ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8937/23 Справа № 2-1284/11 Суддя у 1-й інстанції - Руденко В.В Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2023 року

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого судді: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

за участю секретаря Драгомерецької А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу представника ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 серпня 2023 року у цивільній справі за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія »Дніпрофінансгруп» про видачу дублікату виконавчого листа, -

В С Т А Н О В И В:

28 червня 2023 року ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» звернулося до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа. В обґрунтування посилалося на те, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 06 грудня 2012 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ Комерційний банк Надра заборгованість за кредитним договором в розмірі 174806,81 доларів США, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ становить 1395832,38 грн., а також витрати по сплаті судового збору у сумі 1700 гривень та інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи у сумі 120 грн., а всього 1 397 652 ,38 грн..

На підставі вищезазначеного рішення були видані виконавчі листи № 2-1284/11 року.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 липня 2021 року замінено стягувача - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «НАДРА» на правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпрофінансгруп» у виконавчих листах з примусового виконання рішення суду по справі № 2-1284/11 за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «НАДРА» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 8/2006/840-К/605-Н від 23.11.2006 року та договором поруки № 605-Н/1 від 23.11.2006 року.

При передачі кредитної справи від ПАТ «КБ «НАДРА» до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНРАЙТ», а потім до ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» виконавчий лист по справі № 2-1284/11 втрачений. Просив видати дублікат виконавчого листа відносно боржника ОСОБА_2 .

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 серпня 2023 року у задоволенні заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви. Посилається на те, що судом першої інстанції не прийнято до уваги, що виконавчий лист №2-1284/11 відносно ОСОБА_2 за інформацією управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області було повернуто стягувачу на підставі п.9 ч.1ст.47 Закону України «Про виконавче провадження»-заборони щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника. Таким чином строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання переривався і з дня закінчення строку дії відповідної заборони в встановлюється знову.

В судове засідання сторони не з`явилися, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином.

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив із того, що заявником пропущено строк пред`явлення виконавчих листів до виконання, оскільки відповідно до матеріалів справи виконавчі листи представником банку отримані 29.10.2013 року (а.с. 199), пред`являлись до примусового виконання та повернуті стягувачу відділом ДВС у 2015 році, таким чином строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання пропущено, а питання про поновлення строку заявником не ставиться.

Проте такий висновок зроблено передчасно.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказував у своїх рішеннях, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», № 18357/91, § 40).

Виконання судових рішень у справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду й ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статями 6, 13 Конвенції.

Саме такий принцип застосовує ЄСПЛ у своїй сталій практиці, зазначаючи, що виконання судових рішень є невід`ємною частиною судового процесу, оскільки без цієї стадії судового процесу сам факт прийняття будь-якого рішення суду втрачає сенс. Саме на цій стадії судового процесу завершується відновлення порушених прав особи.

ЄСПЛ неодноразово наголошував у своїх рішеннях, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень (рішення у справах «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, «Ясіун`єне проти Литви» від 06 березня 2003 року, «Руйану проти Румунії» від 17 червня 2003 року, «Півень проти України» від 29 червня 2004 року).

Існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов`язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для «законного сподівання» на виплату такої заборгованості і становить «майно» цієї особи у розумінні статті 1 Першого протоколу (рішення ЄСПЛ у справі «Агрокомплекс проти України`від 25 липня 2013 року).

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції.

Стадія виконавчого провадження як завершальна стадія судового процесу починається після видачі виконавчого документа стягувачу та закінчується фактичним виконанням судового рішення або зі спливом строку пред`явлення документа до виконання, оскільки у разі пропуску такого строку виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання. Отже, за межами цього процесуального строку виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження спливає одночасно зі строком пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Така правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/10031/13 та від 11 березня 2021 року у справі № 910/2954/17, від яких не вбачала підстав для відступу Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18 січня 2022 року у справі № 34/425.

Відповідно до п. 17.4 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, на момент видачі виконавчого листа №2-1284/11 та пред`явлення його до виконання в березні 2014 року вперше були врегульовані Законом України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-XIV), який втратив чинність 05 жовтня 2016 року.

Відповідно до частини першої статті 22 Закону № 606-XIV виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон № 1404-VIII.

Згідно з пунктом 5 Розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Тлумачення пункту 5 Розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII свідчить, що положення цього Закону застосовуються лише до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплив на час набрання чинності цим Законом. Вказаним пунктом Закону не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування норм цього Закону до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання яких сплив на час набрання ним чинності.

Відповідно до пункту 7 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом 05 жовтня 2016 року виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 06 грудня 2012 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ Комерційний банк Надра заборгованість за кредитним договором в розмірі 174806,81 доларів США, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ становить 1395832,38 грн., а також витрати по сплаті судового збору у сумі 1700 гривень та інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи у сумі 120 грн., а всього 1 397 652 ,38 грн..

На підставі вищезазначеного рішення були видані виконавчі листи № 2-1284/11 року,які представником банку отримані 29.10.2013 року.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 липня 2021 року було замінено стягувача - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «НАДРА» на правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпрофінансгруп» у виконавчих листах з примусового виконання рішення суду по справі № 2-1284/11 за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «НАДРА» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 8/2006/840-К/605-Н від 23.11.2006 року та договором поруки № 605-Н/1 від 23.11.2006 року.

Виконавчий лист №2-1284/11 відносно ОСОБА_2 за інформацією управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області було повернуто стягувачу на підставі п.9 ч.1ст.47 Закону України «Про виконавче провадження»-заборони щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника.

28 червня 2023 року ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» звернулося до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа.

Обгрунтовуючи заяву,заявник посилався на те, що виконавчий лист втрачений, строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання не сплив, так як переривався і з дня закінчення строку дії відповідної заборони, тобто з 23 вересня 2021 року, встановлюється знову.

За правилами частини першої статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням.

З огляду на викладене, належним доказом підтвердження надсилання стягувачу копії постанови про повернення виконавчого листа разом із направленням його оригіналу є виключно квитанція про відправлення та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від17 листопада 2021 року у справі №419/310/12.

Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 2515/739/2012, від 12 березня 2018 року у справі № 583/1828/17-ц, від 24 жовтня 2018 року у справі № 201/15305/14-ц, від 22 січня 2020 року у справі № 2-1693/10, від 28 травня 2020 року у справі № 1003/6035/12.

Проте, в матеріалах справи відсутні докази отримання стягувачем повідомлення та оригіналу виконавчого документу, направленого державним виконавцем.

Доводи заявника про втрату виконавчого листа нічим не спростовуються.

На час розгляду заяви судом першої інстанції виконавчий документ на виконанні не перебував, а отже були обґрунтовані підстави вважати, що виконавчий документ був втрачений.

Аналізуючи пункт 17.4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата.

Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.

Таким чином, дублікат виконавчого документа видається замість втраченого оригіналу, лише за наявності достатніх доказів того, що виконавчий документ дійсно втрачено.

Крім того, однією з підстав можливості видачі дубліката виконавчого документа, є подання відповідної заяви протягом строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання, який повинен обчислюватися з урахуванням переривання цього строку та/або його зупинення.

Виконання судового рішення є невід`ємною частиною права на справедливий суд, і необґрунтована відмова у поновленні такого строку чи видачі дублікату виконавчого листа унеможливить подальше виконання судового рішення, яке на даний час не виконано боржником.

Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону № 1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі:

1) пред`явлення виконавчого документа до виконання;

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно

чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що строк пред`явлення виконавчого документа до виконання переривається пред`явленням виконавчого документа до виконання.

Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється, а повернення стягувачу виконавчого документа не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання.

На виконання рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 06 грудня 2012 року, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ Комерційний банк Надра заборгованість за кредитним договором в розмірі 174806,81 доларів США, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ становить 1395832,38 грн., а також витрати по сплаті судового збору у сумі 1700 гривень та інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи у сумі 120 грн., а всього 1 397 652 ,38 грн. були видані виконавчі листи № 2-1284/11 року, які представником банку отримані 29.10.2013 року. Зазначена обставина ніким не оспорюється.

Виконавчий лист №2-1284/11 відносно ОСОБА_2 за інформацією управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області перебував на виконанні у Амур-Нижньодніпровському відділі державної виконавчої служби у м.Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), та 02.02.2015 року винесена постанова про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п.9 ч.1ст.47 Закону України № 606-XIV «Про виконавче провадження»-заборони щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника.

При розгляді питання про видачу дубліката перевіряється чи не виконано рішення, чи не втратило воно законної сили. У випадку часткового виконання змінювати у дублікаті загальну суму не можна. Це враховується в ході подальшого виконавчого провадження.

Встановлено, що рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 06 грудня 2012 року, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ Комерційний банк Надра заборгованість за кредитним договором в розмірі 174806,81 доларів США, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ становить 1395832,38 грн., а також витрати по сплаті судового збору у сумі 1700 гривень та інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи у сумі 120 грн., а всього 1 397 652 ,38 грн. не виконано (доказів протилежного матеріали справи не містять), а видані судом на підставі цього рішення виконавчі листи ні у стягувача, ні в органі виконавчої служби на виконанні не перебувають.

При цьому, сам факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено. А це є підставою для видачі дубліката виконавчого листа. Такий правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від18 листопада 2020 року у справі № 263/4331/18 та від 09 жовтня 2019 року у справі № 2-6471/06, провадження № 61-11034св19, та від17 листопада 2021 року справа № 419/310/12.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Пунктом 9 частини 1 ст.47 Закону України № 606-XIV «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Судом встановлено, що на час набрання чинності Законом № 1404-VIII строк пред`явлення виконавчого листа № 2-1284/11 не сплив, а тому цей виконавчий документ міг бути пред`явлений до виконання протягом трьох років відповідно до пункту 5 Розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII.

На момент винесення державним виконавцем Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у м.Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) постанови від 02.02.2015 року про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п.9 ч.1ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (через встановлену законом заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення), діяв Закон України від 03 червня 2014 року № 1304-VІІ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»,

яким було встановлено заборону на примусове стягнення (відчуження без згоди власника) нерухомого житлового майна, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань позичальника або майнового поручителя за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами в іноземній валюті.

23 квітня 2021 року набрав чинності Закон України від 13 квітня 2021 року № 1381-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті», пунктом 2 Розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» якого передбачено, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» втрачає чинність через п`ять місяців з дня набрання чинності цим Законом, тобто з 23 вересня 2021 року.

Згідно з вимогами Закону України «Про виконавче провадження « строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються: 1) пред`явленням виконавчого документа до виконання; 2) частковим виконанням рішення боржником; 3) наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

Таким чином, строк пред`явлення виконавчого документа до виконання переривається пред`явленням виконавчого документа до виконання. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється, а повернення стягувачу виконавчого документа на підставі заяви не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони (частини четверта та п`ята статті 12 Закону № 1404-VIII).

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21 червня 2023 року справа № 208/5913/22.

Враховуючи те, що постановою державного виконавця від від 02.02.2015 року виконавчий лист № 2- 1284/11 було повернуто стягувачу на підставі пункту 9 статті 37 Закону № 1404-VIII, тобто через встановлену законом відповідну заборону, і що із закінченням 23 вересня 2021 року (день втрати чинності Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті») дії такої заборони відбулося переривання трирічного строку пред`явлення виконавчого документа до виконання (перебіг цього строку почався заново).

Оскільки виконавчі листи пред`являлися до виконання і були повернуті, то строк пред`явлення виконавчого документа до виконання перервався з моменту повернення і перебіг строку поновлюєтьсяз моменту, коли відпали підстави, встановленої законом заборони щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника. Тобто перебіг строку пред`явлення виконавчого документа до виконання поновлюється з 23 вересня 2021 року та триває до 23 вересня 2024 року.

ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» звернулося до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа 28 червня 2023 року, тобто строкдля пред`явлення виконавчого листа до виконання не сплив.

Враховуючи викладене, є підстави для задоволення заяви про видачу дублікату виконавчого листа.

Суд першої інстанції на зазначене не звернув уваги та дійшов помилкового висновку про те, що строк пропущено і заявник не ставить питання про його поновлення.

За встановлених обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви.

Згідно статті 367 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст.368, 376, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» задовольнити.

Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 серпня 2023 року скасувати.

Заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія »Дніпрофінансгруп» про видачу дублікату виконавчого листа задовольнити.

Видати ТОВ «Фінансова Компанія »Дніпрофінансгруп» дублікат виконавчого листа відносно боржника ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на виконання рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 06 грудня 2012 року, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ Комерційний банк Надра заборгованість за кредитним договором в розмірі 174806,81 доларів США, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ становить 1395832,38 грн., а також витрати по сплаті судового збору у сумі 1700 гривень та інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи у сумі 120 грн., а всього 1 397 652 ,38 грн. у справі №2-1284/11.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: