Провадження № 2/752/6724/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 листопада 2023 року місто Київ

Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Ольшевської І.О.,

секретаря судових засідань Стороженко С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та зобов`язання спростувати недостовірну інформацію, -

ВСТАНОВИВ:

До Голосіївського районного суду надійшов позов ОСОБА_3 , за результатом розгляду якого позивач просить суд:

визнати інформацію, яка розміщена відповідачем на інтернет-сайті

« ІНФОРМАЦІЯ_1 » у вигляді статті під назвою « ОСОБА_1 промывает кровавые миллиарды РФ, ОСОБА_8 ОСОБА_10 помогают» (текст та мову назви статті викладено мовою оригіналу) від 10.08.2023 р. недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та порушує ділову репутацію ОСОБА_1 , а саме: (текст та мову статті викладено мовою оригіналу):

«К нам в редакцию поступила информация о раскрытии ещё одного конвертационного центра. Можно подумать, что ничего интересного, но это особенный случай. Такой наглости и масштаба противозаконной деятельности, с которой действовали фигуранты, уже не видели давно. Особенность здесь в том, что деньги от этих махинаций злоумышленники перенаправляли на финансирование донбаських российско-террористических организаций, с которыми мы воюем уже не первый год.

Последний участник, ещё более важный в этой истории, гражданин России ОСОБА_1 . Долгое время этот персонаж проделывал финансовые махинации на территории нашей и ряда соседних стран. Помимо криминальной истории с конвертационным центром, ОСОБА_1 имел прямое отношение к нелегальным схемам возмещения НДС. Он участвовал в снижении таможенной стоимости продукции, которая проходила через Одесскую и Львовскую таможни. Эти схемы он проделывал благодаря серьёзной и влиятельной «крыше» среди руководства ДФС Украины.

Для криминальных ОСОБА_7 даже приобрёл фальшивый идентификационный код и создал десятки фиктивных компаний, которые оформляли на подставных лиц. Именно через эти компании ОСОБА_1 и осуществлял незаконные операции.

Кстати, интересный и важный факт из его биографии - тесное сотрудничество с ФСБ России. Этот персонаж вовсе не должен находится на территории нашей страны, поскольку информация о нём внесена в базу данных о нежелательных мигрантах.

Изюминкой всей этой истории является то, что подельница ОСОБА_1 - ОСОБА_8 имела интимную близость с ОСОБА_1 и даже родила от него ребёнка. Этот факт тщательно скрывается от общественности.

Правда, иногда «малину» перебивают досужие журналисты, ничтоже сумняшеся публикующие свое очередное расследовании об очередном конвертационном центре. Так, на днях достоянием общественности стала информация о деятельности некоего ОСОБА_1 , который является одним из ключевых организаторов конветрационного центра, действующего в столице Украины и связанного как с бандитами из девяностых - одним из приближенных широкоизвестного в узких кругах «ІНФОРМАЦІЯ_8» - ОСОБА_10 по кличке «ІНФОРМАЦІЯ_9» с женой ОСОБА_8, так, с другой стороны - с еще более широкоизвестным ОСОБА_11 . Тем самым, который был главой ГФС и запомнился клетчатым одеялом и носилками, на которых его носили то в суд, то из суда.

Хотя у Хидиряна имеется украинский паспорт, но в то же время он является гражданином Российской Федерации.

Не стало препятствием для стремительной карьеры в Украине для ОСОБА_1 и наличие фамилии « ОСОБА_1 » в базе данных Госпогранслужбы о лицах, пересечение которыми границы Украины нежелательно.

А ОСОБА_1, помимо криминальной истории с конвертационным центром, имел прямое отношение к нелегальным схемам возмещения НДС. Он участвовал в снижении таможенной стоимости продукции, которая проходила через ІНФОРМАЦІЯ_4 », (джерело походження - веб-сайт: ІНФОРМАЦІЯ_5 »;

зобов`язати відповідача у строк, не пізніше п`яти календарних днів з дня набрання законної сили рішення суду, спростувати недостовірну інформацію, що поширена про ОСОБА_1 у статті під назвою « ОСОБА_1 промывает кровавые миллиарды РФ, ОСОБА_8 ОСОБА_10 помогают» (текст та мову назви статті викладено мовою оригіналу), що була поширена ІНФОРМАЦІЯ_6 на веб-сайті « ІНФОРМАЦІЯ_5 » в мережі Інтернет за посиланням - « ІНФОРМАЦІЯ_1 » шляхом розміщення резолютивної частини судового рішення в цій справі із зазначенням, що поширена інформація є недостовірною;

покласти на відповідача судові витрати, пов`язані з розглядом справи.

