ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1820/23Головуючий по 1 інстанції
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2023 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів Новікова О.М., Гончар Н.І., Фетісової Т.Л., розглянувши у письмовому провадженні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 29 серпня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Черкаської міської ради про відшкодування збитків, моральної шкоди спричиненої неправомірним рішенням, -

в с т а н о в и в:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 19 листопада 2019 року виконавчий комітет Черкаської міської ради прийняв рішення № 1356 «Про встановлення тарифів на обслуговування ІТП в житлових будинках, що перебувають на балансі КПТМ «Черкаситеплокомуненерго».

26 грудня 2019 року Черкаська міська рада прийняла рішення № 2-5573 «Про підтвердження рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради від 19.11.2019 № 1356 «Про встановлення тарифів на обслуговування ІТП в житлових будинках, що перебувають на балансі КПТМ «Черкаситеплокомуненерго».

Зазначила, що в КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» їй відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 на квартиру АДРЕСА_1 . На цьому рахунку їй проводять нарахування сум за послуги та зараховують сплачені позивачем кошти.

На підставі цих рішень вона була змушена з січня 2020 року по 2 лютого 2021 року оплачувати рахунки КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» за послугу з обслуговування ІТП в житловому будинку.

За цей період нею було сплачено КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» грошові кошти в сумі 202,36 грн., в т.ч.: 21.03.2020 року - 21,84 грн.; 21.03.2020 року - 45,13 грн.; 15.06.2020 року - 135,39 грн.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 2 лютого 2021 року у справі № 580/2470/20, яка набрала законної сили 2 лютого 2021 року, вищеназвані рішення Черкаської міської ради та її виконавчого комітету визнано протиправними та скасовані.

Між тим, незважаючи на скасування судом рішень Черкаської міської ради та її виконавчого комітету, сплачені нею грошові кошти до цього часу не відшкодовано.

З огляду на викладені обставини позивач вважає, що їй завдана шкода у сумі 202,36 грн., сплаченої нею відповідно до неправомірного рішення № 1356 «Про встановлення тарифів на обслуговування ІТП в житлових будинках, що перебувають на балансі КПТМ «Черкаситеплокомуненерго».

Також позивач зазначила, що в результаті розгляду судом у м. Києві вона витратила кошти на придбання квитків на проїзд з м. Черкаси до м. Києва 02.02.2021року на судове засідання до Шостого апеляційного суду для участі у розгляді апеляційної скарги на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2020 року у справі № 580/2470/20 щодо скасування незаконних вище перелічених рішень та придбання квитків з м. Києва до м. Черкас (повернення додому) 360,00 грн.

До того ж, відстоюючи свої права та права громадян міста у доведенні незаконності рішень місцевої влади та повернення сплачених коштів за незаконну послугу мешканцям міста, враховуючи участь у двох судах адміністративному та апеляційному, складанні колективної вимоги та збору підписів співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 , створенні електронної петиції Че/1821-еп щодо відшкодування матеріальної шкоди мешканцям міста та списання боргу, завданого рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради від 19.11.2019 №1356 «Про встановлення тарифів на обслуговування ІТП в житлових будинках, що перебувають на балансі КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» вона зазнала душевних страждань. Моральну шкоду позивач оцінює в 20 000,00 грн.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просила суд:

- стягнути з Виконавчого комітету Черкаської міської ради () на її користь матеріальну шкоду, завдану незаконним рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради від 19.11.2019 року №1356 «Про встановлення тарифів на обслуговування ІТП в житлових будинках, що перебувають на балансі КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» в сумі 202,36 грн.;

- стягнути з Виконавчого комітету Черкаської міської ради () на її користь завдані збитки в сумі 360,00 грн.;

- стягнути моральну шкоду в сумі 20000,00 грн.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 29 серпня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що при прийнятті постанови Шостим апеляційним адміністративним судом від 02 лютого 2021 року у справі № 580/2470/20 визнано протиправним та скасовано рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради № 1356 «Про встановлення тарифів на обслуговування ІТП в житлових будинках, що перебувають на балансі КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» та рішення Черкаської міської ради від 26.12.2019 №2-5573 «Про встановлення тарифів на обслуговування ІТП в житлових будинках, що перебувають на балансі КПТМ «Черкаситеплокомуненерго».

Відповідно до норм ч. 2 ст. 265 КАС України, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю чи частково з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Згідно з позицією Верховного Суду, викладеної у постанові від 31 березня 2021 року у справі № 805/430/18а, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням та дійшов вірного висновку, що на момент сплати позивачем коштів на рахунок КПТМ «Черкаситеплокомуненерго», рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради було чинним, тому відсутні підстави для стягнення матеріальної шкоди у визначеному позивачем розмірі.

Зважаючи на наведене, суд дійшов висновку, що на момент сплати позивачем коштів на рахунок КПТМ «Черкаситеплокомуненерго», рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради було чинним.

Також не підлягає до задоволення вимога позивача про стягнення з відповідача на її користь завданих збитків в сумі 360 грн., які вона понесла в результаті придбання квитків на проїзд до м. Києва та у зворотньому напрямку до м. Черкаси на судове засідання Шостого апеляційного адміністративного суду для участі у розгляду апеляційної скарги на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 05.11.2020 у справі № 580/2470/20, оскільки такі витрати нею понесені при розгляді адміністративної справи та мають бути відшкодовані у порядку визначеному КАС України.

Крім того, судом зауважено, що позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів тому, що діями відповідача їй заподіяна моральна шкода.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою в якій вказує, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим, ухваленим з неповним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, а також судом порушено норми процесуального права та не дотримано норм матеріального права, тому просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд помилково послався на постанову Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі № 805/430/18а, оскільки предметом розгляду є інші правовідносини, а тому дані справи не є тотожними.

Вказує, що висновки суду ґрунтуються на неправильному тлумаченні відповідачем змісту частини 2 статті 265 КАС України, оскільки ця норма не регулює питань щодо можливості застосування нормативно-правових актів, визнаних судом протиправними. Предметом її регулювання є встановлення моменту втрати чинності нормативно-правовим актом, визнання судом нечинним тобто, ця норма лише визначає порядок дії актів, визнаних судом нечинними, на майбутнє, однак не надає відповіді на питання щодо того, чи можуть фізичні/юридичні особи бути зобов`язані виконувати положення нормативно-правового акта, визнаного судом протиправним та таким, що прийнятий поза межами повноважень, не в порядку та спосіб, передбачені законом.

Зазначає, що необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

ОСОБА_1 вказує, що нею доведено наявність трьох умов, які є необхідною підставою для притягнення органу місцевого самоврядування до відповідальності у вигляді стягнення шкоди.

Щодо завданих збитків позивач вказує, що витрати на проїзд до м. Києва та в зворотньому напрямку пов`язані із завданою шкодою позивачу, спричиненою в результаті прийняття неправомірного рішення виконавчим комітетом, вимушеним захистом позивачем своїх прав в Шостому апеляційному адміністративному суді, тому позивач включила ці витрати до загальної суми завданої шкоди.

Крім того такими діями відповідача їй завдано моральної шкоди, що полягає у значних витратах зусиль, здоров`я та часу для відновлення свого порушеного права.

У відзиві на апеляційну скаргу ВК Черкаської міської ради зазначає, що кошти в сумі 202,36 грн. сплачені не до виконавчого комітету Черкаської міської ради, а на рахунок КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» за надані послуги. В даному випадку відповідач не мав жодних правових, фінансових чи інших відносин з ОСОБА_1 .

В позовній заяві та додатках до неї також відсутні відомості, що позивач зверталася до КПТМ «Чекраситеплокомуненерго» з вимогою повернути вищевказані кошти у зв`язку із визнанням рішень Черкаської міської ради та її виконавчого комітету протиправними та скасованими Шостим апеляційним адміністративним судом.

З норми частини 2 статті 265 КАС України слідує, що оскаржувані рішення втратили чинність саме з 02 лютого 2021 року, так як в постанові Шостого апеляційного адміністративного суду не зазначено про протиправність таких рішень з моменту їх прийняття.

Тобто, на момент сплати ОСОБА_1 коштів в сумі 202,36 грн. до КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» рішення Черкаської міської ради були чинними.

Зазначає, що витрати пов`язані з проїздом до м. Києва на судове засідання повинні бути вирішені в порядку ухвалення додаткового рішення в адміністративній справі, як понесені судові витрати.

Щодо моральної шкоди, то позивачем не доведено її завдання та причинно-наслідкового зв`язку між шкодою та діями відповідача.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги доходить наступних висновків.

Відповідно ст. 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає даним вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 19.11.2019 виконавчим комітетом Черкаської міської ради прийнято рішення № 1356 «Про встановлення тарифів на обслуговування ІТП в житлових будинках, що перебувають на балансі КПТМ «Черкаситеплокомуненерго».

26.12.2019 Черкаська міська рада прийняла рішення № 2-5573 «Про підтвердження рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради від 19.11.2019 року № 1356 «Про встановлення тарифів на обслуговування ІТП в житлових будинках, що перебувають на балансі КПТМ «Черкаситеплокомуненерго».

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.02.2021 року визнано протиправним та скасовано рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради № 1356 «Про встановлення тарифів на обслуговування ІТП в житлових будинках, що перебувають на балансі КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» та рішення Черкаської міської ради від 26.12.2019 року № 2-5573 «Про підтвердження рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради від 19.11.2019 року № 1356 «Про встановлення тарифів на обслуговування ІТП в житлових будинках, що перебувають на балансі КПТМ «Черкаситеплокомуненерго».

При зверненні до суду ОСОБА_1 посилалася на те, що на підставі рішення виконавчого комітету нею сплачено з січня 2020 року по лютий 2021 року на рахунок КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» за послуги «Технічне обслуговування ІТП» в житловому будинку грошові кошти в сумі 202,36 грн.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (стаття 16 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) зроблено висновок, що виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. При цьому одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

Згідно зі статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Отже, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як вказані органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Подібний висновок щодо застосування зазначених норм матеріального права викладений, зокрема, у постановах Верховного Суду від 17 листопада 2020 року у справі № 686/10710/18 (провадження № 61-125св19), від 20 вересня 2021 року у справі № 686/8422/20 (провадження № 61-2846св21), від 25 жовтня 2021 року у справі № 686/27099/20 (провадження № 61-6880ск21), від 15 листопада 2021 року у справі № 686/24617/20 (провадження № 61-10922св21), від 27 жовтня 2022 року у справі № 686/20441/21 (провадження № 61-3969св22).

У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) зазначено, що застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Як вбачається із матеріалів справи, при прийнятті постанови Шостим апеляційним адміністративним судом від 02 лютого 2021 року у справі № 580/2470/20 визнано протиправним та скасовано рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради № 1356 «Про встановлення тарифів на обслуговування ІТП в житлових будинках, що перебувають на балансі КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» та рішення Черкаської міської ради від 26.12.2019 №2-5573 «Про встановлення тарифів на обслуговування ІТП в житлових будинках, що перебувають на балансі КПТМ «Черкаситеплокомуненерго».

В обґрунтування підстав звернення до суду з указаним позовом, позивач посилається на те, що їй завдана матеріальна шкода, яка полягає в тому, що на підставі рішення виконавчого комітету нею сплачено з січня 2020 року по лютий 2021 року на рахунок КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» за послуги «Технічне обслуговування ІТП» в житловому будинку грошові кошти в сумі 202,36 грн.

Право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Нормативно-правові акти можуть бути оскаржені до адміністративного суду протягом всього строку їх чинності.

При цьому, приписами частини другої статті 265 КАС України визначено, що нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Таким чином, процесуальним законодавством регламентовано порядок втрати чинності нормативно-правового акту в разі визнання його протиправним, а саме: з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Зважаючи на такі приписи законодавства, нормативно-правовий акт втрачає чинність з моменту набрання законної сили судовим рішенням.

Отже, положення процесуального законодавства містять імперативне положення, яким по суті визначено повноваження суду при розгляді справи про визнання протиправним та скасування нормативно-правового акту та яке передбачає, що відповідний нормативно-правовий акт може бути визнаний нечинним відповідним рішенням суду лише з моменту набрання ним законної сили.

З огляду на вищевказане імперативне положення Кодексу адміністративного судочинства України суд не наділений повноваженням визнання нормативно-правового акту нечинним з моменту його прийняття, зокрема, й з огляду на те, що останнє може порушувати принцип правової визначеності.

Вказані висновки викладені у постанові Верховного Суду від 23 березня 2023 року у справі № 640/6699/20.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що на час сплати позивачем коштів на рахунок КПТМ «Черкаситеплокомуненерго», рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради було чинним.

Щодо вимоги позивача про стягнення на її користь збитків у розмірі 360 грн., які вона понесла у зв`язку з необхідністю прибуття у судове засідання до адміністративного суду місцезнаходження якого у м. Київ.

Відповідно до частин 1, 2 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1)втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або місить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Проаналізувавши заявлені вимоги ОСОБА_1 , колегія суддів звертає увагу на наступне.

Відповідно до частин 1, 3 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно з частиною 1 статті 135 КАС України витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони.

Отже, витрати, які особа понесла у зв`язку з явкою до суду підлягають відшкодуванню в порядку передбаченим адміністративним процесуальним судочинством в межах розгляду адміністративної справи.

Тому заявлені вимоги позивача в частині понесених збитків, які фактично є судовими витратами у адміністративній справі підлягають їй відшкодуванню у порядку визначеному КАС України.

З огляду на викладене вказані вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають, про що вірно зазначено судом першої інстанції.

Щодо відшкодування моральної шкоди

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Звертаючись до суду з цим позовом у даній частині, ОСОБА_1 посилалася на те, що у зв`язку з прийняттям неправомірних рішень органу місцевого самоврядування та необхідністю відстоювати свої права протягом двох років, позивач, яка є особою поважного віку, зазнала душевних страждань, що також негативно вплинуло на її стан здоров`я.

Такими діями міської ради їй завдано моральну шкоду, яку вона оцінює у розмірі 20000 грн.

Згідно зі статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною першою статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Разом з тим, судам слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Тобто, аналізуючи наведені положення законодавства, з урахуванням обставин справи, а також зваживши на згадані вище роз`яснення Пленуму Верховного Суду України щодо відшкодування моральної шкоди, то насамперед треба звернути увагу на те, що сам факт визнання протиправними дій/бездіяльності суб`єкта владних повноважень не є безумовною і достатньою підставою для стягнення з нього моральної шкоди. У кожному випадку позивач повинен обґрунтувати заподіяння йому такої шкоди, зокрема пояснити в чому конкретно проявилося порушення його нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, що саме спричинило йому моральні страждання і в чому проявляється їхній взаємозв`язок з протиправними діями відповідача.

Крім того, статтею 12 ЦПК України визначено, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статей 77, 78 ЦПК України надані сторонами докази мають відповідати вимогам належності та допустимості, тобто, містити інформацію щодо предмета доказування та бути одержаними в порядку, встановленому законом.

Обов`язок доказування в цивільному процесі встановлений статтею 81 ЦПК України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

У справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди.

Колегія суддів враховує, що дійсно позивач, здійснюючи захист своїх порушених прав внаслідок прийняття протиправного рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради від 19 листопада 2019 року №1356, яким покладено додатковий тягар несення витрат по оплаті житлово-комунальних послуг, перенесла додаткові хвилювання та переживання, спричиненні необхідністю відстоювання своїх прав у судовому порядку.

Отже, на переконання колегії суддів позивачу завдано моральної шкоди, яка нею належним чином обґрунтована. Виходячи з доводів скаржника, колегія суддів вважає їх достатніми та ОСОБА_1 доведено наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди.

Водночас, враховуючи засади розумності, справедливості та об`єктивності, колегія суддів доходить висновку, що таким критеріям відповідає розмір моральної шкоди у сумі 500,00 грн.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (пункти 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України).

За таких обставин рішення суду підлягає скасуванню у частині відшкодування моральної шкоди з ухваленням нового рішення у даній частині.

Відповідно до частини 13 статі 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

ОСОБА_1 при зверненні до суду була звільнена від сплати судового збору, тому судовий збір за розгляд справи у суді першої та апеляційної інстанції підлягає стягненню з відповідача на користь держави у розмірі 62,03 грн.

Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 29 серпня 2023 року в частині відмови у відшкодуванні моральної шкоди скасувати та ухвалити у даній частині нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Черкаської міської ради про відшкодування шкоди спричиненої неправомірним рішенням задовольнити частково.

Стягнути з Виконавчого комітету Черкаської міської ради на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди 500,00 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Виконавчого комітету Черкаської міської ради на користь держави судовий збір у розмірі 62,03 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді