Провадження 2/127/3577/22
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 вересня 2023 року
Вінницький міський суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Вохмінової О.С.
з участю секретаря судових засідань Мельник В.В.
розглянувши в загальному провадженні у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог - служба у справах дітей Вінницької міської ради про визначення місця проживання дитини та надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу батька,
30.11.2022 року судом зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог - служба у справах дітей Вінницької міської ради про визначення місця проживання дитини та надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу батька, яку мотивовано тим, що 21.09.2012 року сторони зареєстрували шлюб. Їх донька - ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Спільне життя сторін не склалось, вони припинили спільне проживання, рішенням суду від 22.09.2022 року їх шлюб був розірваний.
Протягом тривалого часу позивач проживає і працює в Польщі, а на початку березня 2022 року донька ОСОБА_3 також переїхала до матері. Позивач працевлаштована, отримує офіційний дохід. Позивач створила всі умови для життя та розвитку дитини, піклується про її фізичне здоров`я та майбутнє.
Донька ОСОБА_3 продовжує дистанційне навчання у вінницькій школі, а також навчається в початковій школі ім. Тадеуша Завадського «ЗОСКІ» в м. Лодзь в класі ІІС.
Донька зареєстрована за місцем реєстрації проживання відповідача, однак фактично проживає з матір`ю. Відповідач з донькою не спілкується, не телефонує, не цікавиться життям та здоров`ям дитини. Протягом останніх восьми місяців відповідач не бере участі в утриманні дитини, що стало підставою для звернення до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів.
На прохання ОСОБА_1 надати згоду на реєстрацію дитини за її місцем реєстрації в м. Вінниці, відповідач відмовив.
Крім того, на даний час в Канаді працює програма СUAETдля екстреної імміграції для біженців з України, відповідно до умов якої позивач разом з донькою може виїхати на 3 роки до Канади. За цією програмою позивачу запропонована робота в Канаді, створені умови для проживання і навчання дитини. Позивач вважає, що такий тимчасовий виїзд буде відповідати інтересам дитини, покращить рівень їх життя, буде корисним для фізичного, психологічного та інтелектуального розвитку дитини. Однак, для подачі заявки необхідна нотаріально посвідчена згода батька на тимчасовий виїзд дитини, якої відповідач не надає.
Зазначаючи правовою підставою ст. 160 Сімейного кодексу України, Закон України «Про порядок виїзду з України громадян України», Правила перетинання державного кордону громадянами України, Конвенцією про права дитини, Законом України «Про охорону дитинства», позивач просила: визначити місцем проживання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , постійне місце проживання її матері - ОСОБА_1 . Надати дозвіл ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на тимчасовий виїзд за межі України до Канади у супроводі матері - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в період протягом 2023-2025 років включно, без згоди та супроводу батька - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Судом вчинені наступні процесуальні дії.
Ухвалою суду від 15.12.2022 року було відкрите загальне позовне провадження у даній справі.
16.12.2022 року був витребуваний доказ - висновок про визначення місця проживання дитини.
29.06.2023 року судом зареєстрований висновок щодо визначення місця проживання дитини.
03.08.2023 року закрите підготовче провадження у справі.
В судовому засіданні представник позивача - адвокат Медончак М.М. позов підтримала за викладених у ньому обставин. Просила вимоги ОСОБА_1 задоволити в повному обсязі. Зауважила, що батько дитиною не цікавиться, не надає коштів на утримання, жодного разу на засідання комісії у справах дітей не з`являвся, ігноруючи ситуацію, що потребує його участі для вирішення питання щодо доньки ОСОБА_3 . Дитині через мессенджер він повідомив, що надасть згоду на виїзд, якщо ОСОБА_1 відмовиться від аліментів. Судові витрати просила залишити за рахунок позивача.
Позивач ОСОБА_1 приймала участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. Позов підтримала і суду пояснила, що позов поданий нею виключно в інтересах дитини. З початком повномасштабного вторгнення на територію України її неповнолітня донька ОСОБА_3 виїхала в Польщу. Донька проживає з нею з березня 2022 року, знаходиться на її утриманні та забезпечена всім необхідним для розвитку, виховання та здобуття освіти. За програмою, що створена в Канаді для українських біженців і діє до 2025 року, вона подала відповідну заявку на візу, однак, батько ОСОБА_3 дозволу на виїзд дитини не надає. Тимчасова поїздка до Канади буде корисною для розвитку дитини, вона буде забезпечена житлом і матиме змогу навчатись. У неї буде стабільна робота з високим заробітком. Батько ОСОБА_3 вимагає припинення стягнення аліментів взамін на дозвіл на виїзд дитини. Просила захистити права дитини, оскільки іншим шляхом вирішити спір неможливо. Судові витрати у справі просила залишити за нею.
В судовому засіданні 28.09.2023 року неповнолітня ОСОБА_3 пояснила, що з початку військової агресії вони з матір`ю проживають в м. Лодзь, Польща. Вона навчається в школі, мати працює і забезпечує її всім необхідним. До виїзду до Польщі вона проживала з батьком, у нього інша сім`я. Після того, як вона просила його надати дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон, батько образився на неї, заблокував у соціальних мережах, припинив спілкування. Дозволу на тимчасовий виїзд до Канади батько їй не надав і повідомив, що такий дозвіл можливий, якщо мати відмовиться від аліментів. Зауважила, що вона хоче постійно проживати з матір`ю і дуже хоче тимчасово поїхати до Канади, навчатись там, покращити знання мови, побачити іншу країну. З батьком вона спілкується по телефону, але лише тоді, коли вона сама йому телефонує. Просила задоволити вимоги її матері про визначення місця її проживання та надати дозвіл на її тимчасовий виїзд за межі України без згоди батька.
Відповідач ОСОБА_2 в судові засідання повторно не з`явився з невідомих причин, про день розгляду справи повідомлявся за зареєстрованим місцем проживання, заяви про відкладення засідання, відзиву на позов не надав, про причини неявки суд не повідомив.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
З урахуванням вимог статей 223, 280 ЦПК України суд провів заочний розгляд справи.
Представник служби у справах дітей - Н. Остапець в судове засідання не з`явилась, просила розглядати справу у її відсутності, зазначивши, що висновок органу опіки і піклування від 23.06.2023 року підтримує.
Заслухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню.
Судом встановлено, що громадянка України ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 . Її батьками є ОСОБА_2 , ОСОБА_1 .
ОСОБА_3 з 04.04.2019 року зареєстрована за місцем проживання батька за адресою: АДРЕСА_1 , проживала за адресою: АДРЕСА_2 , з дня народження до ІНФОРМАЦІЯ_5 . Дані обставини підтверджені актом, складеним сусідами.
Станом на 18.10.2022 року ОСОБА_3 була ученицею 4-Г класу та навчалась в комунальному закладі «Вінницький ліцей № 13» у 2022-2023 навчальному році. Навчальні заняття проводились за допомогою технологій дистанційного навчання (а.с. 14).
Станом на 30.09.2022 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає в АДРЕСА_3 , є ученицею ІІС класу Початкової школи ім. Тадеуша Завадського «Зоскі» № 182 (а.с. 15).
30.09.2022 року із ОСОБА_1 був укладений договір оренди житлового приміщення - обладнаної та мебльованої двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_3 , площею 37, 8 кв.м. (а.с. 17-18).
Позивач надала копію трудового договору, що укладала 05.05.2021 року на визначений термін (а.с. 21).
У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України станом на день розгляду справи позивач із донькою ОСОБА_3 проживають в Польщі в м. Лодзь.
Між сторонами виник спір з приводу визначення місця проживання дитини та права на виїзд дитини за кордон, тому при вирішенні спору суд застосовує відповідні норми СК України.
Забезпечення найкращих інтересів дитини згідно Закону України «Про охорону дитинства» - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити.
Статтею 5 вказаного Закону передбачено, що місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до їх компетенції, визначеної законом, забезпечують, зокрема, вирішення питань щодо забезпечення прав дітей, захисту особистих і майнових прав та інтересів дітей; вжиття інших заходів щодо охорони дитинства, віднесених до їх компетенції законодавством України.
Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено: держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору.
Згідно ст. 12 Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.
Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею 14 років (ч.1, ч. 2 ст. 6 Сімейного кодексу України.
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на день розгляду справи судом має статус малолітньої дитини.
Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Згідно ч. 3 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.
Фізична особа може мати кілька місць проживання (ч. 6 ст. 29 ЦК України).
Місце проживання дитини, яка досягла 10 років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини (ч. 2 ст. 160 Сімейного кодексу України).
Згідно вимог ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Декларацією прав дитини, визначено наступні принципи: дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. При ухваленні з цією метою законів основною метою має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю.
З висновку, зокрема, вбачається, що на засіданні комісії дитина ОСОБА_3 повідомила, що хоче проживати зі своєю мамою ОСОБА_1 .
Батько дитини - ОСОБА_2 не брав у часті у засіданнях комісії з питань захисту прав дітей, хоча належним чином був повідомлений рекомендованими листами (які повернулись із відмітками «за закінченням терміну зберігання»). На неодноразові телефонні дзвінки ОСОБА_2 не відповідав. Працівниками служби у справах дітей Вінницької міської ради було повідомлено бабусі дитини по лінії батька про розгляд питання на засіданні комісії, але на контакт ОСОБА_2 не вийшов, доказів не надав.
Надані матір`ю дитини ОСОБА_1 документи підтверджують, що вона на обліку в нарколога чи психіатра не перебуває, має самостійний дохід, за місцем проживання характеризується позитивно.
08.02.2023 року працівниками служби у справах дітей Вінницької міської ради та Вінницького міського центру соціальних служб обстежені умови проживання батька ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 . Зі слів батька з`ясовано, що мати дитини протягом трьох років проживає в Польщі, донька ОСОБА_3 у цей час проживала з ним, в лютому 2022 року була у сільській місцевості з його батьками, звідки в березні 2022 року баба по лінії матері вивезла дитину до ОСОБА_1 у Польщу. Батько повідомив про свої наміри звернутись до суду з зустрічним позовом про визначення місця проживання дитини з ним, оскільки категорично проти виїзду доньки ОСОБА_3 з її матір`ю до Канади.
Станом на день ухвалення судом рішення у даній справі зустрічного позову відповідач не пред`явив.
На засіданні комісії та в судовому засіданні в режимі відеоконференції малолітня дитина - ОСОБА_3 висловила бажання проживати з матір`ю та скористатися правом тимчасового виїзду до Канади протягом 2023-2025 років без згоди та супроводу батька.
Таким чином, враховуючи наведені обставини і норми закону, належне виконання ОСОБА_1 передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання доньки ОСОБА_3 , особисту прихильність дитини до матері, висловлене дитиною бажання проживати з матір`ю, вік дитини, стан здоров`я, суд вважає необхідним визначити місцем проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , постійне місце проживання її матері - ОСОБА_1 .
З 24.02.2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року. Станом на день ухвалення судом рішення у даній справі дія військового стану не скасована.
Позивач та донька ОСОБА_3 бажають скористатись можливостями програми CUAET (Канада). Однак, батько дитини - ОСОБА_2 , дозволу для виїзду дитини за кордон не надає.
Канадсько-український дозвіл на екстрені поїздки (Canada-Ukraine Аuthorization for Emergency Travel, CUAET ) - це один із низки спеціальних заходів уряду Канади на підтримку народу України.
Програма передбачає надання українцям і членам їхніх сімей статусу тимчасового резидента й дозволяє їм працювати, навчатися та перебувати в Канаді, допоки вони не зможуть безпечно залишитися на батьківщині.
Згідно принципу Декларації прав дитини, дитина за будь-яких обставин має бути серед тих, які першими одержують захист і допомогу.
Конвенцією про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» регулюється порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.
Громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в`їхати в Україну. Громадянин України за яких підстав не може бути обмежений у праві на в`їзд в Україну.
Фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом (абзаци другий та третій частини третьої статті 313 Цивільного кодексу України).
Правилами перетинання державного кордону України громадянами України, затвердженими постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57 визначено порядок та умови перетинання громадянами України державного кордону.
В умовах воєнного стану виїзд за кордон дітей з одним з батьків дозволяється без нотаріально посвідченої згоди іншого з батьків (усиновлювачів).
Згідно ст. 12 Конвенції про права дитини, дитина, батьки якої проживають у різних державах, має право підтримувати на регулярній основі, за виключенням особливих обставин, особисті відносини і прямі контакти з обома батьками. 3 цією метою і відповідно до зобов`язання Держав-учасниць за пунктом 2 статті 9 Держави-учасниці поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку (orderpublic), здоров`я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами.
Положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди (постанова ВС від 24.02.2021 № 552/1938/20).
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Сімейного кодексу України способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є: примусове виконання добровільно не виконаного обов`язку; припинення дій, які порушують сімейні права.
При ухваленні рішення суд враховує положення ст.ст. 157, 161 СК України, встановлені обставини даної справи, баланс інтересів сторін та їх дитини, вік дитини, ризики, пов`язані із забезпеченням та реалізацією прав дитини та її батьків, вимоги міжнародного та національного законодавства щодо захисту прав дітей, бажання матері та дитини скористатися можливостями спеціального заходу уряду Канади на підтримку народу України, надану можливість працювати, навчатися та перебувати в Канаді, допоки вони не зможуть безпечно залишитися на батьківщині, а також позицію відповідача та органу опіки та піклування у даній справі.
Суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову та надання дозволу ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на тимчасовий виїзд за межі України до Канади у супроводі матері - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в період протягом 2023-2025 років включно, без згоди та супроводу батька - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Також суд враховує, що такий спосіб захисту буде ефективним і відповідатиме змісту порушеного права, забезпечуватиме реальне поновлення прав позивача та неповнолітньої дитини, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства. В протилежному випадку будуть порушені права дитини та право того з батьків, з ким проживає дитина, на вільний вибір місця проживання та на тимчасовий виїзд за кордон.
Судові витрати за клопотанням позивача слід залишити за нею.
Керуючись ст. 3, 33 Конституції України, Конвенцією про права дитини, Декларацією прав дитини, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 29, 313 Цивільного кодексу України, ст.ст. 19, 155, 160, 161 Сімейного кодексу України, Законами України «Про охорону дитинства», «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», ст.ст. 4, 5, 10, 76-82, 89, 141, 223, 280, 263-265 ЦПК України, суд,
Визначити місцем проживання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , постійне місце проживання її матері - ОСОБА_1 .
Надати дозвіл ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на тимчасовий виїзд за межі України до Канади у супроводі матері - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в період протягом 2023-2025 років включно, без згоди та супроводу батька - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Судовий збір залишити за рахунок позивача.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня проголошення рішення.
Рішення може бути оскаржене. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення відповідно до вимог 354, 355 ЦПК України, розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України.

Учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2

- відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_4

- третя особа без самостійних вимог - служба у справах дітей Вінницької міської ради, 21050 м. Вінниця, вул. Соборна, 58

Повне судове рішення складене 09 жовтня 2023 року.

Суддя: