Справа № 458/656/22 Головуючий у 1 інстанції: Кшик О.І.
Провадження № 22-ц/811/1822/23 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Н.П. Крайник

суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри

при секретарі: О.В. Псярук

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Турківського районного суду Львівської області від 23 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, -

в с т а н о в и в:

27.09.2022 року позивач ОСОБА_3 подав позов до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за договором позики в сумі 3000 доларів США, 3% річних в сумі 270 доларів США та судові витрати.

Позов обґрунтовував тим, що 09.09.2019 року відповідач за договором позики позичив у нього кошти в сумі 3000 доларів США зі строком повернення до 09.09.2022 року, про що свідчить письмова розписка від 09.09.2019 року. Грошові кошти відповідач у зазначений строк не повернув. На звернення в усній формі з проханням повернути борг відповідач не реагує, чим ухиляється від виконання взятих на себе боргових зобов`язань. Тому, позивач просив суд стягнути з відповідача в судовому порядку заборгованість за договором позики, 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання та судові витрати у справі.

Оскаржуваним заочним рішенням суду позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики в розмірі 3000 доларів США, 3% річних в розмірі 270 доларів США, а всього 3270 (три тисячі двіста сімдесять) доларів США.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1196,00 грн (одна тисяча сто дев`яносто шість гривень) та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9000,00 грн (дев`ять тисяч гривень, а всього 10 196,00 грн (десять тисяч сто дев`яносто шість гривень).

Ухвалою Турківського районного суду Львівської області від 06 червня 2023 року заяву представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Чорнейко Олександри Ігорівни про перегляд заочного рішення Турківського районного суду Львівської області від 23 листопада 2023 року залишено без задоволення.

Рішення суду в загальному порядку оскаржила представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .

Вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, при вирішенні даного спору судом неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права. Скаржник вказує, що оскільки відповідач не був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, то відповідно був позбавлений можливості надати суду докази та навести свої заперечення проти позовних вимог, подати відзив на позовну заяву та надати свої пояснення в судовому засіданні.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 в повному обсязі, суд першої інстанції не врахував, що зі змісту розписки не вбачається, що 09.09.2019 року позивач ОСОБА_3 передав, а відповідач отримав 3000 доларів США, розписка не містить дати, коли саме кошти взяті в борг. Крім того, розписка написана під загрозою з боку ОСОБА_3 розірвати укладений між ними 05.09.2019 року договір-купівлі продажу житлового будинку та земельної ділянки. Щодо свідка ОСОБА_4 , яка вказана в розписці, то скаржник зазначає, що вона не була присутня при написанні розписки, а тому не може підтвердити факт отримання коштів. Висновок суду про наявність підстав для стягнення 3% річних від простроченої суми апелянт вважає незаконним та таким, що суперечить нормам ч.2 ст.625 ЦКУ, п.18 «Прикінцевих та перехідних положень ЦК України».

Крім того, апелянт не погоджується з висновком суду про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 9000 грн, оскільки вважає, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження таких витрат, а вартість послуг є значно завищеною.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити повністю.

У засіданні суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 скаргу підтримала з підстав, наведених у ній, просила скаргу задоволити.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 проти скарги заперечила.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з наступних мотивів. Відповідно до положень ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання чи виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до положень ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 статті 1047 ЦК України ).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19) зазначено, що: «за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки».

У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), яка отримана у позику. Тому, як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті.

При цьому, з огляду на положення ч.1 ст.1046, ч.1 ст.1049 ЦК України, належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Такі правові висновки суду підтверджуються правовими позиціями Великої Палати Верховного Суду у постановах від 04 липня 2018 року по справі №761/12665/14-ц, від 16 січня 2019 року по справах №373/2054/16-ц, №464/3790/16-ц, від 23 жовтня 2019 року по справі №723/304/16-ц.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

При цьому, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Встановлено, що 09.09.2019 року між сторонами було укладено договір позики, згідно якого ОСОБА_1 позичив в ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 3000 доларів США, які зобов`язався повернути до 09.09.2022 року.

На підтвердження отримання від ОСОБА_3 позики в сумі 3000 дол.США , ОСОБА_1 власноручно написав розписку від 09.09.2019 року та особисто підписав таку.

На час розгляду справи судом кошти за договором позики позивачу не повернуто.

Відтак, судом вірно встановлено, що між сторонами виник спір щодо договірного зобов`язання з повернення грошових коштів за договором позики, оскільки у написаній ОСОБА_1 розписці зазначено суму, отриману ним в борг, що становить 3000 доларів США, та строк, у який він зобов`язується повернути позичені кошти, яким є 09.09.2022 року.

Районний суд дослідив оригінал розписки, який наявний в матеріалах справи, та прийшов до вірного висновку, що наявність оригіналу боргової розписки у позивача як кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання позичальником не виконане, що відповідає положенням ст. 545 ЦК України.

Однак, вирішуючи спір в частині стягнення з відповідача 3 % річних за договором позики на підставі ст. 625 ЦК України, суд прийшов до помилкового висновку, що 3% річних слід обраховувати з часу укладення договору позики, тобто, з 09.09.2019 року і до 23.09.2022 року, оскільки зазначене не було обумовлено сторонами в договорі позики.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Як вбачається зі змісту розписки, ОСОБА_1 зобов`язувався повернути ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 3000 доларів США до 09.09.2022 року, тобто строком виконання зобов`язання за договором позики є дата 09.09.2022 року, і лише з цього часу у позивача виникає право на отримання 3% річних за прострочення грошового зобов`язання. Тобто, такою датою є день, наступний від дня виконання зобов`язаня, визначений сторонами у договорі позики.

Крім того, як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач не зазначив у такій за який період він просить стягнути 3% річних за прострочення виконання договору позики та зазначив лише загальну суму 3%, що становить, на думку позивача 270 дол.США (без проведення розрахунку цієї суми).

Суд, розраховуючи суму 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, зіслався на те, що погоджується з розрахунком позивача, який розраховано з 09.09.2019 року по 23.09.2022 року, однак такий розрахунок в матеріалах справи відсутній.

Враховуючи, що позивач у позовній заяві не зазначив періоду, за який він просить стягнути 3% річних за прострочення виконання договору позики, та зазначив лише загальну суму, що становить 270 доларів США, колегія суддів приходить до висновку, що суд, стягнувши з відповідача зазначену суму за період з 09.09.2019 року по 23.09.2022 року, вийшов за межі позовних вимог.

Вирішуючи питання судових витрат, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 2 ст. 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Судом встановлено, що професійна правнича допомога надавалась позивачу ОСОБА_6 адвокатом Комарницькою М.В., що підтверджується договором про надання професійної правничої (правової) допомоги № 15 від 13.09.2022 року.

Відповідно до п. 4.3 Договору вартість наданих послуг по даному договору становить 9000,00 грн.

Враховуючи, що позов задоволено частково, колегія суддів приходить до висновку про необхідність прерозподілу судових витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог та стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 1097 грн 24 коп. судового збору та 5000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, що відповідає складності справи, часу, затраченого адвокатом, та обсягу наданих ним послуг.

Відповідно до положень п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України, підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є розгляд справи судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу цією підставою.

Як вбачається з матеріалів справи, суд розглянув справу у відсутності відповідача, який не був належнм чином повідомлений про час та місце розгляду справи, що є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення у справі.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що заочне рішенняТурківського районного суду Львівської області від 23 листопада 2023 року слід скасувати, ухвалити у справі нову постанову, якою позов ОСОБА_3 задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики в розмірі 3000 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1097 грн 24 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задоволити частково.

Заочне рішенняТурківського районного суду Львівської області від 23 листопада 2023 року скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою позов ОСОБА_3 задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики в розмірі 3000 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1097 грн 24 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 15 листопада 2023 року.

Головуючий: Н.П. Крайник

Судді: Я.А. Левик

М.М. Шандра