ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 686/29526/20

Провадження № 22-ц/4820/1260/23

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Грох Л.М. (суддя-доповідач), Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,

секретар судового засідання Чебан О.М.,

з участю сторін та їх представників,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності на об`єкти нерухомості та їх поділ, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області у складі судді Карплюка О.І. від 27 квітня 2023 року.

Заслухавши доповідача, учасників справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в :

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 , звертаючись в суд з цим позовом до відповідача, вказувала, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17.11.2017 року розірвано шлюб, укладений 20.08.1992 року між нею та ОСОБА_2 . Після розірвання шлюбу вона змінила прізвище з ОСОБА_3 на ОСОБА_4 .

Під час шлюбу вони з відповідачем за спільні кошти придбали ряд об`єктів нерухомого майна у м. Хмельницькому, яке належить їм на праві спільної сумісної власності. Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ №710090 від 06.09.2010 року, на підставі розпорядження Хмельницької районної державної адміністрації №534/10-р від 12.04.2010 року відповідачу передано у власність земельну ділянку для ведення садівництва площею 0,0629 га, кадастровий номер 682583600:03:003:0129, розташовану у садівничому товаристві «Віта-1» за межами населеного пункту на території Лісогринівецької сільської ради Хмельницького району.

Під час спільного проживання за спільні кошти сторони на цій земельній ділянці спорудили садовий (дачний) будинок, загальною площею 189,8 кв.м, який на цей час на 100% завершений будівництвом та прийнятий в експлуатацію. Вартість цього будинку складає 485549 грн.

Відповідач відмовився реєструвати право власності на вказаний будинок після прийняття його в експлуатацію.

З цих підстав позивачка просила визнати право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на садовий будинок загальною площею 189,8 кв.м, розташований за адресою АДРЕСА_1 та на земельну ділянку для ведення садівництва, площею 0,0629 га, кадастровий номер 682583600:03:003:0129, розташовану за межами населених пунктів на території Лісовогринівецької сільської ради Хмельницького району у садівничому товаристві «Віта», і поділити їх у натурі між сторонами, виділивши кожному із співвласників по 1/2 частині зазначеного будинку та земельної ділянки.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27.04.2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання права спільної сумісної власності на об`єкти нерухомості та їх поділ відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. На її думку, помилковим є висновок суду першої інстанції про самочинність будівництва. В матеріалах справи наявна декларація про готовність об`єкта до експлуатації, відповідно до якої зазначений в декларації належний ОСОБА_2 будинок дачний літ. «А-3», розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 189,8 кв.м, закінчений будівництвом та прийнятий в експлуатацію. Вказана декларація спростовує висновок суду про те, що цей об`єкт є самочинно збудованим нерухомим майном і не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу між подружжям. Згідно висновку судового експерта Марченкова Г.Г. від 02.11.2022 року №04/21 дачний будинок закінчений будівництвом і його поділ є технічно можливий. Крім того, якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до ст. 120 ЗК України, ст. 377 ЦК України. Відтак вважає, що у суду не було підстав для відмови у позові.

У відзиві ОСОБА_5 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Вказує, що до моменту прийняття в експлуатацію і до моменту реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва не є нерухомістю, а є сукупність будівельних матеріалів, які використовуються в процесі будівництва. Згідно правової позиції Верховного Суду (постанова від 20.11.2019 року у справі №344/8200/14-ц) при виділі частки з нерухомого майна власнику, частка якого залишається, мають бути виділені окремі приміщення, які повинні бути ізольованими від приміщень іншого співвласників, мати окремий вихід, підведену систему водопостачання, водовідведення, опалення тощо, тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна. Проте спірний будинок на цей час не відповідає цим вимогам.

В засіданні апеляційного суду представник апелянтки просив задовольнити апеляційну скаргу.

Відповідач та його представник просили відхилити апеляційну скаргу як безпідставну.

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Так, відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції не повній мірі з`ясував обставини, які мають значення для справи, допустив порушення норм процесуального права та неправильне застосування норми матеріального права, у зв`язку з чим оскаржуване рішення слід частково скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Так, судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі з 30.09.1992 року по 17.11.2017 року.

06.09.2010 року ОСОБА_2 в порядку безоплатної приватизації земель комунальної власності набув право власності на земельну ділянку площею 0,0629 га з кадастровим номером :03:003:0129, яка розташована за адресою: Хмельницький район, Лісовогринівецька сільська рада, садове товариство Віта-1 за межами населеного пункту, цільовим призначенням для ведення садівництва.

На вказаній земельній ділянці в період шлюбу стороно побудовали садовий (дачний) будинок. Право власності на вказаний садовий будинок не зареєстровано у встановленому порядку.

Згідно висновку судового експерта Марченкова Г.Г. від 02.11.2022 року №04/21 поділ спірного будинку технічно можливий з відхиленням від ідеальних часток 39,6% та 60,4% зі сплатою компенсації в розмірі 96931 грн.

Наведене підтверджується матеріалами справи.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, спірний будинок є самочинно збудованим нерухомим майном, а отже, не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу між подружжям. Оскільки спірна земельна ділянка одержана відповідачем в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, тому є його особистою власністю, і не може бути предметом поділу спільного майна подружжя.

Проте з цими висновками не можна погодитися, зважаючи на таке.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За ч.ч. 2-3 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно із ч. 1 ст. 70 СК України в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилами ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Отже, за змістом наведених норм права діє презумпція спільності майна, набутого у шлюбі, а також принцип рівності часток подружжя, тобто, частки майна дружини та чоловіка є рівними при поділі їх спільної сумісної власності.

Згідно ст.ст. 12, 81 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ч.ч.1-2 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Вказуючи, що спірний садовий будинок є самочинним будівництвом, суд першої інстанції не навів обставини, які могли б слугувати підставою для такого висновку згідно ч.1 ст. 376 ЦК України.

Так, садовий будинок збудовано на земельній ділянці площею 0,0629 га з кадастровим номером :03:003:0129, що була відведена саме для цієї мети, для ведення садівництва, і належить на праві власності відповідачу.

В свою чергу згідно декларації про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстрованої інспекцією ДАБК у Хмельницькій області 27.12.2013 року за № ХМ13, будинок дачний літ.А-3, розташований за адресою: Хмельницький район, Лісовогринівецька сільська рада, садове товариство Віта-1, загальною площею 189,8 кв.м, 3-поверховий, закінчений будівництвом в 2010 році, на час реєстрації декларації на 100% завершений будівництвом і готовий до експлуатації.

Наявність вказаної декларації про готовність об`єкта до експлуатації цілком спростовує висновок суду першої інстанції про те, що спірний об`єкт є самочинним будівництвом і з цих підстав не може бути предметом поділу між сторонами.

Разомз тим, за змістом ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно з ч.1 ст. 1 Закону україни «Про державну реєстрацію речсових прав та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом ч.1 ст. 5 цього Закону у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення, меліоративні мережі, складові частини меліоративної мережі.

Отже, за змістом наведених норм права, попри завершення будівництва дачного будинка та його повну готовність до експлуатації, за відсутності реєстрації речового права у Державному реєстрі прав спірний будинок є об`єктом незавершеного будівництва.

Відповідач не спростував презумпцію спільності майна подружжя, набутого у шлюбі, а отже, наявні підстави для визнання цього об`єкта незавершеного будівництва спільною сумісною власністю сторін.

Земельна ділянка з кадастровим номером :03:003:0129 дійсно набута ОСОБА_2 в порядку безоплатної приватизації земель державної власності згідно державного акта ЯЛ №710090 від 06.09.2010 року, виданого на підставі розпорядження Хмельницької районної державної адміністрації № 534/10-р від 12.04.2010 року і за змістом п.5 ч.1 ст. 57 СК України належала до його особистої приватної власності.

Водночас у зв`язку з визнанням дачного будинку як об`єкта незавершеного будівництва спільною сумісною власністю сторін відповідно до принципу спільної долі об`єкта нерухомості та земельної ділянки, на якій він розташований (ст. 377 ЦК, ч.1 ст. 120 ЗК України), наявні підстави для визнання спільною сумісною власністю сторін земельної ділянки з кадастровим номером :03:003:0129.

Обговорюючи доводи апеляційної скарги щодо можливості поділу будинку в натурі, апеляційний суд враховує таке.

Згідно з статтею 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом.

У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

За змістом статті 364 ЦК України при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишається, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто становити окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України та пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.12.2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для реєстрації прав на них».

Тобто, при поділі житлового будинку в натурі у разі необхідності його переобладнання та перепланування повинні бути надані відповідні висновки: технічний висновок про відповідність перепланування будівельним нормам і правилам, санітарно - епідеміологічним вимогам, пропонованим до будинків і приміщень, і правилам пожежної безпеки; висновки органів державного архітектурно-будівельного контролю, пожежної і санітарної інспекцій та інших відповідних органів про можливість встановлювати у кожному виділеному житловому приміщенні окремих лічильників, вентиляційних каналів, пов`язаних із цим переобладнанням і переплануванням; висновки інших служб, зокрема, погодження для встановлення відокремленого газо-, водо- та енергопостачання.

Наведені у висновку судової будівельно-технічної експертизи від 02.11.2022року, варіанти поділу будинку передбачають технічну можливість поділу будинку лише за умов виконання певних будівельних робіт з переобладнання будинку, проте виконання запропонованих експертом будівельних робіт з переобладнання будинку не забезпечить облаштування у ньому двох повноцінних ізольованих квартир з окремими виходами за відсутності варіантів встановлення відокремленого газо-, водо- та енергопостачання.

Відтак вказаний висновок експертизи не є достатнім та допустимим доказом на підтвердження технічної можливості розподілу об`єкта незавершеного будівництва в натурі.

З врахуванням наведеного у позові в частині поділу в натурі дачного будинку, а відтак, і земельної ділянки, слід відмовити.

Виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства відсутні правові підстави і для визнання за позивачкою права власності на ідеальну 1/2 частку у спірному майні, оскільки такі позовні вимоги нею не заявлялися.

З врахуванням наведеного оскаржуване рішення слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч.ч.1, 13 ст. 141 ЦПК України у заявку з частковим задоволенням позову та апеляційної скарги слід стягнути з відповідача на користь позивачки 50 % понесених нею судових витрат 6621.82 грн. (2648,73 грн. + 3973,09 грн.)

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 квітня 2023 рокускасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити частково.

Визнати право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на об`єкт незавершеного будівництва - садовий (дачний) будинок загальною площею 189,8 кв.м, розташований в садівничому товаристві «Віта-1» Лісогринівецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області та на земельну ділянку площею 0,0629 га для ведення садівництва, кадастровий номер :03:003:0129, розташовану за межами населених пунктів на території Лісогринівецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області у садівничому товаристві «Віта-1».

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 6621,82 грн. понесених судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 09 листопада 2023 року.

Судді Л.М. Грох

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк