Фонду соціального страхування України, яке він міг самостійно обрати та куди фактично не звертався, і не скористався своїм правом на отримання призначених страхових виплат.

Суд першої інстанції захист права пов`язував із тим, що мало місце непризначення особі, яка є внутрішньо переміщеною особою, згідно довідки про взяття її на облік як особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення АТО, та вважав, що не звернення цієї особи до робочих груп Фонду на підконтрольній Україні території з заявою про нарахування виплат, не є підставою для невиплати страхових платежів.

Однак такі висновки не ґрунтуються на встановлених у справі обставинах, оскільки спадкодавець ОСОБА_2 , який мав право на нарахування та виплату страхових виплат, не підтвердив того що він вжив заходів направлених на отримання страхових виплат до його звернення в органи Фонду.

Та право спадкодавця на страхові виплати не є абсолютним, воно може підлягати законним обмеженням щодо дотримання порядку та процедури для їх отримання.

Та при вирішенні спору варто враховувати, що вираження волі ОСОБА_2 відбулось вчиненням певних дій, складанням та поданням письмової заяви до відділення Фонду в зв`язку з бажанням перейти у відділення Фонду в м.Дніпропетровську, тобто в межах відділень які не відносяться до тимчасово окупованої території України або району проведення АТО, та ніяк не співвідносяться із вимогами з боку Фонду щодо надання довідки про взяття ОСОБА_2 на облік як особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України і обмеженням прав потерпілої особи.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції не виконав вимоги закону про законність рішення суду та саме невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 376 ЦПК України задовольнити апеляційну скаргу, та частково скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог про визнання протиправними дій Фонду щодо не нарахування ОСОБА_2 страхових виплат за період з 01 серпня 2014року по 07 липня 2018року; зобов`язання Фонду здійснити нарахування ОСОБА_2 страхових виплат за період з 01 серпня 2014року по 07 липня 2018року та визнання за ОСОБА_1 права власності в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2 на страхові виплати, належні останньому за період з 01 серпня 2014року по 07 липня 2018року; стягнення з Фонду на користь ОСОБА_1 витрат по оплаті судового збору в розмірі 7684,00грн.

Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню, а розмір судового збору при зверненні з апеляційною скаргою складав 3457,80грн, то з ОСОБА_1 на користь Головного управління Пенсійного фонду України підлягає стягненню 3457,80грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області задовольнити.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2022 року скасувати в частині задоволених вимог про визнання протиправними дій Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області щодо не нарахування ОСОБА_2 страхових виплат за період з 01 серпня 2014року по 07 липня 2018року. Зобов`язання Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області здійснити нарахування ОСОБА_2 страхових виплат за період з 01 серпня 2014року по 07 липня 2018року. Визнання за ОСОБА_1 права власності в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2 на страхові виплати, належні ОСОБА_2 за період з 01 серпня 2014року по 07 липня 2018року. Стягнення з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 витрат по оплаті судового збору в розмірі 7684,00грн.

Відмовити в частині позовних вимог про визнання протиправними дій Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області щодо не нарахування ОСОБА_2 страхових виплат за період з 01 серпня 2014року по 07 липня 2018року. Зобов`язання Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області здійснити нарахування ОСОБА_2 страхових виплат за період з 01 серпня 2014року по 07 липня 2018року. Визнання за ОСОБА_1 права власності в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2 на страхові виплати, належні ОСОБА_2 за період з 01 серпня 2014року по 07 липня 2018року.

Стягнути ОСОБА_1 на користь Головного управління Пенсійного фонду України судовий збір в розмірі 3457(три тисячі п`ятдесят сім),80грн.

В решті рішення, як таке що не було оскаржене, залишене без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 26 вересня 2023 року.

Судді: