Справа № 638/155/22
Провадження № 2/638/1413/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2023 року Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді Цвіри Д.М.,

за участю секретаря Зінченко А.С.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному провадженні в залі судових засідань Дзержинського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Харківської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом та про встановлення факту постійного проживання позивача разом із спадкодавцем, -

встановив:

До Дзержинського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Харківської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом та про встановлення факту постійного проживання позивача разом із спадкодавцем.

Позовну заяву вмотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача, ОСОБА_5 . Відповідно до заповіту, складеного 08 лютого 2013 року, все належне їй майно, в тому числі належну їй частку квартири АДРЕСА_1 , вона заповіла своєму сину, позивачу, ОСОБА_1 .

Звернувшись до державного нотаріуса Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, ОСОБА_1 отримав відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1280/02-31 від 20 квітня 2021 року у зв`язку з пропущенням шестимісячного строку, встановленого для прийняття спадщини.

Враховуючи те, що на момент смерті ОСОБА_5 , її син, ОСОБА_1 , проживав разом з нею однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_2 , позивач звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з заявою про встановлення факту постійного проживання Позивача разом із спадкодавцем (справа № 638/11378/21).

Ухвалою Дзержинського районного суду від 15.11.2021 року вказану заяву було залишено без розгляду з огляду на наявність спору про право, що унеможливлює розгляд справи у порядку окремого провадження.

Враховуючи викладене, позивач звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом та про встановлення факту постійного проживання позивача разом із спадкодавцем.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 лютого 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначене підготовче судове засідання. Відповідачам встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, повідомлено про те, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами у відповідності з ч. 8 ст. 178 ЦПК України.

28 вересня 2022 року до Дзержинського районного суду надійшов відзив відповідача Харківської міської ради на позовну заяву.

Як вбачається з матеріалів справи, копію ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 лютого 2022 року та позовну заяву з додатками відповідач Харківська міська рада отримав 09 серпня 2022 року.

Відповідно до ч.ч. 7, 8 ст. 178 ЦПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 лютого 2022 року відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк на подання відзиву, що узгоджується з нормами ЦПК України.

Разом з тим, відповідач, подавши до суду відзив із пропуском встановленого строку, не звертався до суду із клопотанням про поновлення строку для подання відзиву, та не надав будь-яких доказів поважності причин, через які був пропущений такий строк.

Відтак, враховуючи подання представником відповідача відзиву з пропуском встановленого судом строку без заявленого клопотання про поновлення строку для подання відзиву, доказів поважності причин, через які був пропущений такий строк, суд дійшов висновку про залишення без розгляду відзиву відповідача Харківської міської ради та вирішує справу за наявними матеріалами. Одночасно представником відповідача Харківської міської ради не було долучено до матеріалів справи довіреність представника на підтвердження його повноважень на представлення інтересів Харківської міської ради в суді.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 липня 2023 року задоволено клопотання про виклик свідків, підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

Позивач та його представник у судовому засідання позовні вимоги підтримали.

Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_6 у судове засідання не з`явились, у матеріалах справи міститься заяви про проведення розгляду справи за їх відсутності, проти задоволення позову не заперечують.

Представник відповідача Харківської міської ради у судове засідання не з`явився, про дату час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, розглянувши подані сторонами документи, допитавши свідків, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла від захворювання серця хронічна серцево-судинна недостатність ОСОБА_5 , мати позивача, що підтверджується свідоцтвом про смерть та лікарським свідоцтвом, дослідженими у судовому засіданні.

На підставі копії заповіту, оригінал якого знаходиться у матеріалах спадкової справи, померлої ОСОБА_5 судом встановлено, що єдиним спадкоємцем є її син, позивач, ОСОБА_1 , якому померла заповіла усе належне їй майно, в тому числі належну їй частку квартири АДРЕСА_1 .

Після смерті матері, позивач, ОСОБА_1 , 20 квітня 2021 року звернувся до державного нотаріуса Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори Теленкова В.С. із заявою про прийняття спадщини.

За результатом розгляду поданих документів, державним нотаріусом було прийнято Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1280/02-31 з огляду на пропущення позивачем шестимісячного строку, встановленого для прийняття спадщини.

26 липня 2021 року позивач звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: факту постійного проживання заявника разом зі спадкодавцем.

Ухвалою Дзержинського районного суду від 15.11.2021 року вказану заяву було залишено без розгляду з огляду на наявність спору про право, що унеможливлює розгляд справи у порядку окремого провадження.

За поясненнями позивача, з початку березня 2020 року він проживав разом з матір`ю за місцем реєстрації його місця проживання: АДРЕСА_2 з огляду на необхідність допомоги їй та її догляду через наявність у неї хронічних захворювань серця та їх загострення, інвалідності щодо вад зору, інвалідності з дитинства, інвалідності 1 групи, та відсутність інших близьких родичів, які б могли проживати з нею, допомагати та підтримувати.

Копією паспорта померлої підтверджується, що зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_5 було АДРЕСА_3 .

Дослідженими судом довідками з Міської клініки №17 та КНП Центр екстреної медичної допомоги підтверджується, що померла мала хронічні захворювання серця, періодично проходила амбулаторне та стаціонарне лікування, а протягом останніх 6 місяців свого життя неодноразово зверталась за викликом лікаря, а також швидкої медичної допомоги.

Крім того, актом непроживання ОСОБА_5 за адресою реєстрації місця проживання, дослідженим судом у судовому засіданні, підтверджується, що з березня 2020 року вона не проживала за зареєстрованим місцем проживання - АДРЕСА_3 .

Актом проживання ОСОБА_5 , дослідженим судом у судовому засіданні, підтверджується факт її проживання з березня 2020 року разом з сином, ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 .

Допитані у судовому засідання у якості свідків сусіди - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса проживання: АДРЕСА_4 ; ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса проживання: АДРЕСА_5 та приятель померлої, ОСОБА_9 , адреса проживання: АДРЕСА_6 повністю підтвердили усі викладені позивачем обставини, повідомили суду, що в березні 2020 року мати позивача вже проживала з позивачем, адже, навіть на 8 березня позивач приходив та вітав ОСОБА_8 та її чоловіка, але не міг затриматися надовго, адже треба було доглядати хвору маму. ОСОБА_7 та ОСОБА_8 також допомагали хворій матері Позивача, систематично приходили у квартиру Позивача купували ліки та інше необхідне, допомагали доглядати хвору маму та виконували інші прохання Позивача, коли він щось не встигав. Свідок ОСОБА_9 був приятелем покійної матері Позивача, часто її навідував, допомагав Позивачеві доглядати за хворою матір`ю під час їх сумісного проживання з Позивачем, особливо коли Позивач був на роботі. Тобто свідки підтвердили, що Позивач забрав мати жити до себе з огляду на погіршення її стану здоров`я та необхідність постійного догляду, де вона й проживала до самої своєї смерті за адресою АДРЕСА_2 разом зі своїм сином, ОСОБА_1 , який піклувався про неї, купував ліки, продукти харчування та доглядав протягом усього цього часу.

Згідно з пунктами 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо.

Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Таким чином, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно з частиною першою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження, а в разі його наявності за правилами позовного провадження.

Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, тому вона законодавчо позбавлена можливості подати позовну заяву.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як визначено ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Вимоги до доказів встановлені ст. 77 ЦПК України, якою встановлено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України: рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, а також показів свідків, з урахуванням допустимості доказів та їх узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про доведеність позивачем факту його постійного проживання разом з спадкодавцем, та, відповідно, визнання його таким, що прийняв спадщину.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 15, 16, 392, 1268,1269, 1270, 1296, 1297 ЦК України, 4, 12, 13, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 83, 89, 90, 178, 223, 263 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Харківської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом та про встановлення факту постійного проживання позивача разом із спадкодавцем задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 разом з ОСОБА_5 , з березня 2020 року по день смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Встановити за ОСОБА_1 право власності на 60/100 квартири у будинку готельного типу, загальною площею 55,1 кв. м., житловою площею 29,4 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст рішенні складено: 17 листопада 2023 року.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , номер і серія паспорта: НОМЕР_2 .

Відповідачі: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , номер паспорта: НОМЕР_4 .

ОСОБА_10 , місце проживання: АДРЕСА_8 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: невідомий, номер і серія паспорта: невідомі.

Харківська міська рада, місцезнаходження: м. Харків, майдан Конституції, 7, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 04059243.

Суддя Д.М. Цвіра