КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

09 листопада 2023 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

розглянув в порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Дніпровського районного суду м. Києва, ухвалене у складі судді Чех Н.А. в м. Київ 31 січня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2022 року позивач АТ «КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості, просив стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 63923,65 грн. та судові витрати.

Заявлені вимоги мотивував тим, що відповідач звернулася до АТ «КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, в зв`язку із чим підписала заяву б/н від 07 вересня 2021 року. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Витяг з Умов та правил надання банківських послуг та витягу з Тарифів банку додаються до позовної заяви. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua. Заявою відповідача підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», що підтверджується паспортом споживчого кредиту. Відповідно до виявленого бажання відповідачу було відкрито кредитний рахунок, на підтвердження чого надається виписка по рахунку, та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, зазначеному в довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, що додається до позову, також для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримала кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 56000 грн. Щодо зміни кредитного ліміту банк керувався п. п. 2.1.1.2.5 договору, на підставі якого відповідач при укладанні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

У порушення умов договору свої зобов`язання відповідач не виконала, внаслідок чого станом на 17 жовтня 2022 року має заборгованість в розмірі 63923,65 грн., з яких 54453,34 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 0,0 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, 9470,31 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, 0,00 грн. - заборгованість по пені, 0,00 грн. - заборгованість по комісії.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 31 січня 2023 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 07 вересня 2021 року в сумі 63923,65 грн. та судовий збір 2481 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 23 травня 2023 року заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Відповідач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 31 січня 2023 року та призначити справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Посилалася на те, що належне повідомлення про розгляд справи є частиною права на справедливий суд, яке гарантовано ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вказувала, що в окремих справах Верховний Суд вважає особу належно повідомленою про рух справи в ситуації, коли вона отримала хоча б один лист від суду, а решта повернулися за закінченням строку зберігання чи з інших причин.

Відтак, в своєму рішенні суд першої інстанції зазначив, що копію ухвали про відкриття провадження та копію заяви з додатками направлено відповідачу по місцю реєстрації, в установлений судом строк відповідач відзив не подав. В матеріалах справи на а. с. 46 знаходиться супровідний лист від 25 листопада 2022 року про надсилання відповідачеві копій документів матеріалів справи для відома. На а. с. 48 знаходиться поштовий конверт, на якому поштовим відділенням проставлено відмітку в графі «повертається за закінченням терміну зберігання». Згідно пошуку на офіційному сайті Укрпошти за трекінговим номером, інформація щодо вручення вказаного рекомендованого листа відсутня в зв`язку з тим, що лист не зареєстровано в системі, що означає, що рекомендоване відправлення не було зареєстроване поштовим відділенням і відповідач жодним чином не могла знати про розгляд справи.

Вказувала, що надає додаткові докази в розумінні ст. 76 ЦПК України щодо дійсного звернення до банку з питань надання фінансовою установою деталізованих відомостей по здійсненню операцій.

Наводила зміст ст. 3, 19, 22 Конституції України, ст. 76, 81 ЦПК України.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону відповідає.

Задовольняючи позов про стягнення заборгованості кредиту, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач 07 вересня 2021 року підписала заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, за якою отримала платіжну картку з терміном дії до кінця травня 2025 року та кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок в розмірі 21000 грн., який 31 жовтня 2021 року було збільшено до 56000 грн. Оскільки в зв`язку з порушенням відповідачем взятих на себе зобов`язань у неї утворилась заборгованість, яка станом на 17 жовтня 2022 року становить 63923,65 грн., що складається зі заборгованості за кредитом 54453,34 грн., заборгованості за простроченими відсотками 9470,31 грн., вказана заборгованість підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Судом встановлено, що 07 вересня 2021 року ОСОБА_1 підписала заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, зазначивши фінансову послугу «Відкриття та обслуговування поточного рахунку, споживче кредитування». Згідно преамбули до заяви, ОСОБА_1 згідно зі ст. 634 ЦК України підписанням цієї заяви приєднується до розділу «Загальні положення», підрозділів «Кредитні картки», «Поточні рахунки», «Використання картки», «Віддалені канали обслуговування», «Оплата частинами та миттєва розстрочка», Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» (далі - Умови та Правила), що розміщені в мережі Інтернет за адресою https://privatbank.ua/terms, в редакції, чинній на дату підписання цієї заяви, які разом становлять договір банківського рахунка, приймає всі права та обов`язки, встановлені в цьому договорі, та зобов`язується їх належним чином виконувати (а. с. 10 - 21).

В п. 1.2 заяви викладено основні умови кредитування (сума/ліміт кредиту, строк кредитування, мета отримання кредиту, спосіб та строк надання кредиту, можливі види (форми) забезпечення кредиту; в п. 1.3 викладено інформацію щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, зокрема процентна ставка для карт «Універсальна» - 42 % річних, за умови здійснення розрахунків з використанням платіжної картки та користування коштами в межах пільгового періоду - 0 грн. для карт «Універсальна»; поза межами пільгового періоду і погашенню кредиту мінімальними щомісячними платежами - 44194 грн. для карт «Універсальна». В п. 1.4 сторони погодили порядок повернення кредиту, в тому числі кількість та розмір платежів, періодичність внесення, в п. 1.5 зазначена додаткова інформація, в тому числі наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором.

Складовою частиною додаткових умов до Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг є текст Умов та Правил надання банківських послуг в редакції на дату приєднання та підписання їх клієнтом.

Крім того, 07 вересня 2021 року ОСОБА_1 підписала Паспорт споживчого кредиту та своїм підписом підтвердила отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних нею умов кредитування, підтвердила отримання нею всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до її потреб та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати для неї, в тому числі в разі невиконання нею зобов`язань за таким договором (а. с. 22 - 26).

На а. с. 27 знаходиться Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна».

На а. с. 8, 9 знаходяться копії довідок АТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , а також про видану кредитну картку № НОМЕР_1 , дата відкриття 07 вересня 2021 року, термін дії травень 2025 року, тип картки «Універсальна».

АТ КБ «ПриватБанк» надано виписку від 18 жовтня 2022 року за договором б/н за період з 07 вересня 2021 року по 18 жовтня 2022 року, клієнт ОСОБА_1 , з якої вбачається, що 07 вересня 2021 року ОСОБА_1 встановлено кредитний ліміт 21000 грн., який 31 жовтня 2021 року збільшено до 56000 грн., а також здійснено три операції під назвою «Переказ зі своєю карти» на загальну суму 55508,70 грн. Станом на 01 серпня 2022 року залишок після операції складає від`ємну суму -63923,65 грн. (а. с. 7).

Згідно розрахунку заборгованості за договором б/н від 07 вересня 2021 року станом на 17 жовтня 2022 року, загальна заборгованість за кредитним договором становить 63923,65 грн., з яких 54453,34 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 9470,31 грн. 0 заборгованість за простроченими відсотками (а. с. 6).

До заяви про перегляд заочного рішення ОСОБА_1 надала копію витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 09 листопада 2021 року, згідно фабули якої до Дніпровського УП ГУНП надійшла заява від ОСОБА_1 про те, що за адресою АДРЕСА_1 невстановлені досудовим розслідуванням особи шахрайським шляхом зняли з банківської картки кошти у загальній сумі 55580 грн. у ОСОБА_1 (а. с. 66).

11 лютого 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва із заявою про забезпечення позову, в якій повідомляла, що в період з 01 грудня 2021 року по день подання цієї заяви АТ КБ «ПриватБанк» постійно телефонує та присилає повідомлення з вимогою погасити заборгованість в сумі 55508,70 грн., які були шахрайським способом викрадені з її банківської картки, і станом на день подання цієї заяви до суду банк вже стягнув з її заробітної картки кошти в сумі 8832,15 грн., з яких 3889,57 грн. як списання відсотків за використання кредитного ліміту за ставкою 3,5 % в рахунок погашення заборгованості; просила вжити заходи забезпечення позову до подання позовної заяви шляхом винесення ухвали про зупинення стягнення коштів АТ КБ «ПриватБанк» з її заробітної картки в рахунок погашення заборгованості до набрання чинності рішенням у справі (а. с. 68 - 69).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 15 лютого 2022 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до звернення з позовною заявою до суду повернуто заявнику (а. с. 70 - 71).

17 лютого 2023 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів, стягнення безпідставно списаних коштів в розмірі 8832,15 грн. та відшкодування моральної шкоди в розмірі 2000 грн. (а. с. 72 - 79), в якій нею вказано, що 31 жовтня 2021 року невідомими особами з її картки було знято 46767,55 грн., в той самий день вона зателефонувала на гарячу лінію «ПриватБанк» та заблокувала всі свої рахунки, а на момент крадіжки коштів була впевнена, що кредит заблокований, оскільки ніколи ним не користувалась, договір на отримання картки «Для виплат» укладався у відділенні банку шляхом підписання відповідної заяви, будь-яких інших заяв вона не підписувала, між нею і банком виникли правовідносини банківського рахунка. На сьогоднішній день відповідач стягнув з неї 8832,15 грн. в рахунок погашення боргу, з них 3889,57 грн. як списання відсотків за використання кредитного ліміту за ставкою 3,5 %.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20 лютого 2023 року справу № 755/2236/23 передано до Печерського районного суду м. Києва за територіальною підсудністю (а. с. 80 - 81).

Відомості щодо відкриття провадження в справі в матеріалах справи відсутні, за відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень, позовну заяву ухвалою Печерського районного суду м. Києва ухвалою від 30 березня 2023 року залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Крім того, до апеляційної скарги ОСОБА_1 надано нові докази, а саме копію заяви б/н від 10 листопада 2021 року на адресу Національного банку України з квитанцією про відправлення та рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, копію заяви б/н від 10 листопада 2021 року на адресу керівника відділення четверте столичне № 74, копію відповіді АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 від 17 листопада 2021 року, копію заяви від 10 листопада 2021 року на адресу голови правління АТ КБ «ПриватБанк» з квитанцією про відправлення та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, копію відповіді Національного банку України від 24 грудня 2021 року про розгляд звернення ОСОБА_1 , копію запиту ОСОБА_1 від 09 лютого 2022 року на адресу АТ КБ «ПриватБанк» на отримання інформації та документів з квитанцією про відправлення.

Згідно з ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи (ч. 2, 3 ст. 83 ЦПК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 83 ЦПК України якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Виходячи із наведеного, з урахуванням вимог ч. 12, 13, 83, 367 ЦПК України, апеляційний суд приходить до висновку, що відповідач у встановленому законом порядку не отримала ухвалу про відкриття провадження в справі від 25 листопада 2022 року, відтак не використала своє право на подання відзиву відповідно до ст. 83, 278 ЦПК України, відтак її право на подання доказів поновлюється судом апеляційної інстанції.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Характеристиками доказів є їх належність, достовірність, допустимість та достатність. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 77 - 80 ЦПК України).

Згідно з ч. 3 статті 12, ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У справі, яка переглядається, АТ КБ «ПриватБанк» ініційовано спір про стягнення заборгованості за кредитним договором, який оформлений у вигляді заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 07 вересня 2021 року.

На підтвердження вказаних обставин позивач надав заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, в якому наявний текст Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, розрахунок заборгованості, виписку за договором № б/н, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, довідку з номерами виданих карток, паспорт споживчого кредиту, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду».

Позивач АТ КБ «Приватбанк» просив стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредиту та відсотками, розмір яких, а також інші умови кредитування, були безпосередньо погоджені сторонами в заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

Заперечуючи проти позовних вимог, ОСОБА_1 в заяві про перегляд заочного рішення вказувала на те, що кошти з її рахунку на зарплатній карті були викрадені невстановленими особами шахрайським шляхом.

Апеляційний суд зауважує, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

При цьому, згідно пункту 3 вказаного Положення клієнтські рахунки це особові рахунки, за якими обліковуються кошти клієнтів банку. До клієнтських рахунків належать кореспондентські, поточні, вкладні (депозитні) рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу).

Таким чином, наявна в матеріалах справи виписка по рахунку, за якою обліковуються кошти клієнта банку, в сукупності з іншими доказами, зокрема, відповідно до наданого розрахунку заборгованості, де вказано, що заборгованість за тілом кредиту становить - 63923,65 грн., підтверджують заборгованість відповідача ОСОБА_1 за наданим кредитом.

Факт користування відповідачем карткою № НОМЕР_1 , яка зазначена банком у довідці з номерами виданих карток (а. с. 9), а також те, що кошти на цій картці були кредитними, підтверджується самою заявою ОСОБА_1 , адресованою АТ КБ «Приватбанк» (а. с. 10 - 21), та підписаним нею паспортом споживчого кредиту (а. с. 22 - 25), належність підпису на якому відповідачем не спростовано.

Вказуючи в заяві про перегляд заочного рішення на те, що стала жертвою шахрайських дій та коштами вона не користувалася, ОСОБА_1 не надала суду належних доказів на підтвердження зазначених обставин.

Наявні у матеріалах справи витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань (а. с. 66), копії процесуальних заяв ОСОБА_1 за позовом до АТ КБ «ПриватБанк», провадження за яким станом на час подання апеляційної скарги не було відкрите (а. с. 67 - 81) не свідчать про те, що кошти використані не відповідачем, а іншою особою.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Вирок суду, яким встановлено вину іншої особи у використанні коштів за кредитним договором, укладеним ОСОБА_1 з банком, у матеріалах справи відсутній.

Апеляційний суд приймає до уваги, що в апеляційній скарзі ОСОБА_1 не викладено заперечень проти висновків рішення суду першої інстанції по суті позову, не зазначено, в чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість рішення або ухвали (неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи, та (або) неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, а доводи апеляційної скарги зводяться до порушення судом першої інстанції норм процесуального права в зв`язку з неналежним повідомленням її про дату, час і місце розгляду справи.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на зміст ст. 3, 19, 22 Конституції України, ст. 76, 81 ЦПК України самі по собі не є підставою для відмови в задоволенні доведеного та обґрунтованого позову та відхиляються апеляційним судом.

Враховуючи наведене, апеляційний суд погоджується з правильними висновками суду першої інстанції про те, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості знайшли своє підтвердження і підлягають задоволенню шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором б/н від 07 вересня 2021 року в сумі 63923,65 грн.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, з посиланням на правові висновки Верховного Суду в постановах від 12 грудня 2019 року в справі № 911/2052/18, від 21 січня 2021 року в справі № 398/4299/17, від 28 січня 2021 року в справі № 920/1400/17, що відповідач не була належним чином повідомлена про розгляд справи судом, судова кореспонденція в даній справі їй не була вручена, повідомлення з поштового відділення до неї не надходили, вона не знала про існування позову та судового розгляду, що позбавило її можливості реалізувати належні їй процесуальні права, в тому числі подати відзив на позовну заяву та власні докази, апеляційний суд враховує, що дійсно, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25 листопада 2022 року відкрито провадження в справі та вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а. с. 45). Копію ухвали направлено сторонам для відома, відповідачу роз`яснено право подати відзив на позовну заяву не пізніше п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви та додатків до неї.

Конверт з копією ухвали, направлений на адресу відповідача ОСОБА_1 , було повернуто до суду з відміткою Укрпошти про причини повернення «за закінченням терміну зберігання» (а. с. 43).

Разом із тим, допущені порушення норм процесуального права не призвели до неправильного вирішення справи, і протилежного доводами апеляційної скарги не доведено.

Розгляд даної справи здійснено судом в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, що відповідає положенням ч. 4 ст. 274, ч. 5 ст. 279 ЦПК України, а відтак судом правомірно не здійснювалося повідомлення сторін про дату, час і мiсце судового засідання.

При цьому апеляційний суд враховує, що судом першої інстанції при розгляді справи в спрощеному позовному провадженні помилково ухвалене оскаржуване рішення як заочне, а в подальшому і розглянуто заяву про перегляд заочного рішення.

Разом із тим відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Оскільки допустивши вищезазначені порушення норм процесуального права, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про задоволення позову, зазначені порушення норм процесуального права не тягнуть за собою скасування судового рішення.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про розгляд справи у відсутності відповідача, не повідомленого про дату, час та місце судового засідання, апеляційний суд враховує наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду лише у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим. Однак в даному випадку апеляційним судом таких обставин не встановлено, оскільки розгляд справи судом першої інстанції відбувся в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі, зводяться до переоцінки доказів, яким було надано належної оцінки судом, і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 7, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 січня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді : Кашперська Т.Ц.

Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.