Справа № 753/3645/23
Провадження № 2/697/417/2023
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2023 року м. Канів

Канівський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді - Колісник Л.О.,

за участю секретаря судового засідання - Веремієнко А.М.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

представника третьої особи - Аксьонової Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Канів, Черкаської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про відібрання дитини у матері без позбавлення її батьківських прав, визначення місця її проживання з батьком та визначення порядку участі батька у вихованні дитини, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про відібрання дитини у матері без позбавлення її батьківських прав, визначення місця її проживання з батьком та визначення порядку участі батька у вихованні дитини.

Свої позовні вимоги обгрунтував наступним:

08.07.2008 у Центральному відділі реєстрації шлюбів м Києва з Державним центром розвитку сім`ї сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб, про що зроблено актовий запис № 1232.

Від шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно зі свідоцтвом про народження дитини мати дитини записана ОСОБА_3 .

Однак шлюб виявився невдалим, протягом останніх років періодично виникали сварки, відносини погіршувалися, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, спільного господарства не ведуть, подружніх стосунків не підтримують з квітня 2013 року, сім`я розпалась остаточно.

Основна причина розпаду сім`ї - це різниця характерів, відсутність між сторонами взаєморозуміння і довір`я, різні погляди на життя, побудову родини і сімейні цінності.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 27.05.2014 у справі № 753/6588/14-ц шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , зареєстрований 08.07.2008 Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним центром розвитку сім`ї, актовий запис № 1232 - розірвано, про що Дарницьким відділом реєстрації актів громадянського стану по м. Києву внесений відповідний запис.

Після розірвання шлюбу син залишився проживати з батьком і повністю перебував на утриманні позивача, а мати виїхала до Криму, не оформивши відповідним чином документи.

Після розлучення, за домовленістю з відповідачем, їх син постійно проживав, і на сьогоднішній день постійно проживає з ним за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач аліменти не сплачує, дитину не утримує. Всі витрати по утриманню дитини несе позивач самостійно, виховує дитину сам. У вихованні сина йому допомогає тільки його батько. Спілкування дитини з матір`ю формальне, і відбувається зрідка шляхом відеозв`язку.

Він повністю опікується інтересами і потребами дитини, піклується про нього, займається вихованням, слідкує за розвитком та здоров`ям дитини.

Він ніколи не перешкоджав і не має наміру перешкоджати спілкуванню матері з дитиною. Вважає за необхідне, щоб у дитини збереглись зв`язки із обома батьками.

Син навчається у школі, добре розвинений. Позивач повністю віддає дитині свою любов і турботу, велику увагу приділяє розвитку дитини, грає з сином у розвиваючі ігри, читає книжки, дитина відвідує позашкільні гуртки з шахів, плавання, футболу, волейболу, тощо.

Мати перебуває в окупації більше 9 років і сина майже не бачить.

Позивач припускає, що у разі її приїзду, вона може дитину вивезти без його згоди в окупацію чи РФ, і він сина більше не побачить, адже позивач має проукраїнську позицію, а колишня дружина кардинально іншу.

Відповідно до висновку лікаря, їх син здоровий і повинен постійно дотримуватись вживання певних продуктів, дотримуватися дієти, про що є висновок лікаря.

Позивач здоровий, у лікаря нарколога та психіатра на обліку не перебуває, є фізичною особою-підприємцем, має сталий дохід, власне житло і нерухомість, забезпечив сину всі умови, окрему кімнату і всі необхідні по його віку речі, іграшки, книжки тощо.

У лютому листом він отримав від відповідача згоду на проживання сина з ним, в якій зазначено постійне місце проживання ОСОБА_3 м. Севастополь та отримання нею паспорта РФ.

Позивач звернувся до органів опіки і піклування для визначення місця проживання сина з ним, але йому було відмовлено.

Піклуючись про здоров`я і життя їх сина позивач постійно намагається поговорити з відповідачем про її обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, контролювати її побачення з сином, оскільки не довіряє відповідачу.

Виходячи з того, що увесь час дитина проживала з ним, він займався її вихованням та піклуванням, він водив його до дитячого садочку, школи, гуртків, син прив`язаний до нього, відповідач ніколи надовго не залишалась з сином, не виявляла намірів щодо самостійного виховання сина, навіть в період коли вони проживали разом, то вважає, що суд повинен врахувати ці обставини та визначити місце проживання дитини з ним.

Відповідач намагається вивезти дитину в РФ, вже отримала дублікат свідоцтва про народження сина і навіть не приховує того факту, що хоче оформити сину громадянство РФ (хоча дитина виховувалась в дусі українського патріотизму і вже не сприймає матір через її проросійські погляди).

Мати дитини мала спроби викрасти сина.

Хоча відповідач і надала дозвіл на проживання дитини, кожний тиждень вона змінює свою думку. Наразі вимагає, щоб він відпустив сина до Криму чи в РФ. Вказане становить небезпеку для дитини і змінює місце проживання дитини без його згоди і без згоди сина, доказами чого є переписка з відповідачем.

Наголошує, що спілкуванню відповідача з дитиною він не перешкоджає, але на сьогоднішній день, час ті сварки з відповідачем, її проросійська позиція, недисциплінованість і безвідповідальність щодо здоров`я дитини ускладнюють виконання їх усних домовленостей. Психологічно син не готовий проживати разом з матір`ю, оскільки вихованням сина здебільшого займався він один і у них з дитиною тісний зв`язок батька і дитини.

Вищевказана поведінка матері та її дії завдають шкоди дитині та прямо порушують вимоги ч.2 ст.150 СК України, які закріплюють обов`язок батьків піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За обставин, які склалися, ним створені найкращі умови для дитини, в нього є своя кімната, дитячий куточок, де він грається, є спальний куточок, де він відпочиває, стіл і всі необхідні предмети, дитина забезпечена іграшками та іншими речами для розвитку та навчання. Виходячи з інтересів сина, вважає за доцільне залишити його на своєму утриманні та вихованні за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач любить свого сина і має змогу забезпечувати його всім необхідним. У нього нормований робочий день. Він є самозайнятою особою і сам планує свій робочий час, має сталий дохід, постійно слідкує за станом здоров`я сина, знає детально про його хворобу та як потрібно звести до мінімуму ризики проявлення алергії у сина, постійно відвідує з сином лікарні, піклується про його розвиток, у нього з сином психологічний контакт, прив`язаність один до одного.

Мати дитини створює дитині другу особистість і намагається не просто змінити місце проживання дитини без згоди самої дитини і без його згоди, але й має намір (який вже реалізовує) на зміну громадянства їх сина, без його згоди.

Таким чином, проживання сина разом з ним відповідає інтересам дитини. Позивач має можливість забезпечити сину належні умови проживання, повною мірою займатися вихованням дитини, чого відповідач забезпечити не в змозі. Разом з тим, він не чинитиме жодних перешкод для спілкування відповідача із сином і готовий зі свого боку усіма силами сприяти тому, щоб дитина через розлучення батьків не була позбавлена піклування матері.

Мати дитини участі у піклуванні і вихованні дитини, у забезпеченні і її розвитку не приймає і не приймала. Фактично відповідач самоусунулась від виховання сина і долею сина цікавиться від випадку до випадку, за його наполяганням.

Відібрання дитини у матері без позбавлення її батьківських прав відповідає перш за все інтересам і безпеці дитини.

Позивач просить суд відібрати у ОСОБА_3 малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_1 за місцем його проживання: АДРЕСА_1 .

14.06.2023 до Канівського міськрайонного суду Черкаської області з Дарницького районного суду м. Києва надійшла за підсудністю справа № 753/3645/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про відібрання дитини у матері без позбавлення її батьківських прав, визначення місця її проживання з батьком та визначення порядку участі батька у вихованні дитини.

19.06.2023 ухвалою судді Канівського міськрайонного суду Черкаської області Колісник Л.О. справу прийнято до провадження та призначено підготовче засідання (а.с.152).

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 15.08.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті (а.с.187).

Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити в повному обсязі.

Позивач пояснив, що шлюб між ним та відповідачем розірваний. Їх спільний син проживає разом з ним. Відповідач з сином спілкується рідко, по відеозв`язку, нещодавно висловила намір вивезти сина на непідконтрольну територію України та оформити йому громадянство РФ. Для цього вона вже отримала дублікат свідоцтва про народження їх сина.

Представник позивача пояснила, що позивач разом із сином зареєстровані та проживають у м. Києві. Хоча відповідач зареєстрована в м. Канів, вона виїхала до Автономної Республіки Крим і намагається вивезти туди сина. З дитиною у неї холодні стосунки. Позивач не бажає позбавляти матір батьківських прав, сподіваючись на те, що вона змінить своє ставлення до сина. Проте, відібрання від матері дитини, визначення її місця проживання з батьком сприяє захисту дитини.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Представник третьої особи в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову. Пояснила, що відібрання дитини від матері та визначення місця проживання сина з батьком відповідає інтересам дитини.

Опитаний в судовому засіданні в присутності законного представника та психолога малолітній ОСОБА_1 висловив своє бажання проживати з батьком, з яким у нього гарні стосунки, змінювати місце проживання не хоче. З матір`ю спілкується не часто, телефоном. В розмовах вона висловлюється щодо завоювання України РФ, через що він хвилюється. Його навчанням, побутом та відпочинком опікується батько. З матір`ю бачився дуже давно.

Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положеннями ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу.

Згідно з ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27.05.2014, справа № 753/6588/14-ц, був розірваний (а.с.13).

Від шлюбу мають спільну неповнолітню дитину - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 18.06.2010, актовий запис № 1005.

Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Статтею 8 Законом України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно зі ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити отримання дитиною повної загальної середньої освіти, поважати дитину.

Відповідно до ч.4, ч.6 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини . Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Частиною 1 ст.161 СК України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Із системного тлумачення ч.1 ст.3, ст.9 Конвенції про права дитини, ч.ч.2 і 3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. При цьому суд також враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

На теперішній час спільна неповнолітня дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з батьком, позивачем по справі, за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.14, 16).

Позивач самостійно займається вихованням та утриманням дитини, забезпечує дитину матеріально та піклується про неї, має власне житло, в якому створені належні умови для проживання дитини та розвитку дитини. Позивач, як батько, належним чином виконує свої батьківські обов`язки, забезпечує її усім необхідним, проявляє батьківську турботу, піклується про її фізичний та духовний розвиток, цікавиться станом здоров`я та успіхами, виявляє інтерес до її внутрішнього світу. Тобто з боку позивача відсутні виключні обставини, які б унеможливлювали проживання дитини разом з ним, чи негативно впливали на її виховання та розвиток.

Дані обставини підтверджуються характеристикою на ОСОБА_1 № 01/02.01.2023 від 02.01.2023, виданою ТОВ «Заклад загальної середньої освіти - Ліцей «ІНДЕВЕРСАЛ» (а.с.29-30); листом КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2 Дарницького району м. Києва» № 111 від 01.02.2023 (а.с31).

ОСОБА_1 не має ознак наркологічних та психіатричних захворювань, що підтверджується Сертифікатом про проходження профілактичного наркологічного огляду Серії 12ЯЯС № 590633 від 06.01.2023 та Медичною довідкою про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів Серії 10ААЖ № 995803 від 06.01.2023 (а.с. 38, 39).

Позивач ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, має сталий дохід, що підтверджується Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 10.02.2020 (а.с.40-41), податковими деклараціями платника єдиного податку третьої групи (а.с.42-62) та довідкою з Пенсійного фонду України за формою ОК-5 від 29.01.2023 (а.с.63-65).

Відповідач на теперішній час залишила дитину на позивача та переїхала до іншого населеного пункту, як мати належним чином не виконує свої батьківські обов`язки по вихованню дитини, не цікавиться її життям, здоров`ям та розвитком, наведене свідчить про самоусунення відповідача від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню малолітньої дитини.

Із заяви ОСОБА_3 від 13.01.2023 вбачається, що вона не заперечує проти проживання на даний час її неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з його батьком ОСОБА_1 за адресою його реєстрації: АДРЕСА_1 . Так само повідомляє, що вона не заперечує проти переїзду її неповнолітнього сина, в разі необхідності за кордон, на підставі її згоди, що нотаріально посвідчена 11.01.2023, нотаріусом міста Севастополя Соболєвою Ю.А. під реєстровим № 92/58-н/92-2023-1-28 і що у неї немає до батька дитини як матеріальних, так і моральних претензій. Дії виконуються в інтересах дитини при виїзді з ним за кордон, заздалегідь узгоджені з нею, що підтверджується її підписом під цією заявою (а.с.68-71).

З висновку Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації як органу опіки та піклування № 101-6372/02 від 28.07.2023 вбачається, що з метою забезпечення прав та інтересів дитини райдержадміністрація як орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 (а.с.176-177).

Таким чином, враховуючи, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з батьком не суперечитиме інтересам дитини, прихильність дитини до батька, вік дитини, а також те, що орган опіки та піклування Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації вважає за доцільне визначити місце проживання дитини разом з батьком, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог в частині визначення місця проживання дитини на даний час разом з батьком.

Відповідно до положень ч.1 ст.170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Згідно із пунктами 2-5 частини першої ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва.

Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року роз`яснено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов`язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передати органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначити при цьому конкретний заклад.

Основними підставами для відібрання дитини від батьків серед іншого є випадки, що охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише із поведінки батьків (безвідповідальне ставлення до дитини та невжиття заходів щодо забезпечення лікування дитини у зв`язку із її тяжким станом здоров`я), а й із їх особистих негативних звичок. Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток.

Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

Судом встановлено, що відповідач, як мати безвідповідально ставиться до виховання та догляду за своєю дитиною та не усвідомлює в повній мірі свого байдужого ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, на думку суду, відповідач зняла з себе обов`язки з виховання та забезпечення дитини, залишила дитину під опікою батька, не спілкується з сином в тій мірі, яка сприяє гармонійному розвитку дитини. Інші відомості, надані позивачем, зокрема, так зване «свідоцтво про реєстрацію», видане нелегітимними органами РФ, які діють на тимчасово непідконтрольній території України, свідчать про намір відповідача змінити місце реєстрації дитини з місця її постійного проживання на місце проживання, яке є небезпечне для життя та здоров`я дитини, розвитку її особистості, моральному вихованню.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про доцільність відібрання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від матері ОСОБА_3 , без позбавлення останньої батьківських прав, для проживання дитини із батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки це є єдиним способом захисту прав і якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Відібрання дитини без позбавлення батьківських прав є тимчасовим заходом і відповідач, відповідно до ч.3 ст.170 СК України, не позбавлена можливості повернути дитину.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином з відповідача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 1073,60 грн. на користь позивача, який був сплачений ним при зверненні з даним позовом до суду та на користь держави судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Що стосується витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч.3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат».

Наведена правова позиція викладена також у постановах Верховного Суду від 15.04.2020 у справі №199/3939/18-ц, від 09.06.2020 у справі № 466/9758/16-ц, від 30.09.2020 у справі № 379/1418/18.

Позивачем та представником позивача на підтвердження надання правової допомоги надано копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, копію ордеру та копію договору про надання правової допомоги.

Проте на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивач та його представник жодних доказів не надали, тому у стягненні витрат на правничу допомогу необхідно відмовити в зв`язку з її недоведеністю.

Керуючись ст. 4, 12-13, 258, 259, 263, 265, 268, 280, 281, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про відібрання дитини у матері без позбавлення її батьківських прав, визначення місця її проживання з батьком та визначення порядку участі батька у вихованні дитини - задовольнити.

Відібрати малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , без позбавлення її батьківських прав.

Визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 сплачений судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

У стягненні витрат на правову допомогу - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених законом строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Повний текст рішення складений 08.11.2023.

Головуючий Л . О . Колісник