Провадження № 6/204/477/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2023 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Черкез Д.Л.,

за участю секретаря судового засідання Романюк М.І.,

стягувача ОСОБА_1 ,

представника стягувача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі справу за заявою ОСОБА_3 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, виданого Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська по цивільній справі № 204/11261/23 за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

27 жовтня 2023 року до суду звернувся ОСОБА_3 з заявою, в якій просив визнати таким, що не підлягає виконанню, судовий наказ, виданий 01 серпня 2023 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська у справі № 204/11261/23 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини від заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 28 липня 2023 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . В обґрунтування заяви зазначено, що 01 серпня 2023 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська було видано судовий наказ у справі № 204/11261/23 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Ознайомившись зі змістом заяви про видачу судового наказу та безпосередньо із судовим наказом, вважає вимоги стягувача безпідставними та необгрунтованими, оскільки наявні підстави визнати судовий наказ таким, що не підлягає виконанню. Дійсно, він та ОСОБА_1 перебували у шлюбі, зареєстрованому 16 січня 2004 року, який розірвано за рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2022 року по справі № 204/3251/22, яке набрало законної сили 09 серпня 2022 року. Дійсно, у період шлюбу у них народилася дочка - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 24 листопада 2021 року між ним та ОСОБА_1 було укладено шлюбний договір з елементами договору поділу, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Зєніковою М.С. за реєстровим № 311. Згідно з п. 5.2 Договору дружина і чоловік домовились, що незалежно від того, чи перебуває подружжя у шлюбі, вони зобов`язані утримувати дитину спільно та нести витрати щодо утримання дитини у спільних частках, якщо інше не буде встановлено в інших договорах, укладених між чоловіком та дружиною. 21 липня 2023 року між ним та ОСОБА_1 було укладено Договір про поділ спільного майна подружжя, посвідчений Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ковальовою Є.Є. за реєстровим № 347, згідно з п. 2.2 якого ОСОБА_3 за взаємною згодою з ОСОБА_1 домовились, що у зв`язку зі збільшенням частки колишньої дружини ОСОБА_1 при поділі нерухомого майна подружжя, шляхом повного переходу права власності на нерухоме майно, зазначене у п. 1.1, враховані інтереси сумісної неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , тому різниця у вартості майна іде на потреби у духовному, культурному та загальнопросвітньому розвитку дитини. Відтак, згідно з домовленостями між сторонами у вказаних вище договорах, заявник, яка отримала різницю у вартості майна подружжя в рахунок інтересів сумісної дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повинна була в разі виникнення питання щодо сплати витрат на утримання дитини вирішити це питання шляхом перемовин. До того ж, згідно з домовленостями, визначеними у вищевказаних Договорах, він щомісячно сплачує на утримання дитини ОСОБА_4 аліменти у розмірі не менше ніж 10 000,00 грн. Зазначив, що до підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, відносяться випадки, коли немає матеріальної передумови для виконання рішення, тобто об`єктивно відсутній обов`язок боржника; або ж випадки видачі виконавчого документа, коли його не треба було видавати, тобто випадки помилкової видачі виконавчого листа; або випадки, коли після видачі виконавчого документа був змінений зміст рішення. За обставинами даної справи між сторонами вбачається наявність спору про право, що є перешкодою для звернення до суду із заявою про видачу судового наказу. Отже вважає, що за зазначених вище підстав виданий судовий наказ по справі № 204/11261/23 повинен бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, оскільки аліментні зобов`язання ним виконуються і виконані шляхом передачі компенсації частки майна на користь ОСОБА_1 , з якою проживає їх спільна дитина. У зв`язку з викладеним ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаною заявою про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

08 листопада 2023 року від представника стягувача - ОСОБА_2 до суду надійшло письмове заперечення на заяву, в якому зазначено наступне. Згідно п. 2.1 Договору про поділ спільного майна подружжя від 21 липня 2023 року, посвідченого приватним нотаріусом Ковальовою Є.С., сторони добровільно погодили, що дитина залишається проживати разом з матір`ю. ОСОБА_3 це не тільки не заперечує, а підтверджує у своїй заяві. Згідно п. 5.1. шлюбного договору від 24 листопада 2021 року зазначено, що право отримувати аліменти має той із батьків, разом з яким проживає дитина. Відповідно до п. 5.2. шлюбного договору від 24 листопада 2021 року сторони домовились, що незалежно від того, чи перебувають сторони у шлюбі, вони зобов`язані утримувати дитину спільно та нести витрати щодо утримання дитини в рівних частках, якщо інше не буде встановлено в інших договорах, укладених між сторонами. Таким чином, посилання ОСОБА_3 , про те, що наявний спір про право, є безпідставним, так як не тільки законом, але й сторонами договорів, право на отримання аліментів на утримання малолітньої дочки має саме ОСОБА_5 . Посилання ОСОБА_3 про те, що дана справа не підлягала розгляду в наказному провадженні, є безпідставними та необґрунтованими. Про помилковість видачі судового наказу у заяві ОСОБА_3 не зазначає, але зазначає фактично, що обов`язок ОСОБА_3 відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. ОСОБА_3 не зазначає згідно якої статті ЦК України, він вважає, що у нього припинилось зобов`язання по сплаті аліментів на утримання спільної неповнолітньої дочки, стверджує, що виконував та виконує свій обов`язок по сплаті аліментів, так як і досі частково сплачує аліменти на користь ОСОБА_1 ОСОБА_3 не надав до суду докази того, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений договір про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно та з отриманнями дозволу органу опіки та піклування на укладання такого договору. У зв`язку з викладеним просить суд відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_3 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, виданого Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська по цивільній справі № 204/11261/23.

Боржник ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Стягувач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні не визнали вимоги заяви про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, та просили суд відмовити у задоволенні вказаної заяви.

Неявка боржника не є перешкодою для вирішення питання про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, а тому суд ухвалив проводити розгляд справи за відсутності боржника, що відповідає вимогам частини 3 статті 432 ЦПК України.

Вислухавши стягувача та її представника, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини у справі та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 01 серпня 2023 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська було видано судовий наказ по справі № 204/11261/23, яким: стягнуто з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , - аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини від заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 28 липня 2023 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 ; стягнуто з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь держави судовий збір у розмірі 268,40 грн. (а.с. 17).

У статті 173 ЦПК України закріплено, що суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, або відстрочити або розстрочити виконання судового наказу в порядку, встановленому статтями 432, 435 цього Кодексу.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Підстави для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, визначені у частині 2 статті 432 ЦПК України, відповідно до якої суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяють на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

При цьому, до матеріально-правових підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відносять, зокрема, добровільне виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощення боргу, неможливість виконання. До процесуальних підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відносять обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання, тощо.

Наведений перелік не є вичерпним, оскільки на практиці можуть існувати і інші обставини, за наявності яких, виконавчий документ може бути визнаний таким, що не підлягає виконанню.

Звертаючись до суду з заявою про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, ОСОБА_3 посилався на те, що аліментні зобов`язання ним виконуються і виконані шляхом передачі компенсації частки майна на користь ОСОБА_1 , між сторонами вбачається наявність спору про право, а також ОСОБА_1 повинна була в разі виникнення питання щодо сплати витрат на утримання дитини вирішити це питання шляхом перемовин.

Дійсно, 24 листопада 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено шлюбний договір з елементами договору поділу, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Зєніковою М.С., зареєстрований в реєстрі за № 1311 (а.с. 35-36).

У пункті 5.2 вказаного Договору сторони домовились, що не залежно від того, чи перебуває подружжя у шлюбі, вони зобов`язані утримувати дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , спільно та нести витрати щодо утримання дитини в рівних частках, якщо інше не буде встановлено в інших договорах, укладених між чоловіком та дружиною.

У заяві про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, ОСОБА_3 визнавав, що неповнолітня дитина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з матір`ю стягувачем ОСОБА_1 .

При цьому, у пункті 5.3 вищевказаного Договору зазначено, що сторонам нотаріусом роз`яснено, що право отримувати утримання (аліменти) має той з батьків, разом з яким проживає дитина.

Викладене свідчить про те, що ОСОБА_3 був обізнаний про те, що ОСОБА_1 як мати неповнолітньої ОСОБА_4 , з якою проживає дитина, має право на отримання аліментів на утримання дитини.

Твердження ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_1 у разі виникнення питання щодо сплати витрат на утримання дитини повинна була вирішити це питання шляхом перемовин з ОСОБА_3 , є безпідставними та помилковими, а тому судом до уваги не приймаються.

21 липня 2023 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено Договір про поділ спільного майна подружжя, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ковальовою Є.Є., зареєстрований в реєстрі за № 347 (а.с. 37).

У пункті 2.2 вищевказаного Договору зазначено, що ОСОБА_3 за взаємною згодою з ОСОБА_1 домовились, що у зв`язку зі збільшенням частки колишньої дружини ОСОБА_1 при поділі спільного майна подружжя, шляхом повного переходу права власності на нерухоме майно, зазначене у п. 1.1, враховані інтереси сумісної неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , тому різниця у вартості майна йде на потреби в духовному, культурному та загальнопросвітньому розвитку дитини.

При цьому, суд вважає за необхідне звернути увагу, що твердження ОСОБА_3 про те, що аліментні зобов`язання виконані шляхом передачі компенсації частки майна на користь ОСОБА_1 є безпідставними та такими, що обумовлені помилковим тлумаченням ОСОБА_3 умов Договору про поділ спільного майна подружжя, у вказаному договорі жодним чином не зазначено про те, що набуття ОСОБА_1 збільшеної частки при поділі спільного майна подружжя має наслідком припинення права на аліменти на дитину.

Матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження того, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у відповідності до статті 190 СК України з дозволу органу опіки та піклування було укладено договір про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно.

Посилання ОСОБА_3 як на підставу для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, на те, що між ним та ОСОБА_1 , наявний спір про право, також є безпідставними, оскільки згідно з ч. 5 ст. 183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

У пункті 4 частини 1 статті 161 ЦПК України також закріплено, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Добровільне надання ОСОБА_3 матеріальної допомоги ОСОБА_1 також не свідчить про відсутність правових підстав для звернення ОСОБА_1 з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини.

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України).

Отже, проаналізувавши всі наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності суд зазначає, що під час розгляду вказаної заяви судом не встановлено наявності передбачених статтею 432 ЦПК України підстав для визнання судового наказу, виданого 01 серпня 2023 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська по справі № 204/11261/23, таким, що не підлягає виконанню.

Викладені ОСОБА_3 обставини не є підставами для визнання судового наказу, виданого 01 серпня 2023 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська по справі № 204/11261/2, таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 432 ЦПК України, про виправлення помилки в виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню, суд постановляє ухвалу. Ухвала суду за результатами розгляду заяви може бути оскаржена у порядку, встановленому цим Кодексом.

Підсумовуючи наведене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, оскільки ОСОБА_3 не доведено наявності передбачених статтею 432 ЦПК України підстав для визнання судового наказу, виданого 01 серпня 2023 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська по справі № 204/11261/23, таким, що не підлягає виконанню, суд приходить до висновку, що у задоволенні заяви ОСОБА_3 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, виданого Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська по цивільній справі № 204/11261/23 за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини, слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 13, 76-81, 173, 258-261, 432 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_3 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, виданого Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська по цивільній справі № 204/11261/23 за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено ЦПК України. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя Д.Л. Черкез