ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 686/5765/22

Провадження № 22-ц/4820/1974/23

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.

секретар судового засідання Кошельник В.М.

з участю: позивача, її представника, представникаа відповідача

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/5765/22 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана її представником адвокатом Терличем Валерієм Габоровичем, на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 серпня 2023 року, на додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 вересня 2023 року та додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 вересня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Першої Хмельницької державної нотаріальної контори про скасування Свідоцтва про право власності на частку квартири, скасування державної реєстрації права власності на частку квартири та визнання права власностіі на частку квартири в порядку спадкування.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з апеляційною скаргою, суд

в с т а н о в и в :

В березні 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом та просила суд скасувати Свідоцтво про право власності серія та номер НМК 243086, реєстраційний № НОМЕР_1 , яке видане ОСОБА_1 14.12.2020 року державним нотаріусом Першої Хмельницької державної нотаріальної контори Гусєвою Л.В., рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 55686334 від 14.12.2020 року, прийняте державним нотаріусом Першої Хмельницької державної нотаріальної контори Гусєвою Л.В., як державним реєстратором, згідно з якими за ОСОБА_1 зареєстроване право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , що належала її чоловіку ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; стягнути з відповідачів на користь позивача понесені нею судові витрати у справі.

В обґрунтування позову вказувала, що 26.06.2008 року між нею та ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер. За життя він склав на її користь заповіт, який посвідчений 08.04.2010 року приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Лаврентьєвим Ю.В., зареєстрований в реєстрі за.№ 505, відповідно до якого, заповів їй квартиру АДРЕСА_1 , належну йому на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 22.11.2006 року Управлінням Житлово-комунального господарства на підставі рішення № 923 від 27.12.2005 року, зареєстрованого Хмельницьким бюро технічної інвентаризації № 16840804 від 22.11.2006 року.

23.02.2021 року у процесі оформлення спадщини державним нотаріусом Першої Хмельницької нотаріальної контори Самарською Ю.В. їй було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку у праві спільної часткової власності на вищевказану квартиру, загальною площею 46,2 кв.м., житловою площею - 20,0 кв.м., номер в реєстрі 101.

Право власності на іншу 1/2 частину вищевказаної квартири зареєстровано на першу дружину ОСОБА_3 - відповідача ОСОБА_4 , шлюб між якими було розірвано 08.04.2008 року.

Однак, позичка вказувала, що спірна квартира не може вважатися спільною власністю колишнього подружжя, а є особистою приватною власністю ОСОБА_3 . Станом на момент набуття права власності на спірну квартиру ОСОБА_3 та ОСОБА_1 вже тривалий час не проживали разом однією сім`єю та не вели спільного господарства.

Крім того, ОСОБА_3 мав за життя статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, йому було встановлено першу групу інвалідності в зв`язку з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Отже, отримання спірного житла було безпосередньо пов`язане з особою померлого ОСОБА_3 та служило компенсацією для останнього як ліквідатора наслідків аварії на ЧАЕС (1-ї категорії). При цьому відповідачка ОСОБА_1 жодного відношення до цього житла не мала, вона не згадується у будь-якому документі, пов`язаному із отриманням даної квартири ОСОБА_3 .

Слід врахувати, що ОСОБА_3 , починаючи з 06.05.2004 року фактично припинив шлюбні відносини з відповідачкою ОСОБА_1 , проживав окремо від своєї сім`ї із своєю сестрою у АДРЕСА_2 , про що свідчить штамп реєстрації місця проживання у його паспорті.

Таким чином, позивачка вказувала, що як спадкоємець за заповітом ОСОБА_3 , яка в установленому порядку прийняла спадщину, має право на судовий захист її порушеного права шляхом визнання за нею права власності в порядку спадкування на іншу 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 вересня 2023 року вказаний позов було задоволено.

Скасовано Свідоцтво про право власності серія та номер НМК 243086 реєстраційний № НОМЕР_1 , яке видане ОСОБА_1 , 14.12.2020 року державним нотаріусом Першої Хмельницької державно нотаріальної контори Гусєвою Л.В.

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 55686334 від 14.12.2020 року, прийняте державним нотаріусом Першої Хмельницької державної нотаріальної контори Гусєвою Л.В. як державним реєстратором, згідно з яким за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на частину квартири АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_2 , право власності в порядку спадкування за заповітом на частину квартири АДРЕСА_1 , що належить її чоловіку ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3529,25грн. судового збору.

Додатковим рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 вересня 2023 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 15000 грн. витрат на правничу допомогу.

Додатковим рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 вересня 2023 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 5000 грн. витрат на правничу допомогу.

Не погоджуючись з такими рішеннями ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Тердича В.Г. подала апеляційну скаргу, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просить скасувати вказане рішення, ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Так, вказує, що розглядаючи справу суд, прийшов до помилкового висновку що спірна квартира є особистою приватною власністю ОСОБА_3 і не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та не підлягає поділу між ними.

Також вказує, що оскаржуване судове рішення не відповідає вимогам чинного законодавства. Зокрема, задоволення позову за відсутності вимоги про припинення речового права відповідачки на частину спірної квартири не призведе до відновлення порушеного, на думку позивачки, права. Оскаржуване рішення не містить посилання на одночасне припинення ним речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства, що робить неможливим подальше виконання цього рішення і є неналежним способом захисту прав позивача. Заявлені ОСОБА_2 вимоги є невірними та не створюють підстав для їх задоволення, оскільки, на думку апелянта, слід було пред`явити вимогу до суду про визнання квартири спільною сумісною власністю, а за відсутності цієї вимоги, суд не мав задовольняти інші вимоги, бо вони є похідними.

Вважає, що суд неправомірно прийняв як докази лист старости Холодецького старостинського округу №22 Волочиської міської територіальної громади Хмельницької області № 79 від 05.06.2022р. та копії по господарських книг за 1991-2000 р.р., оскільки вказані докази суд прийняв на стадії судового розгляду, чим порушив приписи ч. 2 ст. 83 ЦПК України та проігнорував те, що позивачка не обґрунтувала причину не подання цих доказів раніше. Крім того, звертає увагу, що копії погосподарських книг подані суду на судовому засіданні 16 серпня 2023 року, хоча копії датовані 16 грудня 2021 року, апелянт вважає, що суд безпідставно прийняв ці докази до розгляду.

Щодо підстав для скасування додаткових рішень Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 вересня 2023 року апелянт зазначає, що в наданих представниками позивача договорах про надання правничої допомоги з адвокатом Афадєєвим В.В. від 04.10.2021р. та адвокатом Яцишиним А.О. від 21.09.2021 року не вказано, що правнича допомога надавалась в межах конкретної цивільної справи № 686/5765/22. Між цими самим сторонами перебувала на розгляді суду інша цивільна справа № 686/11239/21, в якій вже встановлювались певні обставини та відносини, що виникли між сторонами і яка також перебувала на стадії апеляційного розгляду. Разом з тим суд встановив, що відповідь на відзив щодо обставин справи близький по змісту із змістом позовної заяви та апеляційної скарги у справі № 686/11239/21, однак, на думку апелянтки, при зменшені розміру витрат, суд не в повній мірі врахував ці обставини.

Поза увагою суду залишилось те, що договори про надання правової допомоги не містять обов`язкової умови, з якими закон пов`язує можливість стягнення цих витрат розмір витрат на правничу допомогу. Заміна умов договору в цій частині не є належним обґрунтуванням розміру витрат на правничу допомогу.

Отже, на думку апелянта, визначені представниками Бойкової Н.О. розміри наданих ними правових послуг не відповідає критерію реальності адвокатських витрат та критерію розумності, враховуючи конкретні обставини справи, а суд, навіть зменшуючи частково вказаний розмір, допустився порушення вимог процесуального закону та не в повній мірі дав оцінку вищенаведеним обставинам.

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду в частині скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині, а додаткові рішення зміні з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що 27.06.1976 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено шлюб.

ОСОБА_3 мав статус учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС І категорії, йому було встановлено І групу інвалідності, у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Рішенням виконавчого комітету від 10.06.2004 р. № 328 «Про квартирний облік при міськвиконкомі» ОСОБА_3 , сім`я 1 чол., прийнято на квартирний облік при виконавчому комітеті та включено в список позачергового надання житлової площі, як постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи - І категорія.

30.11.2004 року між ВКБ УМВС України в Хмельницькій області (забудовник) та Головним Управлінням з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи Хмельницької облдержадміністрації (дольовик) укладено договір №1/753-04 на дольову участь в будівництві житла, за умовами якого дольовик, зокрема, зобов`язується профінансувати забудовника.

21.12.2005 року між сторонами укладено доповнення №5/23-06 до цього договору, за яким право на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 передається лише ОСОБА_3 як особі ліквідатору наслідків аварії на ЧАЕС

10.11.2006 року складено акт № 441 прийому-передачі житлового фонду Управлінню з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи Хмельницької облдержадміністрації - квартири АДРЕСА_1 згідно договору №1/753-04 від 30.11.2004 року.

22.11.2006 року ОСОБА_3 на підставі рішення від 21.12.2005 року видано Свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку він зареєстрував 22.11.2006 року.

Згідно листа відділу обліку та розподілу житлової площі виконавчого комітету Хмельницької міської ради № 07.11 від 12.01.2022 року ордер на заселення в квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_3 не видавався, облікова справа ОСОБА_3 про перебування на квартирному обліку знищена згідно з п. 24 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 р. № 470.

Рішенням виконавчого комітету від 12.04.2007 року №361 "Про квартирний облік при виконавчому комітеті міської ради" на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно управління ЖКГ та листа управління з надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи Хмельницької обласної державної адміністрації від 05.02.2007р. №111 ОСОБА_3 було знято з черги квартирного обліку, як забезпеченого житлом.

08.04.2008 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано 26.06.2008 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

08.04.2010 року ОСОБА_3 склав нотаріально посвідчений заповіт, за яким заповів квартиру АДРЕСА_1 своїй дружині ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.

21.08.2019 року ОСОБА_2 звернулася в Першу Хмельницьку державну нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_3 .

Також з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 звернулась його донька ОСОБА_5 , його син ОСОБА_6 22.01.2020р. подав заяву про відмову від належної йому частки у спадщині на користь дочки померлого ОСОБА_5

14.12.2020 року Першою Хмельницькою державною нотаріальною конторою Флюндер Л.О. видано Свідоцтво про право власності серія та номер: НМК 243086, р. № НОМЕР_1 на частину квартири АДРЕСА_1 на тій підставі, що дана квартира є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Право власності 1/2 частини вищевказаної квартири зареєстровано за ОСОБА_1 14.12.2020 року державним нотаріусом Першої Хмельницької державної нотаріальної контори Гусєвою Л.В. на підставі даного Свідоцтва про право власності індексний номер: 55686334 від 14.12.2020 року.

23.02.2021 року державним нотаріусом Першої Хмельницької нотаріальної контори Самарською Ю.В. спадкоємцю ОСОБА_2 було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч.1 ст.61 СК України).

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ст. 57 Сімейного кодексу України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

За п. 10 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про статусі соціальний захист громадян,які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991року (в редакції на час набуття права власності спадкодавцем на спірну квартиру) передбачено право громадян, віднесеним до категорії 1 на позачергове забезпечення жилою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов (включаючи сім`ї загиблих або померлих громадян). Особи, зазначені в цьому пункті, забезпечуються жилою площею протягом року з дня подання заяви, для чого місцеві Ради щорічно виділяють 15 відсотків усього збудованого житла (в тому числі підприємствами, установами, організаціями незалежно від форми власності). Кабінет Міністрів України щорічно виділяє обласним державним адміністраціям цільовим призначенням капітальні вкладення відповідно до кількості сімей, що потребують поліпшення житлових умов. Фінансування будівництва здійснюється з Державного бюджету України.

Згідно ст. 63 вказаного Закону, фінансування витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок державного бюджету.

Відповідно до ст. 39 Житлового кодексу УРСР громадяни беруться на облік потребуючих поліпшення житлових умов за місцем проживання - виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті.

П. 21 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених Постановою Ради міністрів Української РСР і Української республіканської ради професійних спілок від 11 грудня 1984 р. N 470

у рішенні виконавчого комітету місцевої Ради народних

депутатів або у спільному рішенні адміністрації підприємства,

установи, організації чи органу кооперативної або іншої

громадської організації і профспілкового комітету, які розглядали

заяви громадян, вказуються дата взяття на облік, склад сім`ї,

підстава для взяття на облік, вид черговості надання жилих

приміщень (загальна черга, в першу чергу), а при відмові у взятті

на облік - підстава відмови.

Відповідно до ст.42 Житлового кодексу УРСР, жилі приміщення надаються тільки громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов.

П.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Згідно до ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст.1233 ЦК України).

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.3 ст.1296 ЦК України).

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

В ході розгляду справи належними та допустимими доказами було встановлено, що ОСОБА_3 перебував на квартирному обліку при виконавчому комітеті Хмельницької міської ради з 10 червня 2006 року як постраждалий внаслідок Чорнобильської катастрофи - І категорія, склад сім`ї 1 чол., спірну квартиру ОСОБА_3 також було передано як ліквідатору наслідків аварії на ЧАЕС 1-ї категорії на підставі п. 10 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про статусі соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» на склад сім`ї - 1 чоловік лише ОСОБА_3 , після припинення спільного проживання, фактичних шлюбних стосунків та ведення господарства з першою дружиною ОСОБА_1 ,

Отже, спірна квартира набута ОСОБА_3 у власність за рахунок коштів державного бюджету.

Відповідач ОСОБА_1 на квартирному обліку як член сім`ї ОСОБА_3 не перебувала, ордер на заселення в спірну квартиру на її ім`я чи на склад сім`ї з вказанням її як члена сім`ї ОСОБА_3 не видавався.

При цьому відповідно до ст. 8 Цивільного кодексу України якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). У разі неможливості використати аналогію закону для регулювання цивільних відносин вони регулюються відповідно до загальних засад цивільного законодавства (аналогія права).

За нормами ст.ст. 1, 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. До об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків.

Судом встановлено, що спірна квартира була збудована за державні кошти та передана безоплатно ОСОБА_3 як ліквідатору наслідків аварії на ЧАЕС 1-ї категорії з державного житлового фонду, а відтак, оскільки Законом України «Про статусі соціальний захист громадян,які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не визначено порядок набуття у власність такої категорії житла, колегія суддів вважає за можливе при визначенні правого статусу даної квартири та підстав набуття ОСОБА_3 її у власність застосувати при вирішенні спору аналогію Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та відповідно норми даного Закону.

В зв`язку з цим слід вважати, що спірна квартира набута ОСОБА_3 у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 57 Сімейного кодексу як житло, набуте ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", а відтак є його особистою власністю, підлягає спадкуванню за заповітом позивачем ОСОБА_2 та з огляду на наявність спору з відповідачем щодо права власності визнання за нею і права власності на спірну частину квартири.

З цих підстав висновки суду першої інстанції про визнання недійсним Свідоцтва про право власності серія та номер: НМК 243086, р. № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 на частину квартири АДРЕСА_1 та визнання права власності за позивачкою на дану частину квартиру є законними та обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги, що спірна квартира є спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_1 слід відхилити, як такі, що суперечать обставинам справи та нормам чинного законодавства.

Також з цих підстав суд відхиляє і твердження апелянта, що позивач мала заявити вимогу про визнання спірної квартири особистою власністю ОСОБА_3 .

Доводи апеляційної скарги, що при задоволенні позову суд мав одночасно і припинити право власності ОСОБА_1 на спірну квартиру, однак така вимога позивачем не заявлялась, що є підставою для відмови в позові, не можуть бути взяті до уваги як підстава для скасування рішення суду.

Редакція ч.3ст.26Закону України" Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" на час ухвалення судового рішення не містила норму про одночасне припинення права власності іншої квартири при скасуванні державної реєстрації права власності. Така норма була чинною лише до 12 травня 2022 року.

Не спростовують висновків суду й інші доводи апеляційної скарги.

В той же час відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України" Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

Тобто за даною нормою в разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються.

Таким чином при задоволенні судом вимоги про скасування Свідоцтва про право власності на частину спірної квартири на ім`я ОСОБА_1 не потребується скасування рішення про державну реєстрацію прав ОСОБА_1 на дану квартиру, таке право власності ОСОБА_1 припиняється в силу вимог до ч.3 ст. 26 Закону України" Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" відповідним внесенням змін до Державного реєстру, а тому дана позовна вимога не є належним способом захисту порушеного права.

На вказані обставини суд першої інстанції уваги не звернув та помилково при одночасному задоволенні позовної вимоги про скасування Свідоцтва про право власності на частину спірної квартири задовольнив позов в частині скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 55686334 від 14.12.2020 року, прийняте державним нотаріусом Першої Хмельницької державної нотаріальної контори Гусєвою Людмилою Василівною як державним реєстратором, згідно з яким за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на частину спірної квартири.

Оскільки обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові (правова позиція Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19, від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19, від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18), то рішення суду в частині скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 55686334 від 14.12.2020 року, прийняте державним нотаріусом Першої Хмельницької державної нотаріальної контори Гусєвою Людмилою Василівною як державним реєстратором, згідно з яким за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на частину спірної квартири підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині саме з вказаних підстав.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

На підставі частини 1 статті 141 ЦПК України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.

Як вбачається з матеріалів справи, в позові було заявлено дві вимоги немайнового характеру та одну вимогу немайнового характеру.

Однак при подачі позову позивачем було сплачено судовий збір за одну вимогу майнового характеру в сумі 2536,85 грн. та одну вимогу немайнового характеру в сумі 992 грн., які були стягнуті судом на користь позивача

Оскільки задоволенню підлягає одна вимога майнового характеру та одна вимога немайнового характеру, то розподіл судових витрат у вигляді сплати судового збору судом першої інстанції вирішено правильно.

Що стосується витрат на професійну правничу допомогу, то суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Із положень ч.ч. 1-5 ст. 137 ЦПК України слідує, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що сторона, на користь якої ухвалене судове рішення, має право на відшкодування понесених судових витрат, у тому числі витрат на професійну правничу допомогу.

До складу витрат на професійну правничу допомогу включаються витрати з оплати винагороди адвоката за здійснення представництва інтересів учасника справи в суді та надання інших видів правової допомоги клієнту.

З матеріалів справи вбачається, що 21 вересня 2021 року між ОСОБА_2 та адвокатом Яцишиним А.О., а 04 жовтня 2021 року між адвокатом Афадєєвим В.В. та Бойковою Н.О., тобто з кожним окремо, було укладено договори про надання професійної правничої допомоги.

На підставі укладених договорів та ордерів про надання правничої допомоги адвокати Яцишини А.О. та Афадєєв В.В. надавали ОСОБА_2 в суді першої інстанції професійну правничу допомогу у справі у вигляді:

- ознайомлення із наданими Замовником матеріалами, розробка правової позиції щодо представництва (захисту) інтересів Замовника в суді;

- ознайомлення із відзивом на позовну заяву, участь у підготовці відповіді на відзив;

- підготовка та подання до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області відповіді на відзив на позовну заяву;

- подання до суду клопотання про виклик свідків;

- підготовка та подання адвокатського запиту до Старості сіл Холодець та Кушнирівка Волочиської міської ради;

- участь в судових засіданнях Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області в якості представника позивача у вищезазначеній справі.

За правову допомогу замовник сплачує виконавцю винагороду в розмірі обумовлену актом про надання правової допомоги.

Згідно актів про надання правової допомоги від 21 серпня 2023 року та вартість даної допомоги адвокатом Афадєєвим В.В. визначена в розмірі 19000 грн, а адвокатом Яцишиним А.О. 14000 грн.

Дослідивши надані докази витрат на професійну правничу допомогу та враховуючи доводи, викладені в клопотанні представника відповідача щодо розміру цих витрат, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, визначаючи розмір цих витрат в сумі відповідно 15000 грн. та 5000 грн. правомірно виходив з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), критерію розумності їхнього розміру, з конкретних обставин справи та, частково задовольняючи заяви позивачки про стягнення цих коштів, правильно визначив і співмірність таких витрат з врахуванням вищевикладеного.

В той же час силу ч.ч. 2, 3, 8 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки задоволенню підлягають лише одна вимога майнового характеру та одна вимога немайнового характеру, а в задоволенні іншої вимоги немайнового характеру слід відмовити, тобто позов задоволено на 66,6%, то з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката Афадєєва В.В. в сумі 9900 грн.(15000х66,6%), адвоката Яцишина А.О в сумі 3330 грн. (5000х66,6%).

В зв`язку з цим додаткові рішення суду першої інстанції від 06 вересня 2023 року в цій частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід змінити.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником адвокатом Терличем Валерієм Габоровичем, задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 16 серпня 2023 року в частині задоволення позовних вимог про скасування рішення Державного реєстратора про реєстрацію права власності на частку квартири скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 в частині вимог про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 55686334 від 14.12.2020 року, прийняте державним нотаріусом Першої Хмельницької державної нотаріальної контори Гусєвою Людмилою Василівною як державним реєстратором, згідно з яким за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на частину квартири АДРЕСА_1 відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду від 06 вересня 2023 року змінити, стягнувши з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) витрат на правничу допомогу адвоката Афадєєва Віталія Вікторовича в сумі 9900 грн.

Додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду від 06 вересня 2023 року змінити, стягнувши з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) витрат на правничу допомогу адвоката Яцишина Анатолія Олександровича в сумі 3300 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення с кладено 10 листопада 2023 року.

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Т.В. Спірідонова