Справа № 336/51/21
Пр. № 2/336/64/2023
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

14 серпня 2023 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді Щасливої О.В.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення спадкоємця від права на спадкування, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

6 січня 2021 року позивач звернулася до суду з позовом про усунення спадкоємця від права на спадкування, визнання права власності в порядку спадкування за законом на нерухоме майно.

В заяві зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 сталася смерть її чоловіка та батька відповідачки ОСОБА_3 , якому на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку від 27.01.2010 року належало право власності на земельну ділянку площею 0,0519 га з кадастровим номером :07:084:0100, що розташована у місті Запоріжжі на території обслуговуючого садово-городнього кооперативу «Медик-1» під номером 13. Сторони є спадкоємцями померлого першої черги за законом, які прийняли спадщину у встановленому законом порядку, звернувшись із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Померлий чоловік позивачки за життя переніс інсульт, мав статус особи з інвалідністю, останні роки страждав на тяжку форму онкологічного захворювання, у зв`язку з чим був прикутим до ліжка, не мав фізичної можливості самостійно забезпечувати свою життєдіяльність, обслуговувати себе, задовольняти елементарні фізіологічні потреби, потребував постійного стороннього догляду, який надавала йому виключно позивачка. Крім того, отримуване ним лікування було дорогим, його щоденна вартість обчислювалась сумами в 1500-3000 грн. Останні тижні життя чоловік знаходився в реанімаційному відділенні медичного закладу, де його постійно відвідувала позивачка. Після смерті ОСОБА_3 лише позивач несла видатки з його поховання та поминання, встановлення надгробного пам`ятника. Відповідачка, яка давно проживає за межами держави, останні п`ятнадцять років життя спадкодавця взагалі не відвідувала батька. Будучи достеменно обізнаною про безпорадний стан здоров`я батька, відповідачка умисно ухилялася від надання йому майнової допомоги, хоча як молода за віком, працездатна та працевлаштована особа мала таку можливість; не опікувалася його інтересами, не брала участі в його утриманні, організації його життєдіяльності. У зв`язку з викладеним позивачка просить усунути відповідача від права на спадкування за законом після смерті спадкодавця.

Ухвалою судді від 12.01.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі.

Заходи забезпечення позову, доказів судом не вживалися.

Ухвалою суду від 12.01.2021 року витребувано копію спадкової справи після смерті ОСОБА_3 в п`ятій Запорізькій державній нотаріальній конторі.

На підставі ухвали суду від 02.03.2021 року з комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 9» та з комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 5» витребувані амбулаторні картки та історії хвороб ОСОБА_3

25 травня 2021 року судом надано доручення компетентному суду Російської Федерації про виконання окремих процесуальних дій, а саме: з`ясування у відповідачки, чи визнає вона позов та чи бажає взяти участь в розгляді справи, яке через припинення між державами комунікацій з надання правової допомоги у зв`язку з російською агресією залишилось без виконання.

На підставі ухвали суду від 21.09.2022 року підготовче провадження в справі закрито та справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою суду від 06.03.2023 року з комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» витребувані історії хвороб ОСОБА_3 .

В судовому засіданні 6 березня 2023 року позивачка звернулась до суду із вступним словом, судом були допитані свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

В судове засідання 14 серпня 2023 року позивачка та її представник не з`явились. Представник позивачки надала суду письмове звернення, яке містить прохання про вирішення справи у її відсутність, задоволення позову, а також згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи.

Вказані обставини у відповідності до ст. ст. 211, 223 ЦПК України зумовили вирішення справи у відсутність позивачки та її представника.

Відповідачка, належним чином повідомлена про дату, час та місце вирішення справи, до суду не з`явилася з невідомих причин.

Відзив на позов, клопотання про відкладення судового розгляду або про вирішення справи у її відсутність відповідачка не надала.

Зазначені обставини в силу ст. 280 ЦПК України є підставою для вирішення справи при заочному розгляді на підставі згоди позивача, висловленої в письмовій заяві її представника.

Вислухавши позивачку, свідків, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, з наступних міркувань.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 сталася смерть чоловіка позивачки та батька відповідачки ОСОБА_3 , якому належало право власності на земельну ділянку площею 0,0519 га з кадастровим номером :07:084:0100, що розташована у місті Запоріжжі на території обслуговуючого садово-городнього кооперативу «Медик-1» під номером 13, на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку від 27.01.2010 року (а. с. 11, 13-19). У встановлений законом шестимісячний строк, а саме: 18 жовтня 2013 року, позивачка подала заяву про прийняття приватному нотаріусу Запорізького міського нотаріального округу Філіповій Л.П. (а. с. 62). Відповідачка 9 серпня 2013 також звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (а. с. 48). Свідоцтва про право на спадщину сторони не отримали, як випливає з матеріалів спадкової справи. Звернення позивачки до нотаріальної контори з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину увінчалось винесенням постанови нотаріуса від 07.10.2020 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії через неможливість видачі свідоцтва на всю спірну земельну ділянку у зв`язку з прийняттям спадщини двома спадкоємцями, кожному з яких належить право на частину спадкового майна (а. с. 67-70).

Правовідносини, що витікають із права на спадкування, внормовані Книгою шостою ЦК України.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, як випливає із змісту ст. 1217 ЦК України.

Відсутність заповіту, на підставі якого спадкодавець ОСОБА_3 розпорядився б своїм майном на випадок смерті, зумовило спадкування після його смерті за законом.

Коло осіб, які мають право на одержання спадщини за законом в першу чергу, визначено статтею 1261 ЦК України, і до них відносяться діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до наведеного положення цивільного законодавства сторони в справі є спадкоємицями першої черги за законом померлого ОСОБА_3 .

Склад спадщини утворюють всі права та обов`язки, які належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини та не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Як вже зазначено судом, спадкодавець ОСОБА_3 за життя набув права власності на земельну ділянку площею 0,0519 га з кадастровим номером :07:084:0100, що розташована у місті Запоріжжі на території обслуговуючого садово-городнього кооперативу «Медик-1» під номером 13, тому за умови прийняття спадщини з урахуванням рівності часток спадкоємців у спадщині, встановленої статтею 1267 ЦК України, розмір часток кожної із спадкоємців першої черги за законом ОСОБА_3 становить частину спадкового майна.

Право на спадкування здійснюється шляхом прийняття спадщини.

Згідно із ст. ст. 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини протягом шестимісячного строку, який починається з часу відкриття спадщини, а статтею 1273 ЦК України передбачено право спадкодавця відмовитися від спадщини, подавши протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, відповідну заяву.

Фізична особа, яка в силу ст. 12 ЦК України є вільною у здійсненні своїх прав, вправі прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України).

Сторони здійснили право на прийняття спадщини за внормованою законом процедурою, вчасно звернувшись до нотаріуса з відповідними заявами, як випливає з матеріалів спадкової справи.

Свідоцтва про право на спадщину сторони не отримали: позивачка - через відмову нотаріуса вчинити означену нотаріальну дію, втілену у постанові від 07.10.2020 року, відповідачка - тому, що не подала заяви про отримання свідоцтва про право на спадщину.

Між тим право на спадкування не є безумовним.

Випадки припинення цього права внормовано статтею 1224 ЦК України, що встановлює підстави усунення від права на спадкування і відповідно до якої за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

За роз`ясненнями п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» під безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду та піклування. Правило частини п`ятої статті 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов`язані утримувати спадкодавця.

З наведених положень цивільного законодавства і роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України слідує, що спадкоємці можуть бути усунені від спадкування за сукупності передумов, а саме: безпорадного стану спадкодавця, за якого він не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду та піклування (1) та свідомого нехтування спадкоємцем, який може надавати таку допомогу, від її надання (2).

Як зазначено у Постанові Верховного Суду від 18 жовтня 2021 року у справі № 205/4674/19, позбавлення особи права спадкувати - це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням, передусім, характеру поведінки відповідача. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Крім того, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Суд у відповідності до ст. 263 ЦПК України враховує означені висновки Верховного Суду при розв`язанні подібних правовідносин, і при вирішенні спору на користь позовних вимог доходить висновку, що позивач довела сукупність обставин, які в силу закону можуть бути передумовою для усунення спадкоємиці від права на спадкування.

Безпорадний стан спадкодавця, лікування якого потребувало значних витрат, його потреба в постійному сторонньому догляді підтверджуються як оглянутими судом медичними документами, так і показаннями свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про те, що ОСОБА_3 дуже важко хворів, був прикутим до ліжка, догляд за ним здійснювала позивач та її донька, відповідачка жодного разу не провідала батька.

Факт ухилення відповідачки від надання майнової допомоги спадкодавцю, який адресував їй відповідні прохання, також доведений позивачкою з застосуванням показань згаданих свідків, які пояснили, що ОСОБА_3 та його дружина, які випробовували скрутне майнове становище через значні видатки на лікування спадкодавця, неодноразово зверталися до відповідачки, яка є фінансово спроможною особою, з проханням про надання допомоги, проте вона, приймаючи на себе зобов`язання з фінансової підтримки батька, жодного разу не виконала своїх обіцянок.

За роз`ясненнями п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Таким чином, відмова нотаріуса не припиняє права спадкоємця на отримання спадщини, а його право в такому випадку підлягає судовому захисту.

Відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Так як позивачці не сталося можливим отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі на тлі того, що вона здійснила дії з прийняття спадщини, її право підлягає захисту у відповідності до обраного нею способу захисту порушеного права.

Керуючись ст. ст. 1216, 1218, 1222, 1224, 1261, 1269 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 5, 12, 13, 77-81, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , до ОСОБА_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , чий реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий, задовольнити.

Усунути ОСОБА_2 від права на спадкування після смерті ОСОБА_3 , яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 0,0519 га з кадастровим номером :07:084:0100, що розташована у місті Запоріжжі на території обслуговуючого садово-городнього кооперативу «Медик-1» під номером 13, з цільовим призначенням - індивідуальне садівництво, категорія земель - землі сільськогосподарського призначення, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя О.В. Щаслива