КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Кордюкова Ж.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

09 листопада 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мережко М.В.,

суддів: Поліщук Н.В., Соколова В.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 16 червня 2023 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами,

встановив:

У грудні 2022 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 15.01.2021 між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 укладено договір позики №, який підписано електронним підписом відповідача, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора. На підставі укладеного договору відповідач отримала кредит, кошти за яким перераховано на банківську картку, та зобов`язалася їх повернути разом із процентами за користування ними.

В подальшому, 22.06.2022 між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений договір факторингу №22/06-22, відповідно до якого позивач отримав право грошової вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Позивач набув право вимоги в тому числі за спірним договором до відповідача в сумі 91034,99 грн., з яких 6999,99 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, та 84035 грн. - сума заборгованості за відсотками.

ТОВ «ФК «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 07.02.2021 уклали договір позики №2-95271, який підписано електронним підписом відповідача, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора. На підставі укладеного договору відповідач отримала кредит, кошти за яким перераховано на банківський картковий рахунок, та зобов`язалася їх повернути разом із процентами за користування ними.

Пізніше, 14.06.2021 між ТОВ «ФК «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений договір факторингу №14/06/21, відповідно до якого позивач отримав право грошової вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Позивач набув право вимоги в тому числі за спірним договором до відповідача в сумі 2447,10 грн., з яких 980 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, та 1467,10 грн. - сума заборгованості за відсотками.

Також, 20.02.2021 між ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №/637503, який підписано електронним підписом відповідача, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора. На підставі укладеного договору відповідач отримала позику, кошти за якою перераховано на банківський картковий рахунок, та зобов`язалася їх повернути разом із процентами від суми позики.

Надалі, 21.01.2022 між ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений договір факторингу №21012022, відповідно до якого позивач отримав право грошової вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Позивач набув право вимоги в тому числі за спірним договором до відповідача в сумі 16000 грн., з яких 4000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, та 12000 грн. - сума заборгованості за відсотками.

У березні 2021 року між ТОВ «ФК «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики №1848385, який підписано електронним підписом відповідача, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора. На підставі укладеного договору відповідач отримала кредит, кошти за яким перераховано на банківську картку, та зобов`язалася їх повернути разом із процентами за користування ними.

Пізніше, 14.06.2021 між ТОВ «ФК «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений договір факторингу №14/06/21, відповідно до якого позивач отримав право грошової вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Позивач набув право вимоги в тому числі за спірним договором до відповідача в сумі 23716 грн., з яких 7000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, та 16716 грн. - сума заборгованості за відсотками.

Спірні договори укладено з відповідачем в електронній формі на умовах публічної пропозиції (оферти) у розумінні ст. 641, 644 ЦК України.

Позивачем не здійснювалися нарахування штрафних санкції відповідачу за спірними договорами. Відповідач не виконував свої обов`язки за спірними договорами, в результаті чого має заборгованість у загальній сумі 133198,09 грн.

Просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за вказаними договорами у загальному розмірі 133198,09 грн. та понесені судові витрати.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 16 червня 2023 року позов задоволено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 16 червня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким вказані вимоги задовольнити у повному обсязі.

У апеляційній скарзі вказує, виходячи зі змісту описової та мотивувальної частини оскаржуваного рішення Голосіївського районного суду м. Києва можна дійти висновку, що єдиною причиною залишення без задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ», стало те, що «позивач не довів належними та допустимими доказами наявність кредитної заборгованості, її розмір та період, за який слід розраховувати розмір заборгованості». Відмовляючи у задоволенні позову з тих підстав, що розмір заборгованості за відповідними договорами є недоведеним, Голосіївський районний суд м. Києва не врахував наведені в позові обставини та вимоги процесуального законодавства і фактично ухилився від вирішення спору по суті.

Вказує, що суд першої інстанції не врахував, що заборгованість визначається умовами кредитного договору/договору позики та вимогами закону з врахуванням та наданням оцінки всіх наявних доказів у справі, зокрема розрахунками заборгованості та договорами, які в силу приписів ст. 204 ЦК України є дійсними.

Позивач звертає увагу, що Голосіївським районним судом м. Києва порушено право ТОВ «ФК «ЄАПБ» на доступ до правосуддя, адже судом не було розяснено, що для повного і всебічного зясування обставин справи, суду саме необхідно надати виписку по рахунку відповідача, крім того судом не попереджено ТОВ «ФК «ЄАПБ» про наслідки не подання таких доказів.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 133 198, 09 грн.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Судом встановлено, що 15.01.2021 між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 укладено договір позики №, який підписано електронним підписом відповідача, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора. На підставі укладеного договору відповідач отримала кредит, кошти за яким перераховано на банківську картку, та зобов`язалася їх повернути разом із процентами за користування ними.

В подальшому, 22.06.2022 між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений договір факторингу №22/06-22, відповідно до якого позивач отримав право грошової вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Позивач набув право вимоги в тому числі за спірним договором до відповідача в сумі 91034,99 грн., з яких 6999,99 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, та 84035 грн. - сума заборгованості за відсотками.

ТОВ «ФК «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 07.02.2021 уклали договір позики №2-95271, який підписано електронним підписом відповідача, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора. На підставі укладеного договору відповідач отримала кредит, кошти за яким перераховано на банківський картковий рахунок, та зобов`язалася їх повернути разом із процентами за користування ними.

Пізніше, 14.06.2021 між ТОВ «ФК «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений договір факторингу №14/06/21, відповідно до якого позивач отримав право грошової вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Позивач набув право вимоги в тому числі за спірним договором до відповідача в сумі 2447,10 грн., з яких 980 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, та 1467,10 грн. - сума заборгованості за відсотками.

Також, 20.02.2021 між ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №/637503, який підписано електронним підписом відповідача, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора. На підставі укладеного договору відповідач отримала позику, кошти за якою перераховано на банківський картковий рахунок, та зобов`язалася їх повернути разом із процентами від суми позики.

Надалі, 21.01.2022 між ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений договір факторингу №21012022, відповідно до якого позивач отримав право грошової вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Позивач набув право вимоги в тому числі за спірним договором до відповідача в сумі 16000 грн., з яких 4000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, та 12000 грн. - сума заборгованості за відсотками.

У березні 2021 року між ТОВ «ФК «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики №1848385, який підписано електронним підписом відповідача, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора. На підставі укладеного договору відповідач отримала кредит, кошти за яким перераховано на банківську картку, та зобов`язалася їх повернути разом із процентами за користування ними.

Пізніше, 14.06.2021 між ТОВ «ФК «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений договір факторингу №14/06/21, відповідно до якого позивач отримав право грошової вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Позивач набув право вимоги в тому числі за спірним договором до відповідача в сумі 23716 грн., з яких 7000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, та 16716 грн. - сума заборгованості за відсотками.

Спірні договори укладено з відповідачем в електронній формі на умовах публічної пропозиції (оферти) у розумінні ст. 641, 644 ЦК України.

Внаслідок не виконання відповідачкою свохї обов`язківза спірними договорами, в результаті чого має заборгованість у загальній сумі 133 198,09 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.Згідно з положеннями ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим до виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

В силу ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, сплата неустойки.

Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015, який набрав чинності 30.09.2015, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина шоста статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі частина дванадцята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію».

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника)

Суд першої інстанції також звернув увагу, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач не довів належними та допустимими доказами наявність кредитної заборгованості, її розмір та період, за який слід розраховувати розмір заборгованості.

Суд вважає, що додатки до договорів факторингу (акти прийому-передачі реєстру боржників та витяг з реєстру боржників, в яких зазначено прізвище, ім`я та по батькові боржника, номер договору, дата його укладання та сума боргу) без банківської виписки з особового рахунку позичальника не підтверджує, яку суму коштів отримала відповідачка за укладеними договорами, яка частина тіла кредиту та відсотків за його користування була сплачена нею, а яка частина сплачена не була сплачена стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування.

Згідно із частинами першою, четвертою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Отже, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що лише виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами, що підтверджують рух коштів по конкретному рахунку, вміщують записи про операції та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто, виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором, проте вони не були надані ні до суду першої інстанції, ні до Київського апеляційного суду.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вказане рішення є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 375, 382, 383, 384 України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 16 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.В. Мережко

Судді: Н.В. Поліщук

В.В. Соколова