В обґрунтування позову зазначає, що 16.08.2023 р. позивачу стало відомо про поширення щодо нього недостовірної інформації новинним порталом « ІНФОРМАЦІЯ_5 » через мережу Інтернет шляхом розміщення статті за посиланням - « ІНФОРМАЦІЯ_1 » під назвою - « ОСОБА_1 промывает кровавые миллиарды РФ, ОСОБА_8 ОСОБА_10 помогают» від 10.08.2023 р. Вищевказана стаття не містить автора, щоб його ідентифікувати, також неможливо встановити, скільки користувачів мережі Інтернет на момент складання цієї заяви переглянули вищевказану статтю. Водночас на сайті steblonews.com зазначається наступна інформація: «Власник веб - сайту: ОСОБА_12 . Конт. тел. НОМЕР_1 ; Електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_7 . Адміністрування веб-сайту здійснюється ТОВ «УЛЬТРА АКТИВ». Е-meіl: ultra , тел. НОМЕР_2 ; адреса для листування: 79034, Львівська обл., м. Львів, вул. Чигиринська, буд. 43. З питань розміщення інформації та виникнення пов`язаних з цим питань звертатись через Адміністратора веб-сайту». Позивач вважає, що інформація, яка наведена в оспорюваній статті, є недостовірною, подана у статті у такому вигляді, що в читачів складається негативне враження, що позивач причетний до вчинення кримінальних правопорушень та розробки злочинних схем щодо ухилення від сплати податків. Водночас жодних доказів щодо вчинення, причетності позивача до кримінальних правопорушень, означених у статті, не наведено, що означає, що відповідачем поширено недостовірну інформацію про позивача. З наведеного вбачається, що поширена інформація створює враження в пересічного громадянина про протиправну незаконну діяльність позивача, що безумовно завдає шкоду його честі і гідності, оскільки ця інформація не відповідає дійсності.

Ухвалою судді від 04.09.2023 р. за поданим позовом відкрито провадження та вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

За зареєстрованою у встановленому законом порядку адресою місця реєстрації відповідача направлялись ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, які повернулися з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

Отже зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини п`ятої статті 279 ЦПК України.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Так, позивач у підтвердження факту статті під назвою « ОСОБА_1 промывает кровавые миллиарды РФ, ОСОБА_8 ОСОБА_10 помогают», на веб-сайті steblonews.com надає роздруківку веб-сторінки за посиланням у мережі Інтернет ІНФОРМАЦІЯ_1, яка судом не може бути прийнята у вигляді доказу, оскільки як доказ роздруківка не завірена буд-яким офіційним способом, зокрема, таким як: нотаріальне посвідчення або посвідчення адвокатом, що позбавляє суд можливості перевірити автентичність змісту, зазначеному в роздруківці, до оригіналу, зокрема веб-сторінки.

Так само, не подано до суду іншого письмового доказу, який був належним та допустимим для засвідчення автентичності тексту, а саме, що інформація, викладена в роздруківці, є оригінальною, її вміст є недосяжним до зміни або фальсифікації та відповідає веб-стронці, до прикладу, об`єктивно складеного адвокатом протоколу огляду веб-сторінки, висновку спеціаліста, в питанні щодо змісту веб-сторінок, включаючи питання про його автентичність або ж електронної копії веб-сторінки, підписаної електронним цифровим підписом.

Верховний Суд у постанові від 30.10.2019 у справі № 711/9146/16-ц (провадження № 61-20453св18) зазначив про таке: «Посилаючись у спростування доводів апеляційних скарги на те, що факт здійснення публікації відповідного змісту підтверджується роздруківкою із веб-сайту, суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що згідно з положеннями глави 5 «Докази» розділу І «Загальні положення» ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час розгляду справи апеляційним судом, роздруківки Інтернет-сторінок (веб-сторінок), які є паперовим відображенням електронного документа, самі по собі не можуть бути доказом у справі. Такі роздруківки визнаються доказом у разі, якщо вони виготовлені, видані і засвідчені власником відповідного Інтернет-ресурсу або провайдером, тобто набувають статусу письмового доказу. Веб-сторінки є електронними документами, які фізично не можуть надаватися суду, однак вони можуть містити відомості про обставини, які мають значення для справи, тому суд може провести огляд і дослідження таких документів у місці їх знаходження (на відповідному Інтернет-ресурсі за вказаним стороною справи посиланням) з фіксацією таких процесуальних дій у протоколі.»

Зважаючи на вищенаведену практику Верховного Суду, позивач не подав клопотання до суду в порядку, встановленому ч. 7 ст. 85 ЦПК України.

Також варто відзначити, що не було надіслано заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, а також не надійшло обґрунтувань, які б ініціювали необхідність проведення судового засідання з метою огляду веб-сторінки та фіксації її змісту у протоколі судового засідання.

Згідно із статтями 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації.

Згідно частини 2 пункту 4Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27.02.2009, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про інформацію» інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Слід мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

За правилом ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд звертає увагу, що вимоги до електронних доказів встановлені ст. 100 ЦПК України, якою передбачено: 1. Електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). 2. Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. 3. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. 4. Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. 5. Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

У статті 1 Закону України «Про телекомунікації» зазначено: домен - частина ієрархічного адресного простору мережі Інтернет, яка має унікальну назву, що її ідентифікує, обслуговується групою серверів доменних імен та централізовано адмініструється; доменне ім`я - позначення (словесне, цифрове, словесно-цифрове), яке використовується для ідентифікації діяльності юридичних і фізичних осіб в мережі Інтернет, з будь-якою метою.

Поняття «веб-сайт» міститься у наказі Державного комітету інформаційної політики, телебачення і радіомовлення України, Державного комітету зв`язку та інформатизації України від 25 листопада 2002 року № 327/225 «Про затвердження Порядку інформаційного наповнення та технічного забезпечення Єдиного веб-порталу органів виконавчої влади та Порядку функціонування веб-сайтів органів виконавчої влади», згідно з яким веб-сайт - це сукупність програмних та апаратних засобів з унікальною адресою у мережі Інтернет разом з інформаційними ресурсами, що перебувають у розпорядженні певного суб`єкта і забезпечують доступ юридичних та фізичних осіб до цих інформаційних ресурсів та інші інформаційні послуги через мережу Інтернет.

Власником сайту є особа, на яку зареєстроване відповідне доменне ім`я. Доменне ім`я, зареєстроване у відповідному домені, використовується для позначення відповідного сайту. Для того щоб сайт був позначений конкретним доменним ім`ям, спочатку необхідно зареєструвати доменне ім`я у відповідному домені.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про авторське і суміжні права» власник веб-сторінки - особа, яка є володільцем облікового запису, що використовується для розміщення веб-сторінки на веб-сайті, та яка управляє і (або) розміщує електронну (цифрову) інформацію в межах такої веб-сторінки. Власник веб-сайту не є власником веб-сторінки, якщо останній володіє обліковим записом, що дозволяє йому самостійно, незалежно від власника веб-сайту, розміщувати інформацію на веб-сторінці та управляти нею.

Частиною 1ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Положеннями ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, суд доходить висновку про відсутність юридичного складу правопорушення, яке є підставою для захисту порушеного права у спосіб, передбачений ст. 277 ЦК України, оскільки в даному випадку позивачем не доведений факт поширення відповідачем інформації, яка стосується позивача, як необхідний елемент юридичного складу такого правопорушення.

Однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Виходячи з вищенаведеного, дослідивши усі наявні в матеріалах справи докази, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд не знаходить достатнього належного підтвердження поширення відповідачем інформації, яку позивач просить спростувати у своїх позовних вимогах, а тому приходить висновку про відсутність підстав для їх задоволення.

У зв`язку з цим суд не досліджує повно та всебічно характер поширеної інформації та не здійснює оцінку її достовірності.

Суд бажає відзначити, що інформація, яку позивач просить спростувати у своїй позовній заяві, подана не державною мовою. Це важливий аспект, оскільки навіть у разі підтвердження факту її поширення, суд втратив би можливість відповідно оцінити її зміст у відповідності до вкладеного в неї контексту, включаючи питання, чи є ця інформація фактичною чи оціночною. Таким чином, в аналогічних ситуаціях розумним є додавати до справи належним чином засвідчений переклад цієї інформації на українську мову.

Виходячи з вищенаведеного, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та зобов`язання спростувати недостовірну інформацію.

Витрати позивача, у зв`язку із відмовою в задоволенні позову, слід залишити за позивачем у відповідності до норми ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 4, 12, 13, 19, 76-83, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та зобов`язання спростувати недостовірну інформацію залишити без задоволення.

2. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

3. Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду або через Голосіївський районний суд міста Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_12 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 .

Повний текст судового рішення складено та підписано 13.11.2023 року.

Суддя І.О. Ольшевська