Єдиний державний реєстр судових рішень
Доступ до Реєстру здійснюється в тестовому (обмеженому) режимі. Для запобігання загрозам життю і здоров'ю суддів та учасників судового процесу, а також у разі виявлення ознак кіберзагрози, доступ до Реєстру або окремих рішень у ньому може бути обмежено.
Змінені назви судів
Категорія справи №
Надіслано судом: не визначено. Зареєстровано: 16.02.2023. Забезпечено надання загального доступу: 17.02.2023.
Дата набрання законної сили: 09.02.2023
Номер судового провадження: не визначено
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2023 року м. Київ

Справа №359/10324/21

Апеляційне провадження № 22-ц/824/2401/2023

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

за участю секретаря Федорчук Я.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області ухваленого під головуванням судді Борця Є.О., 20 квітня 2022 року у м. Бориспіль, повний текст рішення складений 28 квітня 2022 року, у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Бориспільської міської ради Київської області, Виконавчого комітету Бориспільської міської ради Київської області, Комунального підприємства «Бориспільське бюро технічної інвентаризації» про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нежитлові приміщення,

В С Т А Н О В И В

В жовтні 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з вказаним позовом, в якому просили:

визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Бориспільської міської ради №881 від 17 вересня 2012 року;

визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане 19 вересня 2012 року Бориспільській міській раді;

скасувати рішення державного реєстратора КП «Бориспільське БТІ» від 19 вересня 2012 року про державну реєстрацію за Бориспільською міською радою права власності на нежитлові приміщення по АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що в 2001 році ОСОБА_1 побудував магазин продовольчих товарів по АДРЕСА_1 . Цей об`єкт нерухомого майна був прийнятий в експлуатацію, про що був складений акт державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом об`єкта в експлуатацію №17 від 24 травня 2001 року. На підставі цього документа за ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на нежитлове приміщення №500 (магазин) по АДРЕСА_1 .

26 лютого 2020 року ОСОБА_1 уклав з ОСОБА_2 договір дарування, за яким ОСОБА_1 , безоплатно відчужив вказаний об`єкт нерухомого майна у власність ОСОБА_2 .. У такий спосіб вона стала законною власницею нежитлового приміщення №500 (магазину) по АДРЕСА_1 . В подальшому позивачам стало відомо про те, що рішенням виконавчого комітету Бориспільської міської ради №881 від 17 вересня 2012 року було оформлено право власності Бориспільської міської ради на нежитлові приміщення по АДРЕСА_1 .

19 вересня 2012 року Бориспільській міській раді було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а також державним реєстратором КП «Бориспільське БТІ» було прийнято рішення про державну реєстрацію за Бориспільською міською радою права власності на нежитлові приміщення по АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 та ОСОБА_2 посилались на відсутність документів про передачу вказаного об`єкта нерухомого майна у комунальну власність. Зокрема, акт державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом об`єкта в експлуатацію №17 від 24 травня 2001 року підтверджував те, що нежитлове приміщення (магазин) по АДРЕСА_1 було збудовано ОСОБА_1 .. Цей документ унеможливлював державну реєстрацію за Бориспільською міською радою права власності на цей об`єкт нерухомого майна в 2012 році. А тому проведення такої реєстрації порушує право власності позивачів на спірне нежитлове приміщення (магазин), які підлягають захисту.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 квітня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Бориспільської міської ради Київської області, Виконавчого комітету Бориспільської міської ради Київської області, Комунального підприємства «Бориспільське бюро технічної інвентаризації» про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нежитлові приміщення - відмовлено.

Рішення суду мотивоване відсутністю підстав для визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Бориспільської міської ради від 17 вересня 2012 року для визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, а також для скасування рішення державного реєстратора КП «Бориспільське БТІ» від 19 вересня 2012 року про державну реєстрацію за Бориспільською міською радою права власності на нежитлові приміщення по АДРЕСА_1 .

Не погодились із зазначеним судовим рішенням позивачі, ними подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність рішення у зв`язку з порушенням норм матеріального та процесуального права та неповним з`ясуванням обставин справи. Позивачі вказують на те, що судом першої інстанції не було взято до уваги, що спірне нежитлове приміщення було збудовано ОСОБА_1 , що підтверджується актом №17 державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом об`єкта в експлуатацію від 24 травня 2001 року, яким було прийнято в експлуатацію даний магазин. А тому суд першої інстанції помилково дійшов висновку про те, що рішення реєстратора КП «Бориспільське бюро технічної інвентаризації» Черпак Т.В. не порушує прав позивачів, оскільки в даному випадку право власності на нежитлове приміщення яке було побудоване позивачем та здано в експлуатацію, було зареєстровано за Бориспільською міською радою Київської області, а не за позивачем. Натомість у відповідачів відсутні документи, які б свідчили про виникнення права комунальної власності на вказане приміщення з будь-яких законних підстав та які б свідчили про факт переходу спірного приміщення з державної власності у комунальну власність територіальної громади м. Бориспіль.

Суд першої інстанції не врахував факт незаконності прийняття рішення №881 від 17 вересня 2012 року «Про оформлення права власності Бориспільської міської ради на нежитлові приміщення загальною площею 422,7 кв.м., оскільки виконавчий комітет Бориспільської міської ради діяв не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачений Конституцією України та Законами України, а тому вказане рішення підлягає визнанню незаконним та скасуванню.

Враховуючи вищевикладене, просять рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Бориспільської міської ради зазначає що рішення суду першої інстанції прийняте з дотриманням норм процесуального права. Також вказує на те, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та мотивованого висновку, що спірне нежитлове приміщення не було побудоване ОСОБА_1 , а збудовано трестом «Бориспільсільбуд». Враховуючи вищевикладене, просить відмовити в задоволенні вимог Каліна та ОСОБА_2 .

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Пащенко Л.В. підтримали апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, просили про її задоволення.

Представник відповідачів Бориспільської міської ради Київської області, Виконавчого комітету Бориспільської міської ради Київської області - Лосінець Д.Ф. заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважає рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, просив залишити його без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, тому їх неявка, згідно з ч.2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів виходить з такого.

В матеріалах справи наявні дані про те, що у 1973 році трест «Бориспільсільбуд» закінчив будівництво будинку по АДРЕСА_2 , що складався з 64 квартир та нежитлового приміщення магазину. 22 травня 1973 року трест «Бориспільсільбуд» передав вказаний будинок Бориспільському будинкоуправлінню. Ці обставини підтверджуються копією акту від 22 травня 1973 року (т.1 а.с.27 на звороті та а.с.87).

Зі змісту архівного витягу з протоколу засідання виконавчого комітету Бориспільської міської ради №13 від 8 липня 1974 року вбачається, що на підставі рішення виконавчого комітету Бориспільської міської ради №165 від 8 липня 1974 року Бориспільському домоуправлінню було видано реєстраційне свідоцтво №161 на будинок по АДРЕСА_2 (т.1 а.с.80-82).

Рішенням виконавчого комітету Бориспільської міської ради №170 від 22 вересня 1992 року вул. Леніна була перейменована на вул. Київський шлях (т.1 а.с.93).

Крім того, номер будинку, в якому розташовується спірне нежитлове приміщення, був змінений з №99 на №75.

08 грудня 2000 року приватний підприємець ОСОБА_1 звернувся до голови виконавчого комітету Бориспільської міської ради з заявою, в якій він просив надати дозвіл на проведення реконструкції переданого йому в оренду підсобного приміщення (т.1 а.с.94).

Рішенням виконавчого комітету Бориспільської міської ради №758 від 12 грудня 2000 року приватному підприємцю ОСОБА_1 був наданий дозвіл на проведення проектно-вишукувальних робіт та складання проектно-кошторисної документації на реконструкцію підсобного приміщення під магазин продовольчих товарів в житловому будинку по АДРЕСА_1 (т.1 а.с.95).

24 травня 2001 року державна технічна комісія, призначена Бориспільською інспекцією ДАБК, склала акт про прийняття закінченого будівництвом об`єкта в експлуатацію №17, яким прийняла в експлуатацію закінчений будівництвом магазин продовольчих товарів загальною площею 75,33 кв.м. по АДРЕСА_1 (т.1 а.с.26).

З договору оренди нерухомого майна №32/48, укладеного 05 січня 2004 року між КП «ЖЕК №1» та приватним підприємцем ОСОБА_1 , вбачається, що приватний підприємець ОСОБА_1 прийняв у строкове платне користування нежитлове приміщення (магазин) по АДРЕСА_1 , яке належить до комунальної власності (т.1 а.с.72-73).

11 грудня 2006 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 переуклав з ГУ ЖКГ виконавчого комітету Бориспільської міської ради, як розпорядником комунального майна, договір оренди індивідуально визначеного нерухомого майна комунальної власності територіальної громади м. Борисполя №056, предметом якого також було спірне нежитлове приміщення (магазин) (т.1 а.с.60-61).

20 грудня 2007 року, 2 грудня 2008 року, 01 грудня 2009 року, 01 грудня 2011 року, 18 грудня 2012 року, 25 листопада 2013 року, 01 грудня 2014 року, 28 жовтня 2015 року та 12 грудня 2017 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 укладав з ГУ ЖКГ виконавчого комітету Бориспільської міської ради додаткові договори, якими він неодноразово пролонгував договір оренди індивідуально визначеного нерухомого майна комунальної власності територіальної громади м. Борисполя №056 від 11 грудня 2006 року (т.1 а.с.63-71).

Рішенням виконавчого комітету Бориспільської міської ради №881 від 17 вересня 2012 року було оформлено право власності Бориспільської територіальної громади в особі Бориспільської міської ради на нежитлові приміщення загальною площею 422,7 кв.м. по АДРЕСА_1 (т.1 а.с.24).

19 вересня 2012 року на підставі рішення органу місцевого самоврядування Бориспільській територіальній громаді в особі Бориспільської міської ради було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно (а.с.25). В той же день на підставі цього правовстановлюючого документа державний реєстратор КП «Бориспільське БТІ» прийняв рішення про державну реєстрацію за Бориспільською територіальною громадою в особі Бориспільської міської ради права власності на нежитлові приміщення по АДРЕСА_1 .

24 вересня 2019 року, діючи на підставі акта державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом об`єкта в експлуатацію №17 від 24 травня 2001 року, державний реєстратор Першотравенської сільської ради прийняв рішення №48831072 про державну реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на нежитлове приміщення №500 (магазин) площею 89,7 кв.м. по АДРЕСА_1 .

26 лютого 2020 року ОСОБА_1 уклав з ОСОБА_2 договір дарування, за яким ОСОБА_1 відчужив у власність ОСОБА_2 вказане нежитлове приміщення. В той же день рішенням приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу №51334393 за ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на нежитлове приміщення №500 (магазин) площею 89,7 кв.м. по АДРЕСА_1 .

Вказані обставини підтверджуються копією інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №237433 593 від 17 грудня 2020 року (т.1 а.с.28-29).

Зі змісту листа директора КП «Бориспільське БТІ» №90 від 24 вересня 2019 року вбачається, що нежитлові приміщення загальною площею 422,7 кв.м. по АДРЕСА_1 , право власності на які зареєстровано за Бориспільською територіальною громадою в особі Бориспільської міської ради, складаються з магазину площею 89,4 кв.м., кафе площею 156,6 кв.м., магазину площею 18,5 кв.м., та магазину площею 158,2 кв.м (т.1 а.с.84). Ці обставини підтверджуються копіями технічних паспортів на нежитлові приміщення (т.1 а.с.96-99, 100-103, 104-107).

Рішенням Господарського суду Київської області від 15 грудня 2020 року у справі № 911/1029/19 зобов`язано фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 повернути ГУ ЖКГ виконавчого комітету Бориспільської міської ради нежитлове приміщення (магазин) площею 89,4 кв.м. по АДРЕСА_1 . Цим рішенням також встановлено, що 01 квітня 2019 року договір оренди № 056 від 11 грудня 2006 року сторонами розірвано (т.1 а.с.150-162).

Згідно з положеннями ст. 15 ЦК України, ст. 4 ЦПК України право на звернення до суду за захистом свого права має кожна особа у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Відповідно до ч.2 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

В силу ч.ч.1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

В порядку ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В силу ч.ч.1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як роз`яснив Верховний Суд у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду в постанові від 10 квітня 2019 року у справі №390/34/17, справедливість, добросовісність та розумність є загальними засадами цивільного законодавства. Добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідних правовідносин. Доктрина venire contra factum proprium (заборона суперечливої поведінки) базується ще на римській максимі «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності.

Як Верховний Суд України в постанові від 6 липня 2016 року у цивільній справі №6-1213цс16 роз`яснив, що новоствореним об`єктом нерухомості вважається виключно об`єкт, створений без прив`язок до іншого, вже існуючого нерухомого майна, без використання його складових структурних елементів. Тобто не є новоствореним об`єктом нерухомого майна вже існуючий об`єкт нерухомості зі зміненими зовнішніми та внутрішніми параметрами

З наведених обставин справи вбачається, що нежитлові приміщення загальною площею 422,7 кв.м. по АДРЕСА_1 , право власності на які зареєстровано за Бориспільською територіальною громадою в особі Бориспільської міської ради 19 вересня 2012 року, мають загальну площу 422,7 кв.м і складаються з магазину площею 89,4 кв.м., кафе площею 156,6 кв.м., магазину площею 18,5 кв.м., та магазину площею 158,2 кв.м.

Нежитлове приміщення (магазин), право власності на яке було зареєстровано за ОСОБА_1 24 вересня 2019 року та в подальшому відчужено у власність ОСОБА_2 , має площу 89,4 кв.м., розташоване по АДРЕСА_1 , визначено під №500.

Враховуючи наявні дані про укладенні між ОСОБА_1 та Бориспільською міською радою ряду договорів оренди, які діяли у проміжок часу 2000-2019 роки, дані про надання дозволу на проведення реконструкції підсобного приміщення під магазин продовольчих товарів в житловому будинку по АДРЕСА_1 від 12 грудня 2000 року, обставини продовження існування між сторонами правовідносин з оренди навіть після складення акту державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом об`єкта в експлуатацію №17 від 24 травня 2001 року, а також відсутність даних про створення ОСОБА_1 іншого нового об`єкту нерухомості за вказаною адресою, слід погодитись з висновком суду першої інстанції, що приміщення зареєстроване за відповідачем в 2021 році і приміщення зареєстроване за позивачем ОСОБА_1 , є тим самим нежитловим приміщенням.

Доводи апеляційної скарги позивачів про те, що судом не з`ясоване це питання і ці об`єкти є різними не заслуговують на увагу, оскільки вказане не підтверджується жодними доказами. Позивачами лише на стадії апеляційного перегляду справи було заявлено клопотання про призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи, без наявності поважних причин не зазначення про такий доказ в суді першої інстанції та причин неможливості подання такого доказу самостійно, у зв`язку з чим вказане клопотання залишено без задоволення ухвалою апеляційного суду від 02 вересня 2022 року. До того ж, вказане твердження позивачів є досить сперечливим, оскільки у разі відмінності об`єктів нерухомого майна зареєстрованих на праві власності за позивачем і відповідачем, відсутній предмет спору і підстави для звернення позивачів з даним позовом.

Позиція про те, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 був орендарем, а не власником нежитлового приміщення (магазину) по АДРЕСА_1 , викладена також в рішенні Господарського суду Київської області від 15 грудня 2020 року, яким було зобов`язано фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 повернути ГУ ЖКГ виконавчого комітету Бориспільської міської ради нежитлове приміщення (магазин) площею 89,4 кв.м. по АДРЕСА_1 . Цим рішенням також встановлено, що 01 квітня 2019 року договір оренди № 056 від 11 грудня 2006 року сторонами розірвано.

