КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 366/915/23 Головуючий у І інстанції Слободян Н.П.
ПОСТАНОВА

Іменем України

08 листопада 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Писаної Т.О.

розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Іванківського районного суду Київської області від 05 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог: ПрАТ страхова компанія «Інтер-Поліс», про відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 25.09.2022 сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки Hyundai Accent з реєстраційним номером НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 та автомобілем марки ЗАЗ 110307 з реєстраційним номером НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 .

Постановою Іванківського районного суду Київської області від 29.09.2022 ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні цієї ДТП.

Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, про що повідомлено ПрАТ СК «Інтер-Поліс». Відповідно до ремонтної калькуляції встановлено перелік ремонтних робіт автомобіля позивачки внаслідок ДТП, згідно з яким складено розрахунок суми страхового відшкодування у розмірі 31 789 грн. Ця сума перерахована страховою компанією на рахунок позивачки.

Проте, з наряду-замовлення послуг вбачається, що необхідною сумою коштів для ремонту автомобіля є сума 51 300 грн.

Зазначає, що нею понесені більші витрати на ремонт автомобіля, ніж отримані від страхової компанії, а тому, просила стягнути з відповідача на свою користь різницю між спричиненими збитками її автомобілю та виплатою страхової компанії у розмірі 19 511 грн та стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 073,60 грн.

Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 05.06.2023 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду, спричинену внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 19 511 грн та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 073, 60 грн.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позовної заяви відмовити в повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що на момент ДТП діяв поліс обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та відповідно до зазначеного полісу, страхова сума визначена полісом за шкоду завдану майну на одного потерпілого становить 160 000 грн.

Вказує, що винуватець відповідає за завдану шкоду, якщо вона перевищує розмір страхової суми або відноситься до сум, які страховик не повинен відшкодовувати. Покладення відповідальності у розмірі завданого збитку який повинен відшкодувати страховик на винуватця - суперечить інституту страхування цивільно - правової відповідальності.

Вважає, що в разі якщо позивачкою були понесені витрати значно більше витрат на ремонт її автомобіля в розмірі 19 511 грн - невідшкодовані залишки, вона для отримання страхового відшкодування подає страховику заяву про страхове відшкодування (невідшкодовані залишки). Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Суд не звернув уваги, що наряд - замовлення про вартість послуг на ремонт автомобіля не може слугувати доказом фактичних витрат на ремонту автомобіля.

Судом не враховано, що позивачка не надала суду жодного звіту про визначення вартості матеріального збитку, замовлення наряд на виконання ремонтних робіт на спеціалізованій станції технічного обслуговування, чек на придбання складників КТЗ, рахунок на проведення ремонтних робіт та дані дефектування діагностики на підтвердження проведення ремонту. Крім того, позивачем не надано договору з ремонту автомобіля.

Суд залишив поза увагою, що правові взаємовідносини між замовником і виконавцем послуг з технічного обслуговування і ремонту вузлів та агрегатів автомобільних транспортних засобів, а також вимоги щодо контролю відповідності наданих послуг регулюються «Правилами надання послуг з технічного обслуговування і ремонту автомобільних транспортних засобів», затверджені наказом Міністерства інфраструктури України № 615 від 28.11.2014.

В порядку, передбаченому статті 360 ЦПК України, відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

Згідно з ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що 25.09.2022 о 14 год. 45 хв. в с. Сукачі по вул. Соборній, Вишгородського району, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем ЗАЗ 110307, д.н.з. НОМЕР_2 , не був уважним, не дотримався безпечної дистанції та допустив зіткнення з автомобілем Hyundai Accent, д.н.з. НОМЕР_3 . В результаті ДТП автомобілі зазнали механічних пошкоджень та матеріальних збитків. В діях ОСОБА_1 встановлено порушення вимог п. 2.3. «б» та 13.1 Правил дорожнього руху України.

Постановою судді Іванківського районного суду Київської області від 29.09.2022 ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки ЗАЗ 110307-42 з реєстраційним номером НОМЕР_2 відповідно до полісу обов`язково страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 210198350 застрахований ПрАТ «СК «Інтер-Поліс. Строк дії полісу з 24.07.2022 по 23.07.2023.

Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування у справі № 6663 на автомобіль марки Hyundai Accent з реєстраційним номером НОМЕР_4 внаслідок ДТП від 25.09.2022, становить 31 789 грн.

17.10.2022 ПрАТ «СК «Інтер-Поліс» здійснено перерахунок коштів позивачу у розмірі 31 789 грн, як страхове відшкодування за умовами Договору № ЕР-210195350 від 23.07.2022.

07.11.2022 між позивачем та ФОП « ОСОБА_3 » укладено Договір № 29/11-22, предметом якого є поточний ремонт автомобіля Позивача.

Відповідно до калькуляції (додаток 2 до цього Договору), сумою для поточного ремонту автомобіля є 51 300 грн.

Згідно з актом наданих послуг № 4-10/22 від 07.11.2022, складеним на виконання договору № 29/11-22 від 07.11.2022, виконавцем (ФОП « ОСОБА_3 ») надано послуги позивачу з ремонту її автомобіля на суму 51 300 грн.

Відповідно до рахунку-фактури № 04/2022 від 05.11.2022, за виконання ремонтних робіт автомобіля Позивачки, з останньої підлягає до сплати сума коштів ФОП « ОСОБА_3 » у розмірі 51 300 грн.

Задовольняючи позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що шкода заподіяна з вини відповідача та розмір отриманого позивачем страхового відшкодування недостатній для повного відшкодування збитків, а тому сума відшкодування має бути стягнута з відповідача, як різниця між сумою відновлювального ремонту та страховою виплатою.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповільності власників наземних транспортних засобів» (Закон № 1961 - IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 28 Закону № 1961 - IV шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, у тому числі, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Згідно із ст. 29 цього Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону № 1961 - IV страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Відповідно до положень ст. ст. 22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 1192, 1194 ЦК України страховик несе обмежену відповідальність, та відшкодовує оцінену шкоду з урахування коефіцієнта фізичного зносу та франшизи.

У разі недостатності страхового відшкодування для повного відшкодування завданої шкоди саме винна особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням.

За обставинами справи встановлено, що з вини відповідача автомобіль Hyundai Accent з реєстраційним номером НОМЕР_1 , що належить позивачці було пошкоджено.

На відновлювальний ремонт транспортного засобу після ДТП позивачкою витрачено 51 300 грн, що підтверджується рахунком-фактурою № 04/2022 від 05.11.2022, актом наданих послуг № 4-10/22 від 07.11.2022 року, складеним на виконання договору № 29/11-22 від 07.11.2022 року та калькуляцією (додаток 2 до цього Договору), сумою для поточного ремонту автомобіля є 51 300 грн.

Страховик виплатив страхове відшкодування у сумі 31 789 грн відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування у справі № 6663.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Системний аналіз ст. 22, 988, 1166, 1192, 1194, ст. 22, 28, 29, 36 Закону № 1961 - IV дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди.

При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі обов`язок відшкодувати ту частину витрат, які необхідні для проведення ремонту автомобіля, які не увійшли до страхової виплати покладається на особу, яка завдала шкоду, в загальному порядку.

Оскільки закон передбачає виплату страхового відшкодування лише з урахуванням фізичного зносу автомобіля, а за умовами страхового полісу передбачена також франшиза у сумі 0 грн, незважаючи на встановлений ліміт відповідальності за таким полісом у сумі 160 000 грн, страховик не мав зобов`язань виплачувати позивачці у повному обсязі витрати, які нею понесені на відновлювальний ремонт автомобіля.

Різниця між витратами, які здійснила позивачка на відновлення автомобіля та страховою виплатою складає 19 511 грн (51 300 - 31 789) та суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що ця сума має бути відшкодована відповідачем.

Витрати, які здійснила позивачка на відновлення автомобіля на суму 19 511 грн підтверджені належними та допустимими доказами, які відповідачем не спростовані.

Чинним законодавством передбачено як стягнення відшкодування шкоди на підставі звітів про вартість матеріальної шкоди для подальшого ремонту автомобіля, або отримання відшкодування, якщо особа не бажає відновлювати транспортний засіб, так і за доказами про реально понесені витрати на відновлювальний ремонт автомобіля.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження своїх вимог, суперечать матеріалам справи та обставинам, встановленим судом.

Позивач має право на повне відшкодування тих витрат, які вона понесла для відновлення свого порушеного права. Оскільки умовами договору страхування не передбачено виплату страхового відшкодування без урахування фізичного зносу та франшизи, а відповідно до ст. 22 та 29 Закону № 1961 - IV страховик здійснює страхове відшкодування у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі та відшкодовує витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, обов`язок сплатити різницю між витратами, понесеними на відновлення автомобіля та страховою сумою несе відповідачка.

Судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин та вірно застосовано норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, а тому доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування норм права є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги тотожні доводам викладеними у відзиві на позовну заяву та не спростовують висновків суду першої інстанції, а лише по іншому викладені в апеляційні скарзі.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Іванківського районного суду Київської області від 05 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення постанови до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду з підстав, викладених у ст. 369 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 08 листопада 2023 року.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді: С.А. Голуб

Т.О. Писана