ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8957/23 Справа № 205/1047/23 Суддя у 1-й інстанції - Остапенко Н. Г. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

за участю секретаря Попенко Ю.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Малеги Світлани Олександрівни на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 серпня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ сумісної власності подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою власністю,-

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ сумісної власності подружжя.

В обґрунтування позовних вимог, які уточнювалися в ході судового розгляду справи, ОСОБА_2 посилався на те, що він з відповідачем 09 серпня 2014 року зареєстрували шлюб. Подружнє життя не склалося, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Позивач зазначає, під час шлюбу подружжям за спільні кошти було придбано автомобіль Ford Edge, зеленого кольору, 2015 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , вартість якого, відповідно до висновку експерта від 18 січня 2023 року, складає 601 685 грн. Транспортний засіб було оформлено на ОСОБА_1 . Між позивачем та відповідачем не досягнуто згоди щодо розподілу зазначеного автомобіля. На підставі викладеного ОСОБА_2 просив суд визнати транспортний засіб Ford Edge, зеленого кольору, 2015 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; у порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на транспортний засіб Ford Edge, зеленого кольору, 2015 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 ; стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію за 1/2 частину вартості автомобіля Ford Edge, зеленого кольору, 2015 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 в розмірі 300 842 грн. 50 коп.; припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на транспортний засіб Ford Edge, зеленого кольору, 2015 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 .

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про визнання майна особистою власністю.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 посилалася на те, що спірний автомобіль у період шлюбу із ОСОБА_2 вона придбала за особисті кошти, які були подаровані їй рідною бабою після продажу будинку останньої. ОСОБА_1 зазначила, транспортний засіб придбаний нею за 7361доларів США, з Канади ввезений на територію України через Одеську митницю ДФС та задекларований на суму 196665 грн. 91 коп. Митні платежі сплачені нею особисто. Автомобіль придбаний для її власних потреб, а саме для здійснення нею господарської діяльності як фізичної особи-підприємця. На підставі викладеного ОСОБА_1 просила суд визнати за нею право особистою приватної власності на транспортний засіб Ford Edge, зеленого кольору, 2015 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 .

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 серпня 2023 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 . Визнано транспортний засіб FORD EDGE 2015 року випуску, об`єм двигуна 1999 см.куб., номерний знак - НОМЕР_1 , VIN код: НОМЕР_2 , зеленого кольору, спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . У порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на транспортний засіб FORD EDGE 2015 року випуску, об`єм двигуна 1999 см.куб., номерний знак - НОМЕР_1 , VIN код: НОМЕР_2 , зеленого кольору. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/2 частини транспортного засобу FORD EDGE 2015 року випуску, об`єм двигуна 1999 см.куб., номерний знак - НОМЕР_1 , VIN код: НОМЕР_2 , зеленого кольору у розмірі 300 842 грн. 50 коп. Припинено право спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на транспортний засіб FORD EDGE 2015 року випуску, об`єм двигуна 1999 см.куб., номерний знак - НОМЕР_1 , VIN код: НОМЕР_2 , зеленого кольору. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності на транспортний засіб FORD EDGE 2015 року випуску, об`єм двигуна 1999 см.куб., номерний знак - НОМЕР_1 , VIN код: НОМЕР_2 , зеленого кольору - відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 5 155 грн. 63 коп.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Малега С.О. просить рішення суду від 16 серпня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні первісного позову та задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин у справі, неправильне застосування норм матеріального права.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Маркова Ю.В. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду від 16 серпня 2023 року залишити без змін, посилаючись на його законність та обгрунтованість.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом частин першої та сьомої статті 41 Конституції України, частин першої та п`ятої статті 319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і таке використання не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.

Згідно з вимогами статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно з вимогами ч.3 ст. 65 СК України, для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Відповідно до ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється (ч. 3 ст. 372 ЦК України).

Згідно з вимогами ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст.57 СК України визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Відповідно до п. 3 ч. 1 статті 57 СК України - особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Таким чином, позивачеві достатньо підтвердити, що спірний об`єкт набутий під час шлюбу, і тоді вже тягар доказування покладається на відповідача, який повинен доводити, що цей об`єкт не є спільною сумісною власністю подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Відповідно до положень ст. ст.69, 70 СК дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У справі встановлено, з 09 серпня 2014 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2023 року шлюб між сторонами було розірвано. Вказане рішення суду набрало законної сили (а.с.19, 74).

27 лютого 2020 року у період шлюбу сторін було придбано транспортний засіб автомобіль Ford Edge, зеленого кольору, 2015 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, який було зареєстровано за ОСОБА_1 (а.с.21, 22).

ОСОБА_2 зазначав про те, що спірний автомобіль був придбаний у період шлюбу сторін за спільні кошти сімейного бюджету та був зареєстрований за ОСОБА_1

ОСОБА_1 зазначала про те, що спірний автомобіль придбано за її особисті кошти, які подарувала їй її баба.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Слід зазначити, жодних належних та допустимих доказів придбання спірного автомобіля у період шлюбу сторін саме за особисті кошти ОСОБА_1 матеріали справи не містять, тому суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 .

Отже, оскільки, спірний автомобіль придбано в період шлюбу, доказів придбання транспортного засобу за особисті кошти ОСОБА_1 не надано, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що транспортний засіб Ford Edge, зеленого кольору, 2015 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 є спільно сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Враховуючи презумпцію рівності часток подружжя у спільному сумісному майні, судом першої інстанції вірно встановлено, що автомобіль Ford Edge, 2015 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності в рівних частках.

Відповідно до висновку про вартість від 18 січня 2023 року, складеного ТБ Дніпропетровська Універсальна на замовлення ОСОБА_2 , ринкова вартість автомобіля Ford Edge, зеленого кольору, 2015 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 станом на 18 січня 2023 року становить 601 685 грн. (а.с.25-52).

Вказаний висновок не спростовано. Належних та допустимих доказів стосовно того, що вартість спірного автомобіля є меншою суду надано не було.

Таким чином, 1/2 частина вартості вказаного автомобіля становить 300 842 грн. 50 коп.

Враховуючи викладене, виходячи з того, що спірним автомобілем користується ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що поділити майно подружжя, яке є об`єктом спільної сумісної власності, а саме: автомобіль Ford Edge, 2015 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , необхідно наступним чином: спільне сумісне майно виділити у власність ОСОБА_1 та стягнути з неї на користь ОСОБА_2 вартість 1/2 частини автомобіля у розмірі - 300 842 грн. 50 коп.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про обґрунтованість її зустрічних позовних вимог, доведеність її вимог про те, що спірний автомобіль було придбано у період шлюбу сторін, але саме за її особисті кошти є недоведеними належними та допустимими доказами у справі.

Посилання в апеляційній скарзі на неповне з`ясування судом обставин у справі, неправильне застосування норм матеріального права є необґрунтованими.

Твердження в апеляційній скарзі про незаконність та необґрунтованість рішення суду є безпідставними.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційної скарги не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Малеги Світлани Олександрівни залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 серпня 2023 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко

Судді Т.П.Красвітна

О.В.Свистунова