Справа №751/3673/23
Провадження №2/751/952/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2023 року місто Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Яременко І. В.

при секретарі Шевченко А.О.,

за участю представника позивача - Селюха А.В.,

представників відповідачів Бабича Є.А., Мулач Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до держави України в особі: прокуратури Чернігівської області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної та матеріальної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури та суду,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до держави України в особі прокуратури Чернігівської області, Державної казначейської служби України, в якому просить стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з Державної казначейської служби України, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконних дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду на його користь 261300,00 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів прокуратури та 60000,00 грн на відшкодування сум, сплачених у зв`язку з наданням юридичної (професійної правничої) допомоги.

Вимоги обґрунтовує тим, що 13.06.2019 СВ прокуратури Чернігівської області відносно ОСОБА_1 було внесено відомості до ЄРДР за № 0000359 за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України. У подальшому слідчим відділом СУ ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_1 було повідомлено про підозру за ч. 3 ст. 369 КК України. Вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 15.07.2020 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України та призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі без конфіскації майна. Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 19.07.2021 вирок суду скасовано, кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_1 закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України. Постановою Верховного Суду від 17.08.2022 ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 19.07.2021 залишено без змін. Таким чином, внаслідок незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності, внесення відомостей до оперативно-довідкового обліку ДІАЗ МВС України про притягнення до кримінальної відповідальності та незаконного втручання в особисте життя в результаті проведення відносно нього негласних слідчих (розшукових) дій, обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, згідно якого йому заборонялося залишати в певний період доби житло, йому було завдано матеріальної та моральної шкоди. Зазначає, що він перебував під кримінальним переслідуванням з дня порушення кримінальної справи червень 2019 року по день винесення постанови Верховного Суду по 17.08.2022, тридцять дев`ять місяців. Тому, вважає, що розмір відшкодування заподіяної йому моральної шкоди повинен становити 261300,00 грн з розрахунку 6700 грн (розмір мінімальної заробітної плати встановлений на час вирішення справи) х 39 місяців.

Ухвалою судді від 15.05.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

12.06.2023 представником Державної казначейської служби України подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову повністю. Посилаються на те, що Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдавало, то відповідно до вимог Конституції України, ЦК України та інших актів законодавства не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу діями інших суб`єктів. Крім того зазначає, дії Казначейства відносно позивача незаконними не визнано. Також відсутнє судове рішення щодо визнання незаконними дій правоохоронних органів. Вказують, що позивачем не доведено причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідачів та душевними стражданнями, на які посилається позивач, відсутнє належне обґрунтування та розрахунок моральної шкоди. Вважають, що у позивача також відсутні законні підстави для стягнення з Державного бюджету України 60000,00 грн, сплачених у зв`язку з наданням юридичної (професійної) допомоги під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження у зв`язку з незаконністю цих вимог (а.с. 50-55).

15.06.2023 керівником Чернігівської обласної прокуратури подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого просять у задоволенні позову відмовити повністю. Посилається на те, що ОСОБА_1 правомірно перебував під слідством, процесуальні дії органу досудового розслідування та суду були необхідними, допустимими та вчинялись з метою встановлення істини у справі, в судовому порядку не скасовувались, у зв`язку з чим підстави для відшкодування шкоди відсутні взагалі. Крім того, стороною позивача неправильно визначено період кримінального переслідування та неправильно обраховано, у випадку підтвердження заподіяння моральної шкоди, гарантований державою мінімальний розмір відшкодування. У позові зазначено, що період кримінального переслідування становив 39 місяців (з дня порушення кримінальної справи червень 2019 року по день винесення постанови Верховного Суду 17.08.2022). Обласна прокуратура не погоджується з таким періодом та вважає, що кримінальне переслідування ОСОБА_1 тривало з 29.07.2019 (дня оголошення підозри) до 19.07.2021 (набрання законної сили ухвали апеляційного суду), що складає 1 рік 11 місяців 20 днів або 23 місяці 20 днів. Враховуючи викладене, розмір моральної шкоди в сумі 261300 грн є необґрунтованим та не підлягає задоволенню. Стягнення такої суми призведе до збагачення позивача за рахунок коштів державного бюджету, що є неприпустимим. Крім того, не погоджуються з розміром витрат на правову допомогу в сумі 60000,00 грн, вказана сума є завищеною та не підтвердженою належними доказами (а.с. 90-97).

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позові. Додатково зазначив, що позивач з 2019 по 2022 роки був під слідством та судами, тобто 4 роки. За цей час втратив душевний спокій та здоров`я, були зіпсовані відносини у сім`ї. Шкода обрахована, виходячи з мінімальної заробітної плати на час вирішення справи, з дня внесення відомостей до ЄРДР і до прийняття рішення Верховним Судом.

Представник ДКСУ в судовому засіданні заперечила щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на обставини, викладені у відзиві.

Представник Чернігівської обласної прокуратури в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на обставини, викладені у відзиві.

Вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, матеріали кримінальної справи № 751/5750/19, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 13.06.2019 слідчим відділу СУ ГУНП в Чернігівській області Макаренком М.О. внесено відомості до ЄРДР за № 0000359 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України (том1 а.с.41,42-43 крим.спр.)

29.07.2019 ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України (том 1 а.с. 194-198 крим. спр.).

01.08.2019 ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова відносно ОСОБА_1 був застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний період доби (том 1 а.с. 205-207 крим. спр.).

07.08.2019 ОСОБА_1 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України (том 1 а.с. 220-224 крим. спр).

Вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 15.07.2020 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України і призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі без конфіскації майна. Строк відбування покарання рахувати з моменту фактичного затримання (том 2 а.с. 178-192 крим. спр).

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 19.07.2021 вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 15.07.2020 відносно ОСОБА_1 скасовано, кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 369 КК України закрито, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, за відсутності в діянні складу кримінального правопорушення (том 3 а.с. 35-46 крим. спр).

Постановою Верховного Суду від 17.08.2022 ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 19.07.2021 залишено без змін (том 3 а.с. 113-122 крим. спр).

Отже, період перебування позивача під кримінальним переслідуванням становить з 29.07.2019 (дата повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 369 КК України) по 19.07.2021 (набрання законної сили реабілітуючим рішенням суду), що загалом складає 23 повних місяці та 21 день.

У статтях 55, 56 Конституції України закріплено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ратифікованої Україною, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ратифікованої Україною, передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Пунктом 1 частини першої статті ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон №266/94-ВР) передбачено, що підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Пунктом 2 статті 2 Закону № 266/94-ВР встановлено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених ним, виникає, зокрема, у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення.

Частиною другою статті 1 Закону № 266/94-ВР встановлено, що у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Згідно статті 3 Закону № 266/94-ВР у наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги (до цих сум відносяться суми, сплачені ним адвокатському об`єднанню (адвокату) за участь адвоката у справі); 5) моральна шкода.

Статтею 4 Закону № 266/94-ВР встановлено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Пункт 2 частини другої статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Згідно з частиною другою статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Відповідно до частини першої статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями чи дією органу державної влади відшкодовується державою незалежно від вини цього органу.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

ОСОБА_1 перебував під слідством та судом з 29.07.2019 (дата повідомлення про підозру) по 19.07.2021 (набрання законної сили реабілітуючим рішенням), що загалом складає 23 повних місяці та 21 день.

Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 2.12.2015 у справі №6-2203цс15, відповідно до ч.3 ст.13 закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менш як одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Таким чином, враховуючи положення ч.3 ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди слід виходити із розміру мінімальної заробітної плати, яка визначена Законом України «Про державний бюджет України на 2023 рік» на час розгляду справи - у сумі 6700 грн.

Отже, виходячи з загального часу перебування під слідством і судом 23 повні місяці та розміру мінімальної заробітної плати за кожен місяць (23 міс. х 6700 грн) - гарантований Законом мінімальний розмір моральної шкоди становить 154 100,00 грн.

Враховуючи тривалість перебування ОСОБА_1 під слідством та судом, характер і обсяг страждань, яких зазнав позивач, його можливості з приводу відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі, суд вважає, що грошова сума, яка підлягає стягненню на користь позивача в якості відшкодування моральної шкоди, повинна становити 154 100,00 грн, що відповідатиме вимогам розумності та справедливості.

Щодо відшкодування витрат на залучення захисника у кримінальному провадженні в сумі 60000,00 грн, суд доходить наступного.

Згідно статті 3 Закону № 266/94-ВР у наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 3) судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги (до цих сум відносяться суми, сплачені ним адвокатському об`єднанню (адвокату) за участь адвоката у справі).

Оскільки матеріалами справи належним чином підтверджено понесені позивачем витрати на залучення захисника на стадії дізнання (досудового слідства), у суді першої, апеляційної та касаційної інстанції у сумі 60000,00 грн (а.с. 30, 31, 32), суд вважає за необхідне задовольнити дану вимогу.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У постанові Верховного Суду від 14.04.2020 у справі № 265/6121/18 зазначено, що держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган.

Відповідно до ст. 2 ЦК України учасником спірних відносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі ст. 1176 ЦК України є держава Україна, а тому вона має бути відповідачем. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів з державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин.

За змістом ч. 1 ст. 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їх компетенції, встановленої законом.

Згідно з п. 4 Положення про Державну казначейську службу, затвердженого Указом Президента від 13.04.2011 № 40/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Порядок виконання судових рішень про стягнення коштів з державного органу визначений Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012, яким встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. В межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади, а кошти на відшкодування шкоди підлягають стягненню з Державного бюджету України. Відповідно немає необхідності зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номер чи вид рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення та за своєю суттю є регламентацією способу і порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не в резолютивній частині рішення (пункт 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 910/23967/16 провадження № 12-110гс18)).

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем сплачено 5000,00 грн на правничу допомогу, надану адвокатом Селюхом А.В., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера б/н від 10.05.2023 (а.с. 42).

Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, то понесені витрати на правничу допомогу адвоката підлягають задоволенню пропорційно до розміру задоволених вимог (154100/321300)х5000= 2398,07 грн.

Позивачем заявлені дві вимоги (стягнення моральної та матеріальної шкоди), за які повинно бути сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн та 1073,60 грн відповідно.

Позовна вимога про стягнення моральної шкоди судом задоволена частково, вимога про стягнення матеріальної шкоди задоволена повністю.

Тому, судовий збір, який підлягав би стягненню становить 1706,75 грн, виходячи з розрахунку (154100/261300)х1073,60 + 1073,60=633,15 грн + 1073,60 грн.

Оскільки згідно з п.13 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір» за подачу позовів даної категорії судовий збір не справляється, а тому судові витрати слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 3, 55, 56 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 23, 1167, 1173, 1176 ЦК України, Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, ст.ст. 4, 12, 13, 76-82, 89, 95, 258, 259, 263, 265, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до держави України в особі: Прокуратури Чернігівської області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної та матеріальної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури та суду, - задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ) у відшкодування моральної шкоди 154 100 (сто п`ятдесят чотири тисячі сто) грн, у відшкодування матеріальної шкоди 60 000 (шістдесят тисяч) грн та 2398 (дві тисячі триста дев`яносто вісім) грн 07 коп витрат на правничу допомогу.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1706 грн 75 коп (одна тисяча сімсот шість гривень сімдесят п`ять копійок) віднести на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено до Чернігівської апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини рішення, протягом того ж строку з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення складено 13.11.2023

Головуючий - суддя І. В. Яременко