ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2023року

м. Київ

справа № 509/2523/21

провадження № 61-11462св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Крата В. І.

суддів: Дундар І. О., Коротенка Є. В., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство «Ідея Банк»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 21 червня 2023 року у складі колегії суддів: Драгомерецького М. М., Дришлюка А. І., Сегеди С. М.,

ВСТАНОВИВ:

Історія справи

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 15 вересня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано недійсним з моменту укладення пункт 1.5 договору кредиту та страхування від 15 серпня 2019 року № М01. 00303.005587973, укладеного між ОСОБА_1 і АТ «Ідея Банк», щодо плати за обслуговування кредитної заборгованості.

Визнано недійсним з моменту укладення пункт 5 додатка № 1 до договору кредиту та страхування від 15 серпня 2019 року № М01. 00303.005587973, укладеного між ОСОБА_1 і АТ «Ідея Банк», в частині встановлення платежу «Плата за обслуговування кредитної заборгованості».

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням суду 01 травня 2023 року ОСОБА_1 подав до суду апеляційної інстанції безпосередньо апеляційну скаргу на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 15 вересня 2021 року та заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 24 травня 2023 року обставини викладені у клопотанні про поновлення строку визнано неповажними. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху, надано заявнику строк протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали для виправлення вказаних недоліків та попереджено про наслідки її невиконання.

Ухвала мотивована тим, що матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 про розгляд справи, призначений на 15 вересня 2021 року, повідомлений належним чином, у поданих додаткових поясненнях від 15 вересня 2021 року просив судове засідання, призначене на 15 вересня 2021 року, провести без його участі. Згідно довідкою про доставку електронного листа 24 вересня 2021 року суд першої інстанції о 11:39 направив ОСОБА_1 на його електронну адресу ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 15 вересня 2021 року. Проте лише 01 травня 2023 року ОСОБА_1 оскаржив це рішення суду із значним пропущенням строку на апеляційне оскарження, передбаченого статтею 354 ЦПК України.

Апеляційний суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 , зазначивши у позовній та інших заявах, які подавав до суду першої інстанції, електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 , мав розраховувати, що ці засоби комунікації суд буде використовувати. Це, у свою чергу, покладає на учасника справи обов`язок отримувати повідомлення і відповідати на них. Отже, ОСОБА_1 був повідомлений належним чином про розгляд справи, отримав повний текст оскарженого судового рішення 24 вересня 2021 року в електронному вигляді, відповідно до статті 272 ЦПК України, однак протягом тривалого часу жодним чином не реалізовував своє право на оскарження судового рішення в апеляційному порядку.

Апеляційний суд зазначив, що доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження про те, що копію рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 15 вересня 2021 року та виконавчий лист у справі батько ОСОБА_1 отримав лише 05 січня 2023 року, не знайшли свого підтвердження, крім того, вони спростовуються матеріалами справи.

12 червня 2023 року ОСОБА_1 надіслав заяву про усунення недоліків апеляційної скарги, знову зазначивши причинами пропуску строку на апеляційне оскарження те, що копію оскаржуваного рішення та виконавчий лист у справі батько ОСОБА_1 отримав лише 05 січня 2023 року. Доставка судового рішення електронним листом на особисту електронну пошту учасника справи не є врученням такого рішення. Крім того, з 27 липня 2022 року він перебуває на військовій службі.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 21 червня 2023 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 .

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається, право на доступ до правосуддя не є абсолютним. Сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи. Заявник у позовній заяві зазначив електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 як засіб зв`язку з ним, отже мав розраховувати на отримання поштової кореспонденції засобами електронного зв`язку, зазначеними ним в позовній та інших заявах, які в подальшому подавав до суду.

Апеляційний суд вважав, що оскільки 24 вересня 2021 року повний текст оскарженого судового рішення доставлено ОСОБА_1 на електронну адресу, яка вказана ним особисто, це є належним врученням судового рішення, а тому немає підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження.

Апеляційний суд відхилив посилання ОСОБА_1 на те, що надсилання судового рішення на особисту електронну пошту учасника справи не є врученням такого рішення, з посиланням на висновки Верховного Суду щодо повідомлення на власну електронну пошту учасника справи. Якщо учасник надав суду електронну адресу (хоча міг цього і не робити), зазначивши їх у заяві (скарзі), то слід припустити, що учасник бажає, або принаймні не заперечує, щоб ці засоби комунікації використовував. Це, у свою чергу, покладає на учасника справи обов`язок отримувати повідомлення і відповідати на них.

Арґументи учасників справи

26 липня 2023 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Одеського апеляційного суду від 21 червня 2023 року, справу направити до апеляційного суду для продовження розгляду.

У касаційній скарзі зазначено, що апеляційний суд не врахував доводів апеляційної скарги та заяви про усунення недоліків апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не має офіційної електронної адреси, тому надсилання судового рішення в електронному вигляді не є належним врученням судового рішення. Крім того, справа розглянута в паперовому вигляді, тому судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення. До 05 січня 2023 року ОСОБА_1 повний текст оскарженого судового рішення не отримував. Апеляційний суд не звернув увагу на доводи апеляційної скарги та заяви про усунення недоліків про те, що ОСОБА_1 з 27 липня 2022 року перебуває на військовій службі.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 26 вересня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року справу призначено до судового розгляду.

Межі та підстави касаційного перегляду

В ухвалі Верховного Суду від 26 вересня 2023 року зазначено, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження (порушення норм процесуального права).

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина перша статті 354 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду (частина друга статті 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу (частина третя статті 354 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними (пункт 4 частини першої статті 358 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі (частина п`ята статті 130 ЦПК України).

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 березня 2020 року у справі № 296/3261/17 (провадження № 61-678св20) зазначено, що:

«виходячи з аналізу частини другої статті 358 ЦПК України у разі подання апеляційної скарги після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, особа, яка подає скаргу має довести, а апеляційний суд перевірити наявність випадків передбачених пунктами 1-2 вказаної норми. ЄСПЛ у рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» зазначив, що у кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип остаточності судового рішення. Сама по собі відсутність рішення суду від 06 лютого 2018 року в Єдиному державному реєстрі судових рішень до жовтня 2019 року не свідчить про наявність випадків, передбачених частиною другою статті 358 ЦПК України, та не було перешкодою для отримання відповідачем або його представником безпосередньо в суді інформації стан відомого їм судового провадження».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 квітня 2023 року в справі № 301/2320/15-ц (провадження № 61-9348св22) зазначено, що:

«апеляційна скарга на рішення районного суду подана поза межами річного строку; особа, яка подала апеляційну скаргу, є стороною у цій справі, а отже є особою, залученою до участі в ній; апеляційним судом при відкритті апеляційного провадження встановлено, що у відповідності до приписів статті 74 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції, про розгляд справи зазначена особа була повідомлена належним чином, про пропуск строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили не заявляла; з огляду на імперативний характер частини другої статті 358 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання апеляційної скарги) та присічність річного строку, визначеного вказаною процесуальною нормою, який поновленню не підлягає, суд позбавлений за таких обставин можливості оцінювати поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження, а тому у суду апеляційної інстанції були відсутні правові підстави для з`ясування поважності причин пропуску, поновлення строку на апеляційне оскарження та відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою вказаної особи, поданою після спливу річного строку з дня постановлення оскаржуваного рішення».

Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, № 17160/06 та N 35548/06, § 34, від 21 грудня 2010 року).

У справі, яка переглядається:

15 вересня 2021 року ОСОБА_1 подав до Овідіопольського районного суду Одеської області додаткові пояснення, у яких, серед іншого, просив судове засідання призначене на 15 вересня 2021 року провести без його участі (а. с. 57 - 60).

15 вересня 2021 року у справі ухвалено судове рішення. Оголошено вступну та резолютивну частини рішення (а. с. 62). Учасники справи не з`явилися в судове засідання (а. с. 61).

Повний текст рішення суду складено 20 вересня 2021 року та оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень 23 вересня 2021 року (а. с. 63 - 70).

Відповідно до довідки Овідіопольського районного суду Одеської області про доставку електронного листа 24 вересня 2021 року повний текст рішення суду надіслано ОСОБА_1 на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 Документ доставлено до електронної скриньки 24 вересня 2021 року (а. с. 72).

01 травня 2023 року ОСОБА_1 надіслав до Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 15 вересня 2021 року разом із заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження, у якій на обставину причин пропуску строку на апеляційне оскарження послався на те, що з 27 липня 2022 року він перебуває на військовій службі(а. с. 76 - 82а).

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, апеляційний суд виходив з того, що наведені заявником у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження обставини не дають підстав для висновку, що строк на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції пропущено з поважних причин.

Водночас суд апеляційної інстанції не звернув увагу на те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 подана після спливу більше ніж одного року з дня складення повного тексту оскарженого рішення суду, що вимагає застосування положень частини 358 ЦПК України і перевірки наявності хоча б однієї з двох обставин, за яких не може бути застосований річний присічний строк, - неповідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи, наявність обставин непереборної сили, які перешкоджали йому своєчасно подати апеляційну скаргу.

Наведеними матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 був повідомлений про розгляд справи. В апеляційній скарзі та заяві про усунення недоліків апеляційної скарги ОСОБА_1 посилався на обставини непереборної сили - перебуває на військовій службі по теперішній час (а. с. 82).

За таких обставин суду апеляційної інстанції належало встановити цю обставину і в разі її підтвердження оцінити її на предмет того, чи є ця обставина (перебування на військовій службі під час воєнного стану) обставиною непереборної сили.

Отже, суд апеляційної інстанції застосував не ті норми процесуального права, не встановив всіх обставин, які мають значення для правильного вирішення питання про відкриття апеляційного провадження, у зв'язку з чим прийшов передчасного висновку про відмову у відкриття апеляційного провадження.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що судове рішення ухвалено без додержання норм процесуального права. У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити, ухвалу апеляційного суду скасувати з передачею справи для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Одеського апеляційного суду від 21 червня 2023 року скасувати.

Справу № 509/2523/21 передати для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: І. О. Дундар

Є. В. Коротенко

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук