Справа № 496/3857/23
Провадження № 2/496/1537/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2023 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Пасечник М.Л.

за участю секретаря - Гончаренко І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних,

В С Т А Н О В И В:

Представник ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача грошові кошти у розмірі 301880,31 грн., що складається з: інфляційних втрат за період з 22.05.2020 року по 22.05.2023 року - 254437, 21 грн.; 3% річних за період з 22.05.2020 року по 22.05.2023 року - 47443,10 грн. та судові витрати у розмірі 4528,20 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що 25.01.2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 36-013/ФКВ-08, за яким останній одержав кредит в сумі 40 000 доларів США зі сплатою 8.5% річних за умови виконання ним п. 4.2.10 кредитного договору, 12.7% у разі невиконання вказаних умов договору, строком до 23.01.2015 року. 25.01.2008 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 36-013/ФКВ-08, згідно якого Банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти. 30.06.2010 року між ТОВ «Український промисловий банк», АТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено Договір про передачу активів та кредитних зобов`язань, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, ТОВ «Укрпромбанк» передало (відступило) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює ТОВ «Укрпромбанк» як кредитора у зазначених зобов`язаннях. 23.06.2020 року між АТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладено Договір про відступлення прав вимоги №2268/К, згідно з умовами якого, право вимоги до позичальника за зобов`язаннями, передбаченими кредитним договором № 36-013/ФКВ-08 від 25.01.2008 року перейшло до ТОВ «ФК «Еліт Фінанс». 22.09.2014 року Біляївський районний суд Одеської області ухвалив рішення по справі №496/3797/14-ц про стягнення заборгованості за кредитним договором № 36-013/ФКВ-08 від 25.01.2008 року з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «Дельта Банк» у розмірі 526 958,85 грн. На даний час рішення суду не виконано.

Наведене дає підстави для нарахування заборгованості за період з 22.05.2020 року по 22.05.2023 року, а саме 3% річних та інфляційних втрат. Загальна сума нарахованої заборгованості складає 301 880,31 грн., з яких: інфляційні втрати за період з 22.05.2020 року по 22.05.2023 року - 254437, 21 грн.; 3% річних за період з 22.05.2020 року по 22.05.2023 року - 47443,10 грн. У зв`язку з викладеним, представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом.

ОСОБА_1 надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування відзиву зазначив, що позивач свої вимоги мотивує тим, що 25.01.2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та відповідачем був укладений кредитний договір, за яким останній одержав кредит в сумі 400 000 дол. зі сплатою 8.5 % річних за умови виконання ним п.4.2.10 кредитного договору, 12.7 % у разі невиконання вказаних умов договору строком до 23.01.2015 року. Однак, докази, що підтверджують наявну заборгованість не надано. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. До матеріалів справи не додано докази переходу прав вимоги ПАТ «Дельта Банк» до відповідача за договором; акт приймання-передачі передачі прав вимоги за кредитами, докази сплати коштів, зазначених у договорі прав вимоги ПАТ «Дельта Банк». В матеріалах справи немає доказів на підтвердження обставин здійснення повної оплати за договором відступлення від 23.06.2020 року, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» № 2268/К про відступлення прав вимоги, на час або після його укладення, тобто доказів, які підтверджували б належність виконання позивачем своїх зобов`язань за договором від 23.06.2020 року № 2268/К про відступлення прав вимоги, та дійшли передчасного висновку про автоматичний перехід прав вимоги до нового кредитора. Наявні сумніви щодо наданих позивачем завірених копій, а саме: договору від 23.06.2020 року, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» № 2268/К про відступлення прав вимоги, доказів сплати за даним договором, договору кредитування від 25.01.2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та відповідачем, за яким останній одержав кредит в сумі 400 000 доларів США зі сплатою 8.5 % річних за умови виконання ним п.4.2.10 кредитного договору, 12.7 % у разі невиконання вказаних умов договору, та документів, що підтверджують факт отримання кредиту позивачем. Між ТОВ «Український промисловий банк» та відповідачем був укладений кредитний договір, за яким останній одержав кредит в сумі 400 000 доларів США зі сплатою 8.5 % річних за умови виконання ним п.4.2.10 кредитного договору, 12.7 % у разі невиконання вказаних умов договору, строком до 23.01.2015 року. Позивач посилається на рішення Біляївського районного суду від 29.09.2014 року. Отже, строк виконання зобов`язань відповідача по кредитними договорами було змінено, у зв`язку з чим перебіг позовної давності щодо стягнення основної заборгованості розпочався на тридцятий день з дня отримання вимог та зверненням АТ «Дельта Банк» з позовом до суду про стягнення заборгованості. Строк пред`явлення до виконання рішення суду про звернення стягнення, яке набрало законної сили 22.09.2014 року, коли право вимоги по кредитним договорам мало АТ «Дельта Банк» сплинув. Крім того, представник ТОВ «ФК ЕЛІТ ФІНАНС» звернувся до суду із заявою про заміну сторони стягувача - ПАТ «Дельта банк» у виконавчому провадженні при виконанні рішення суду від 22.09.2014 року по справі №496/3797/14-ц його правонаступником, видачу дублікатів виконавчих листів та поновлення строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання. Постановою Одеського апеляційного суду від 06.04.2021 року ТОВ «ФК ЕЛІТ ФІНАНС» у задоволенні заяви про видачу дубліката виконавчого документа та поновлення строку на пред`явлення його до виконання відмовлено. Натуральним зобов`язання ( ОСОБА_3 ) є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, оскільки боржник заявив про застосування позовної давності і яка застосована судом, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном; задавненим зобов`язанням є зобов`язання, в якому стосовно задавненої вимоги спливла позовна давність, кредитор не пред`являє в судовому порядку позову про захист задавненої вимоги і боржник відповідно не заявив про застосування до неї позовної давності. Законодавець в п.4 ч.1 ст. 602 ЦК України передбачає заборону для зарахування зустрічних вимог у разі спливу позовної давності в задавненому зобов`язанні для охорони інтересів боржника. Сплив позовної давності при пред`явленій позовній вимозі кредитором в судовому порядку про стягнення боргу, за яким сплинула позовна даність, дозволяє боржнику заявити про застосування позовної давності. Зарахування, яке є по своїй суті замінником належного виконання зобов`язання, не має створювати механізм обходу заборони передбаченої в п. 4 ч. 1 ст. 602 ЦК України. Така заборона стосується випадку, коли кредитор ініціює зарахування за задавненою вимогою. У такому разі кредитор за допомогою зарахування може обійти охорону, що надається боржнику при спливі позовної давності, і досягнути результату, який недоступний кредитору в межах пред`явленої позовної вимоги кредитором в судовому порядку про стягнення боргу, за яким сплинула позовна давність, і яка дозволяє боржнику заявити про застосування позовної давності. Очевидно, що аналогічний підхід для охорони інтересів боржника при задавненому зобов`язанні має бути й стосовно 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих на задавнену вимогу в задавненому зобов`язанні. Пред`явлення кредитором, при існуванні задавненої вимоги, тільки позову про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, без позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, на яку нараховуються 3% річних та інфляційних втрат, дозволяє кредитору обійти охорону, що надається боржнику при спливі позовної давності, і досягнути результату, який недоступний кредитору при пред`явленні позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, і яка забезпечує можливість боржнику заявити про застосування до неї позовної давності. Тобто складається доволі нерозумна ситуація: зі спливом позовної давності і неможливістю захисту задавненої вимоги кредитор зберігає можливість постійно подавати вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на задавнену вимогу, що означає по суті виконання задавненої вимоги і без можливості боржнику заявити про застосування позовної давності до задавненої вимоги. Приватне право не може допускати ситуацію за якої кредитор, при існуванні задавненої вимоги, пред`являє тільки позов про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, без позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, на яку нараховуються 3% річних та інфляційних втрат, оскільки це позбавляє боржника можливості заявити про застосування до задавненої вимоги позовну давність, а кредитору надає можливість обійти застосування до задавненої вимоги позовної давності. Тому кредитор, для охорони інтересів боржника, може пред`явити позов про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавнену вимогу, тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги. ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» просило стягнути із відповідача 3 % річних та індексу інфляції на підставі статті 625 ЦК України від суми простроченої заборгованості за тілом кредиту за період з 22.05.2020 року по 22.05.2023 року. 3% річних нараховані на задавнену вимогу, оскільки строк виконання зобов`язань відповідача по кредитними договорами було змінено, у зв`язку з чим перебіг позовної давності щодо стягнення основної заборгованості розпочався на тридцятий день з дня отримання вимоги у травні 2014 року. ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» позову про стягнення задавненої вимоги (основної заборгованості) не пред`явило.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, але надав письмове клопотання, в якому просив справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, надав до суду відзив на позов.

Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи в порядку спрощеного провадження за відсутністю всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 25.01.2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 36-013/ФКВ-08, відповідно до умов якого, Банк надав Позичальнику кредитні кошти, на наступних умовах: сума кредиту - 40 000 доларів США; строк кредитування - 84 місяці; дата повернення кредиту - 21.03.2015 року; мета кредитування - придбання автомобіля; процентна ставка за користування кредитом: - 8.50 % річних за умови виконання Позичальником п.4.2.10 цього договору, 12.7 % у разі невиконання вказаних умов договору; комісія за надання кредиту - 1,30 % від суми кредиту; комісія за управління кредитом - 0,10% від суми кредиту, визначеної у п. 1.1. цього договору, щомісячно протягом 84 місяців користування; комісія за видачу готівкових коштів - 0,4% від суми кредиту; комісія за надання кредиту в післяопераційний час - 100 грн.

ОСОБА_1 був ознайомлений з графіком платежів за договором від 25.01.2008 року, що є додатком №1 до кредитного договору № 36-013/ФКВ-08 від 25.01.2008 року, що підтверджується підписом останнього.

25.06.2009 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 було укладено додатковий договір № 1 до кредитного договору №36-013/ФКВ-08 від 25.01.2008 року, умовами якого збільшено суму щомісячного платежу та визначено порядок сплати.

Додатком № 1 до додаткового договору № 1 про внесення змін та доповнень до кредитного договору № 36-013/ФКВ-08 від 25.01.2008 року є графік платежів за договором від 25.06.2009 року, з яким ОСОБА_1 був ознайомлений, що підтверджується підписом останнього.

30.10.2009 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 було укладено додатковий договір № 1 до кредитного договору № 36-013/ФКВ-08 від 25.01.2008 року, умовами якого збільшено суму щомісячного платежу та визначено порядок сплати.

Додатком № 1 до додаткового договору № 1 про внесення змін та доповнень до кредитного договору № 36-013/ФКВ-08 від 25.01.2008 року є графік платежів за договором від 30.10.2009 року, з яким ОСОБА_1 був ознайомлений, що підтверджується підписом останнього.

23.06.2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» було укладено договір № 2268/К про відступлення прав вимоги, умовами якого визначено, що за цим договором в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Банк відступає Новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набуває права вимоги Банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів та/або фізичних осіб та/або фізичних осіб-підприємців та/або юридичних осіб, зазначених у Додатку № 1 до цього Договору, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту)) та/або договорами поруки та/або договорами іпотеки (іпотечними договорами) та/або договорами застави та/або договорами та/або контрактами, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку № 1 до цього Договору (п.1 договору).

ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» набуло право вимоги за договорами № 36-013/ФКВ-08 від 25.01.2008 року, в яких Позичальником (боржником) є ОСОБА_1 , що відображено у додатку до Договору № 2268/К про відступлення прав вимоги.

Загальна заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» становить 301 880,31 грн., з яких: інфляційні втрати за період з 22.05.2020 року по 22.05.2023 року - 254437, 21 грн.; 3% річних за період з 22.05.2020 року по 22.05.2023 року - 47443,10 грн., період прострочення грошового зобов`язання - 1096 днів, що відображено у розрахунку заборгованості від 22.05.2023 року. У розрахунку вказано, що основна сума заборгованості ОСОБА_1 за договором становить 526 958,85 грн.

Постановою Одеського апеляційного суду від 06.04.2021 року по справі № 496/3797/14-ц ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 12.10.2020 року скасовано; заяву ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» про заміну сторони виконавчого провадження, видачу дубліката виконавчого документу та поновлення строку на його пред`явлення - задоволено частково; замінено стягувача АТ «Дельта Банк» на його правонаступника ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» у виконавчому провадженні по цивільній справі № 496/3797/14-ц; у задоволенні заяви про видачу дубліката виконавчого документа та поновлення строку на пред`явлення його до виконання - відмовлено.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду (ч. 5 ст. 11 ЦК України).

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

Відповідно до ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно положень ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. (ч. 1 ст. 611 Кодексу).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст. 612 Кодексу).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Як зазначено у ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З аналізу наведених правових норм права можна зробити висновок, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (такий висновок викладений у постановах Верховного суду України від 01.10.2014 року по справі № 6-113цс14, від 22.11.2018 року по справі № 761/43507/16-ц).

Правовий аналіз положень ст.ст. 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК, за час прострочення.

У постанові Великої Палати Верховного суду від 04.06.2019 року по справі № 916/190/18 вказано, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У позовній заяві представник позивача зазначив, що 25.01.2008 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 36-013/ФКВ-08, згідно якого Банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти.

Проте, судом встановлено, що в матеріалах справи відсутня копія кредитного договору від 25.01.2008 року, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 , тому суд позбавлений можливості встановити, яку суму грошових коштів отримав відповідач за вказаним кредитним договором та на яких умовах.

Крім того, представник позивача вказує, що 30.06.2010 року між ТОВ «Український промисловий банк», АТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено Договір про передачу активів та кредитних зобов`язань, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, ТОВ «Укрпромбанк» передало (відступило) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює ТОВ «Укрпромбанк» як кредитора у зазначених зобов`язаннях.

При цьому, до матеріалів справи не надано Договір про передачу активів та кредитних зобов`язань від 30.06.2010 року, а тому представником позивача не доведено, що від ТОВ «Укрпромбанк» перейшло до АТ «Дельта Банк» право вимоги за кредитним договором № 36-013/ФКВ-08 від 25.01.2008 року, Позичальником в якому є ОСОБА_1 .

В обґрунтування заявлених вимог, представник позивача посилається на наявність рішення Біляївського районного суду Одеської області від 22.09.2014 року про стягнення заборгованості за кредитним договором № 36-013/ФКВ-08 від 25.01.2008 року з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «Дельта Банк» у розмірі 526 958,85 грн.

Однак, до суду не надано рішення Біляївського районного суду Одеської області від 22.09.2014 року, тому не знайшли свого підтвердження доводи представника позивача про те, що з ОСОБА_1 стягнуто на користь АТ «Дельта Банк» грошові кошти у розмірі 526 958,85 грн. за кредитним договором № 36-013/ФКВ-08 від 25.01.2008 року.

Водночас, без дослідження судового рішення про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , суд не може встановити наявність підстав для стягнення інфляційних витрат та 3% річних.

У постанові Верховного суду від 17.12.2020 року по справі №278/2177/15-ц зазначено, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Разом з цим, до матеріалів справи не надано розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 36-013/ФКВ-08 від 25.01.2008 року, а тому представником позивача не доведено наявність заборгованості відповідача перед позивачем у розмірі 526 958,85 грн.

Окрім іншого, в позовній заяві представник позивача посилається на наявність двох кредитних договорів № 36-013/ФКВ-08 від 25.01.2008 року, укладених між ТОВ «Промисловий банк України» та ОСОБА_1 , та між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 .

Однак, в позові не вказано, за яким саме кредитним договором було стягнуто заборгованість з ОСОБА_1 та не зазначено, на підставі якого кредитного договору представник позивача просить стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 301 880,31 грн., з яких: інфляційні втрати за період з 22.05.2020 року по 22.05.2023 року - 254437, 21 грн.; 3% річних за період з 22.05.2020 року по 22.05.2023 року - 47443,10 грн.

ОСОБА_1 надав до суду постанову Одеського апеляційного суду від 06.04.2021 року, якою замінено стягувача АТ «Дельта Банк» на його правонаступника ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» у виконавчому провадженні по цивільній справі № 496/3797/14-ц; у задоволенні заяви про видачу дубліката виконавчого документа та поновлення строку на пред`явлення його до виконання відмовлено.

В свою чергу, представником позивача не надано доказів тому, що на теперішній час заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» за кредитним договором № 36-013/ФКВ-08 від 25.01.2008 року не погашена, що рішення суду про стягнення заборгованості з відповідача у розмірі 526 958,85 грн. набрало законної сили та перебуває на виконанні.

Представник позивача зазначив, що рішення суду про стягнення заборгованості не виконано, проте такі доводи нічим не підтверджені.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, суд, на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин справи, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, вважає, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» необґрунтовані, не підтверджені належними доказами, а тому у їх задоволенні слід відмовити у повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено, судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 4528,20 грн. не підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс».

Керуючись ст. ст. 207, 509, 525, 526, 599, 610-612, 625-626, 628- 629, 638-639, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 2, 5, 10-13, 76-81, 89, 141, 258-259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних - відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено 09.11.2023 року.

Суддя М.Л. Пасечник