Справа № 303/9053/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2023 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

у складі головуючого судді Заболотного А.М.

секретар судового засідання Вагерич О.С.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Лікарня Святого Мартина» про стягнення заборгованості по заробітній платі,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до КНП «Лікарня Св. Мартина» про стягнення заборгованості по заробітній платі. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є інвалідом ІІІ групи з дитинства та на цей час працює в КНП «Лікарня Св. Мартина» на посаді ліфтера. Однак адміністрація лікарні з жовтня 2022 року по серпень 2023 року систематично не виплачує їй заробітну плату згідно з посадового окладу. Таким чином змушена звернутись до суду з цим позовом з метою захисту своїх прав та просить суд стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі за період з жовтня 2022 року по серпень 2023 року.

Ухвалою суду від 27.09.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, визначено у такій строк та черговість подання заяв по суті справи. Цією ж ухвалою задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів.

04.10.2023 року до суду від КНП «Лікарня Св. Мартина» надійшла заява на виконання ухвали суду від 27.09.2023 року та надано витребувані судом докази.

13.10.2023 року до суду від КНП «Лікарня Св. Мартина» надійшов відзив на позовну заяву в якому зазначається про те, що заявлені позивачем вимоги є необґрунтованими та безпідставними. Так посадовий оклад ліфтера КНП «Лікарня Св. Мартина» становить 6700,00 грн., заробітна плата позивачу виплачується пропорційно до виконаної норми праці. На цей час заборгованість по виплаті заробітної плати ОСОБА_1 відсутня. Таким чином в задоволенні позову просять відмовити.

07.11.2023 року до суду від ОСОБА_1 надійшли пояснення в яких зазначається про те, що твердження відповідача про відсутність заборгованості з виплати заробітної плати не відповідає дійсності оскільки розмір заробітної плати працівника за повністю виконану місячну (годинну) норму праці не може бути нижчим за розмір мінімальної заробітної плати.

Ухвалою суду від 13.11.2023 року постановлено вважати правильним найменування відповідача Комунальне некомерційне підприємство «Лікарня Святого Мартина».

Ухвалою суду від 13.11.2023 року у задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження відмовлено.

Так як учасники справи заперечень щодо можливості судового розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін не висловили, тому з урахуванням положень ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглянув справу на підставі наявних у ній матеріалів.

Суд, дослідивши та перевіривши наявні у справі докази, приходить до наступного висновку.

Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання (ст. 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (ч. 1 ст. 55).

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Згідно з ст. 2 КЗпП України право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Держава створює умови для ефективної зайнятості населення, сприяє працевлаштуванню, підготовці і підвищенню трудової кваліфікації, а при необхідності забезпечує перепідготовку осіб, вивільнюваних у результаті переходу на ринкову економіку.

В п. 1 постанови «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року № 9 Верховний Суд України звертає необхідність неухильного додержання при розгляді трудових спорів Конституції України, КЗпП і інших актів законодавства України. До того ж діяльність судів по розгляду справ цієї категорії повинна спрямовуватися на всемірну охорону конституційного права кожного на працю, яке включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується, а також на охорону прав і законних інтересів підприємств, установ, організацій, на зміцнення трудової та виробничої дисципліни, на виховання працівників у дусі свідомого й сумлінного ставлення до праці.

Стаття 21 КЗпП України встановлює, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Час початку і закінчення щоденної роботи (зміни) передбачається правилами внутрішнього трудового розпорядку і графіками змінності у відповідності з законодавством (ст.57 КЗпП України).

Відповідно до ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначаються цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.

Аналогічне визначення заробітної плати міститься й у ст. 1 Закону України «Про оплату праці».

Водночас, структура заробітної плати визначена ст. 2 Закону України «Про оплату праці», за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

В ст. 95 КЗпП України визначено, що мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці. Мінімальна заробітна плата встановлюється одночасно в місячному та погодинному розмірах. Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці. Аналогічне відображено в у ст. 3 Закону України «Про оплату праці».

Положеннями ст. 97 КЗпП України визначено, що оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Відповідно до ст. 115 КЗпП України, ст. 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Статтями 21, 22 Закону України «Про оплату праці» працівникам гарантовано право на оплату їх праці на підставі укладеного трудового договору відповідно до актів законодавства і колективного договору. Суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Відповідно до вимог ст. 3-1 Закону України «Про оплату праці» розмір заробітної плати працівника за повністю виконану місячну (годинну) норму праці не може бути нижчим за розмір мінімальної заробітної плати. Якщо нарахована заробітна плата працівника, який виконав місячну норму праці, є нижчою за законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати, роботодавець проводить доплату до рівня мінімальної заробітної плати, яка виплачується щомісячно одночасно з виплатою заробітної плати.

У разі укладення трудового договору про роботу на умовах неповного робочого часу, а також при невиконанні працівником у повному обсязі місячної (годинної) норми праці мінімальна заробітна плата виплачується пропорційно до виконаної норми праці.

Отже, законодавством гарантована мінімальна заробітна плата лише при повному виконанні працівником місячної норми праці. У разі невиконання працівником в повному обсязі місячної (годинної) норми праці мінімальна заробітна плата виплачується пропорційно до виконаної норми праці.

Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» мінімальну заробітну плату встановлено у місячному розмірі: з січня 6500,00 грн., з 1 жовтня 6700,00 грн., ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» мінімальну заробітну плату встановлено у місячному розмірі 6700,00 грн. При цьому мінімальну заробітну плату у погодинному розмірі встановлено у 40,46 грн.

Так, судом встановлено наступне. Відповідно до рішення Мукачівської міської ради № 29 від 24.11.2022 року «Про зміну найменування, місцезнаходження КНП «Мукачівська ЦРЛ та затвердження Статуту підприємства у новій редакції» найменування юридичної особи КНП «Мукачівська центральна районна лікарня» змінено на КНП «Лікарня Святого Мартина».

Згідно з витягом з наказу № 326-к від 30.05.2000 року ОСОБА_1 було прийнято на роботу тимчасово по контракту з 29.05.2000 року по 30.09.2000 року перукарем на 1,0 ст. В подальшому відповідно до наказу директора КНП «Мукачівська центральна районна лікарня» № 2137-02 від 18.09.2019 року «Про переведення ОСОБА_1 » позивача ОСОБА_1 , молодшу медичну сестру (санітарку-прибиральницю) травматологічного кабінету поліклінічного відділення, переведено на вакантну 1,0 ставку ліфтера з 01.10.2019 року. Також зазначено, що по роботі рахувати на 1,0 ставку посадового окладу згідно з штатним розписом.

З представленої суду довідки про доходи № 123 від 03.10.2023 року встановлено, що ОСОБА_1 , яка працює на посаді ліфтера, за період з жовтня 2022 року по серпень 2023 року нарахована заробітна плата в загальному розмірі 82177,79 грн. із відображенням сум обов`язкових відрахувань. Так, за жовтень 2022 року була нарахована заробітна плата в розмірі 6700,00 грн., за листопад 2022 року була нарахована заробітна плата в розмірі 6700,00 грн., за грудень 2022 року була нарахована заробітна плата в розмірі 16077,16 грн., за січень 2023 року була нарахована заробітна плата в розмірі 4131,82 грн., за лютий 2023 року була нарахована заробітна плата в розмірі 6700,00 грн., за березень 2023 року була нарахована заробітна плата в розмірі 8700,00 грн., за квітень 2023 року була нарахована заробітна плата в розмірі 6597,92 грн., за травень 2023 року була нарахована заробітна плата в розмірі 6408,70 грн., за червень 2023 року була нарахована заробітна плата в розмірі 6762,19 грн., за липень 2023 року була нарахована заробітна плата в розмірі 6700,00 грн., за серпень 2023 року була нарахована заробітна плата в розмірі 6700,00 грн. Згідно з відомостями сум для зарахування на картрахунки заробітна плата за виключенням обов`язкових відрахувань була виплачена ОСОБА_1 .

При цьому встановлено, що в структуру заробітної плати за грудень 2022 року крім безпосередньо заробітної плати за грудень 2022 року, що становить 6943,16 грн. (відпускні 1156,80 грн. + заробітна плата - 5786,36 грн.), також входить нарахована заробітна плата за січень 2023 року (відпускні - 5784,00 грн.). Таким чином нарахована заробітна плата за січень 2023 року разом становить 7915,82 грн. (відпускні - 5784,00 грн. + заробітна плата - 2131,82 грн.).

Одночасно судом встановлено, що за квітень 2023 року була нарахована заробітна плата у розмірі 6597,92 грн. (заробітна плата - 3350,00 грн. + відпускні - 2706,60 грн. + 541,32 грн.). Крім того за травень 2023 року була нарахована заробітна плата у розмірі 6408,70 грн.

Таким чином судом встановлено, що у спірний період нарахована заробітна плата ОСОБА_1 була не нижчою за розмір мінімальної заробітної плати крім як за квітень та травень 2023 року.

При цьому твердження ОСОБА_1 про те, що фактично виплачений розмір заробітної плати має бути не нижчим за розмір мінімальної заробітної плати спростовується тим, що ст. 3-1 Закону України «Про оплату праці» вказує саме на розмір нарахованої заробітної плати де зазначено про те, що якщо нарахована заробітна плата працівника є нижчою за законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати, роботодавець проводить доплату до рівня мінімальної заробітної плати.

З врахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що виплата заробітної плати за квітень та травень 2023 року відбулась з порушенням вимог трудового законодавства, а тому позов слід задовольнити частково та стягнути з КНП «Лікарня Св. Мартина» на користь ОСОБА_1 виходячи з розрахунку законодавчо визначеного розміру мінімальної заробітної плати (6700,00 грн.) заборгованість з виплати заробітної плати за квітень 2023 року в розмірі 102,08 грн. та за травень 2023 року в розмірі 291,30 грн., що разом становить 393,38 грн., без відрахування податків та обов`язкових платежів.

Суд ухвалюючи рішення також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені сторонами у заявах по суті справи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 10, 12, 13, 18, 76-81, 263-265, 279, 354-355 ЦПК України, ст. 43 Конституції України, ст.ст. 2, 21, 94, 95, 97, 115, 233, 234 КЗпП України суд,-

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Лікарня Святого Мартина» на користь ОСОБА_1 заборгованість з виплати заробітної плати в розмірі 393,38 гривень без відрахування податків та обов`язкових платежів.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Лікарня Святого Мартина» на користь держави 1073,60 гривень судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ).

Представник позивача: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ).

Відповідач: Комунальне некомерційне підприємство «Лікарня Св. Мартина» (вул. Новака Андрія, 8-13, м. Мукачево, Закарпатська область, ).

Суддя А.М.Заболотний