Справа №521/2762/23
Провадження №2/521/1968/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2023 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді Тополевої Ю.В.,

за участю секретаря Бодрухіної К.І. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи: Органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , за участі третьої особи: Органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав, в якому просив позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позов обґрунтований такими обставинами. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу у сторін народилася дочка - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Представник позивача вказує, що після розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишись проживати разом із батьком. Вказує, що з часу розірвання шлюбу між сторонами, тобто з 29 вересня 2021 року, відповідач створила умови, що шкодять інтересам спільної доньки, а саме: відповідач ігнорує доньку, не піклується про неї, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться її успіхами, станом здоров?я, не піклується про фізичний і духовний розвиток, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкується з нею в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення; не дає доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти. Фактично після розлучення відповідач самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, а тому позивач вважає, що має усі підстави вважати, що поведінка відповідача відносно її неповнолітньої дочки є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками. Зі слів представника позивача, позивач неодноразово намагався використати позасудові шляхи вирішення даної проблеми, для чого намагався розмовляти, домовитися, знайти компроміс задля спільної доньки, її психоемоційного стану, проте відновити права дитини в позасудовий спосіб, не вдалося.

У відкритому судовому засіданні представник ОСОБА_1 позов підтримав та просив його задовольнити.

ОСОБА_2 у відкрите судове засідання не з`явилась про дату, час та місце судового засідання повідомлялась належним чином, про причини неявки не повідомила, заяви про розгляд справи у її відсутність та відзив на позовну заяву не подавала.

Представник Органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради у відкрите судове засідання не з`явилась про дату, час та місце судового засідання повідомлялась належним чином. 29 травня 2023 року подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити у її відсутність.

Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд вважає, що вони виникли у зв`язку із особистими немайновими правами, обов`язками батьків та дітей, та в зв`язку із обов`язком батьків утримувати дитину а тому регулюються Главою 13, 15 СК України.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 29 вересня 2021 року справа №521/7917/21 (а.с. 11-12).

Встановлено, що в період шлюбу у сторін народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 10).

Судом встановлено, що неповнолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 після розірвання шлюбу між сторонами залишилась проживати разом із батьком за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 13-14, 16, 17).

Як зазначає позивач, після розірвання шлюбу відповідач фактично самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків.

Згідно з висновком органу опіки та піклування про розгляд питання щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно її неповнолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від 16.05.2023 року № 1232/01-20 вбачається, що неповнолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , написала заяву до Служби у справах дітей Одеської міської ради від 27 квітня 2023 року, в якій висловила своє бажання стосовно позбавлення батьківських прав матері, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно неї. Мати дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, з дитиною не спілкується, від виховання доньки самоусунулась, за місцем проживання дитину не відвідує, не піклується про фізичний і духовний розвиток ОСОБА_3 , не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, станом здоров`я не цікавиться, матеріальної допомоги не надає. ОСОБА_2 надала нотаріально посвідчену заяву, в якій заявляє, що не заперечує проти позбавлення її батьківських прав щодо її неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З дочкою вона не проживає з вересня 2020 року, не приймає участь у вихованні, не утримує, не виконує батьківських обов`язків. Їй відомо про розгляд зазначеного питання та просить слухати справу за її відсутністю (заява зареєстрована в реєстрі за № 241 від 07.04.2023 року, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Горбачук Г.Б.) (а.с. 43-45).

Крім того, у відкритому судовому засіданні було допитано свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Як зазначила свідок ОСОБА_5 , ОСОБА_2 з дитиною не спілкується, від виховання доньки самоусунулась, за місцем проживання дитину не відвідує, не піклується про її фізичний і духовний розвиток. Під час спільного проживання з позивачем, в їхньому будинку було неохайно, дитина потребувала додаткового харчування.

Свідок ОСОБА_6 повідомила, що під час перебування у зареєстрованому шлюбі з позивачем, ОСОБА_2 взяла у неї в борг грошові кошти, які програла у гральних автоматах. На питання суду про те, чи намагалась ОСОБА_2 після розірвання шлюбу з позивачем цікавитись життям дочки, зазначила що вказаною інформацією не володіє.

У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Пунктом 2 частини 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини.

З аналізу вказаної статті, суд вважає, що зазначені підстави є вичерпними та позбавлення батьківських прав є правом, а не обов`язком суду.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько чи мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки.

Позивач в підтвердження позовних вимог про позбавлення батьківських прав, послався на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків, пов`язаних з вихованням дитини, а саме: не цікавиться дитиною, не піклується про неї, абсолютно байдужа до дочки, не приймає участь у її вихованні.

Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч. 1 ст.164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно своєї дитини в матеріалах справи відсутні.

Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують , та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

ВСС України у справі № 211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. В даній постанові суд касаційної інстанції підкреслив наступне, що при позбавленні батьківських прав суду слід не тільки встановити ухилення батька від виконання батьківських обов`язків, а також чи попереджувався батько офіційно про необхідність змінити ставлення до дитини. Позиція Верховного Суду у даній справі базується, серед іншого, на рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України». З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, не було достовірно доведено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не встановлено обставин, які є беззаперечними підставами для позбавлення відповідача батьківських прав, у зв`язку з чим, слід відмовити в задоволенні позову.

Суд критично оцінює висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо ОСОБА_3 , оскільки даний висновок є недостатньо обґрунтованим, а тому не може бути беззаперечним доказом для підтвердженням факту ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, а також застосування до неї такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав. При цьому, суд враховує, що такий висновок має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (ч.ч. 5, 6 ст. 19 СК України).

Матеріали справи також не містять відомостей про застосування до ОСОБА_2 заходів попередження та впливу про необхідність змінити ставлення до дитини.

Щодо показань свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , суд вважає їх такими, що не несуть об`єктивної оцінки діям ОСОБА_2 щодо свідомого систематичного ухилення від обов`язків по вихованню дитини. Доводи про те, що ОСОБА_2 брала у ОСОБА_6 грошові кошти, які були витрачені на азартні ігри не підтверджені належними та допустимими доказами. Суд також звертає увагу, що свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є рідними сестрами позивача, а тому є зацікавленими особами.

Позивачем та третьою особою в ході розгляду справи не доведено, що поведінка відповідача відносно своєї дочки є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, не доведено та не надано суду достатніх доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом саме позбавлення матері батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дитини.

Беззаперечні докази винної поведінки та свідомого нехтування своїми обов`язками відповідачем, які б свідчили про злісне ухилення нею від виховання своєї дитини і як наслідок необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав, у матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги належить залишити без задоволення, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами умисного ухилення ОСОБА_2 від виконання батьківських обов`язків відносно ОСОБА_3 , а позбавлення батьківських прав відносно неповнолітньої дитини не забезпечуватиме інтересів самої дитини.

Керуючись ст.ст. 150, 164, 166, 180, 183, 191 СК України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 81, 89, 141, 258-259, 267, 268 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи: Органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 28 вересня 2023 року.

Суддя: Ю.В. Тополева