Акт державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом об`єкта в експлуатацію №17 від 24 травня 2001 року не є правовстановлюючим документом, який підтверджував право власності ОСОБА_1 на магазин продовольчих товарів по АДРЕСА_1 . При цьому право власності за позивачем ОСОБА_1 було зареєстровано 24 вересня 2019 року, тобто після розірвання сторонами договору оренди.

З матеріалів справи вбачається, що з 05 лютого 2021 року в провадженні Бориспільського міськрайонного суду Київської області також перебуває цивільна справа № 359/235/21 за позовом Бориспільської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , державного реєстратора Першотравенської сільської ради Заственко А.В., треті особи: ГУ ЖКГ виконавчого комітету Бориспільської міської ради, КП «УМКП-1», про визнання неправомірними дій державного реєстратора, скасування запису про державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення. З позовом у даній справі позивачі звернулись у грудні 2021 року. А ініціювання судового розгляду для забезпечення чи спростування доказів у іншій справі є неприпустимим, так як не відповідатиме завданням цивільного судочинства. Такі висновки ґрунтуються на правовій позиції викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 333/6816/17, де зокрема, вказано, що ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою. Не відповідатиме завданням цивільного судочинства звернення до суду з позовом, спрямованим на оцінювання доказів, зібраних в інших справах, на предмет їх належності та допустимості, або з метою створення підстав для звільнення від доказування в іншій справі (для встановлення у судовому рішенні обставин, які би не потрібно було надалі доказувати під час розгляду іншої справи).

Таким чином, слід погодитись з висновком суду першої інстанції як про те, що поведінка позивачів, що не кореспондується з доктриною venire contra factum proprium (забороною суперечливої поведінки), так і про те, що всупереч ч.1 ст.81 ЦПК України стороною позивача не надані докази на підтвердження того, що станом на 17 вересня 2012 року, тобто станом на день прийняття оскаржуваного рішення органу місцевого самоврядування, ОСОБА_1 чи ОСОБА_2 набули право власності на спірний об`єкт нерухомого майна. Ця обставина свідчить про те, що у вказаний період часу вони не були власниками магазину по АДРЕСА_1 , відтак згідно з ч.1 ст.393 ЦК України жоден з позивачів не має права вимагати визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Бориспільської міської ради №881 від 17 вересня 2012 року. А у ситуації, коли позивач не довів права на позов у матеріально-правому сенсі, суд не вправі робити висновок по суті позовних вимог про правомірність або неправомірність дій відповідача.

Отже, всупереч наведеним нормам процесуального законодавства стороною позивача не було надано належних і допустимих доказів на підтвердження наявності порушеного права, що давало б підстави для здійснення його захисту в судовому порядку, а також доказів на підтвердження заявлених позовних вимог.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, що передбачає право кожної із сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Всупереч наведеним положенням ЦПК України стороною позивача не було надано належних і допустимих доказів на підтвердження порушеного права та заявлених позовних вимог. Разом з тим, апеляційна скарга переважно мотивована неповним з`ясуванням судом обставини справи в зв`язку з відсутністю доказів, що виходячи з положень цивільного процесуального законодавства є обов`язком сторін у справі, зокрема позивача, а повноваження суду стосуються оцінки наданих сторонами доказів.

За наведених обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Рішення суду відповідає вимогам чинного законодавства, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційного суду не вбачає.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської від 20 квітня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: А.М. Андрієнко

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 15 лютого 2023 року.

Логін:

Для помилки:

Пароль:

Для помилки:

З метою упередження перешкоджанню стабільній роботі Реєстру шляхом здійснення автоматичних або автоматизованих запитів на пошук та копіювання ("викачування") бази даних, запроваджено інтерактивний елемент захисту системи

Введіть cуму цифр, зображених на малюнку:

Перевірити
Закрити

Ваше ім'я:

Для помилки:

Ваш e-mail:

Для помилки:

Повідомлення:

Для помилки:

Введіть в поле результат арифметичного виразу:

Для помилки:

Зачекайте, будь ласка...