КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 757/7499/17-ц Головуючий у суді І інстанції Ільєва Т.Г.
Провадження № 22-ц/824/5149/2023 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Голуб С.А.,

суддів: Писаної Т.О., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Череп Я.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційними скаргами акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», Компанії Тамплемон Інвестментс ЛЛП та Компанії Берліні Комершіал ЛЛП на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 30 листопада 2022 року у справі за скаргами акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на дії та бездіяльність державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Левіцької Алли Сергіївни у межах здійснення виконавчих проваджень №№ НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, заінтересовані особи: Компанія Саннекс Інвестментс ЛЛП, Компанія Тамплемон Інвестментс ЛЛП, Компанія Берліні Комершіал ЛЛП, Компанія Камерін Інвестментс ЛЛП, Компанія Луміл Інвестментс, Компанія Софінам Інвестментс ЛЛП, Міністерство фінансів України, ОСОБА_1 , Кабінет Міністрів України,

в с т а н о в и в:

06 травня2020 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду зі скаргою на дії державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - Печерський РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ)) Левіцької А.С. у межах здійснення виконавчого провадження № НОМЕР_1, в якій просило:

- визнати неправомірними дії державного виконавця Левіцької А.С. щодо відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання ухвали Печерського районного суду м. Києва від 09 лютого 2017 року про забезпечення позову у справі № 757/7499/17-ц;

- скасувати постанову державного виконавця Левіцької А.С. від 29 квітня 2020 року про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання ухвали Печерського районного суду м. Києва від 09 лютого 2017 року про забезпечення позову у справі № 757/7499/17-ц;

- зобов`язати державного виконавця Левіцьку А.С. повернути копію ухвали Печерського районного суду м. Києва від 09 лютого 2017 року про забезпечення позову у справі № 757/7499/17-ц без прийняття до виконання на підставі пункту 6 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Скарга обґрунтована тим, що 29 квітня 2020 року державним виконавцем Печерського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Левіцькою А.С. при примусовому виконанні ухвали Печерського районного суду м. Києва від 09 лютого 2017 року у справі № 757/7499/17-ц винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1, яку заявник отримав 05 травня 2020 року. Відповідно до вказаної постанови АТ КБ «ПриватБанк» є боржником у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, відкритому за заявою стягувача - Компанії Саннекс Інвестментс ЛЛП.

Заявник вважає, що фактично державним виконавцем в порушення імперативних положень статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» та пункту 3 розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року, прийнято до виконання виконавчий документ, який не є ані оригіналом, ані дублікатом, а є лише копією ухвали, відтак виконавче провадження № НОМЕР_1 відкрито без достатньої правової підстави і державний виконавець повинна була повернути виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання.

18 травня 2020 року до суду першої інстанції надійшла скарга АТ КБ «ПриватБанк» на бездіяльність державного виконавця Печерського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Левіцької А.С. у межах здійснення виконавчого провадження № НОМЕР_2 (стягувач - Компанія Берліні Комершіал ЛЛП), відповідно до якої заявник просив:

- визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Левіцької А.С. під час здійснення виконавчого провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання ухвали Печерського районного суду м. Києва від 09 лютого 2017 року про забезпечення позову у справі № 757/7499/17-ц, яка полягає у невинесенні постанови про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_2 на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження»;

- зобов`язати державного виконавця Левіцьку А.С. винести постанову про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання ухвали Печерського районного суду м. Києва від 09 лютого 2017 року про забезпечення позову у справі № 757/7499/17-ц на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Вказана скарга мотивована тим, що 06 травня 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» засобами поштового зв`язку направило на адресу Печерського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) заяву про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_2 у зв`язку з припиненням зобов`язань боржника за договорами, укладеними зі стягувачами, та фактично повним виконанням банком обов`язків, покладених на нього ухвалою суду про забезпечення позову. Однак, зазначена заява у встановлений законом строк розглянута не була, рішення щодо закінчення виконавчого провадження не прийнято, що свідчить про протиправну бездіяльність державного виконавця в частині невинесення постанови про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_2 на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», а тому наявні підстави для визнання такої бездіяльності неправомірною та усунення порушень прав заявника.

Також, 18 травня 2020 року до суду першої інстанції надійшла скарга АТ КБ «ПриватБанк» на бездіяльність державного виконавця Печерського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Левіцької А.С. у межах здійснення виконавчого провадження № НОМЕР_3 (стягувач - Компанія Тамплемон Інвестментс ЛЛП), згідно прохальної частини якої заявник просив:

- визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Левіцької А.С. під час здійснення виконавчого провадження № НОМЕР_3 з примусового виконання ухвали Печерського районного суду м. Києва від 09 лютого 2017 року про забезпечення позову у справі № 757/7499/17-ц, яка полягає у невинесенні державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_3 на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження»;

- зобов`язати державного виконавця Левіцьку А.С. винести постанову про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_3 з примусового виконання ухвали Печерського районного суду м. Києва від 09 лютого 2017 року про забезпечення позову у справі № 757/7499/17-ц на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Зазначена скарга мотивована тим, що 08 травня 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» засобами поштового зв`язку направило на адресу Печерського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) заяву про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_3 внаслідок припинення зобов`язань боржника за договорами, укладеними зі стягувачами, та фактично повним виконанням банком обов`язків, покладених на нього ухвалою суду про забезпечення позову. Проте, вказана заява у встановлений законом строк розглянута не була, рішення щодо закінчення виконавчого провадження не прийнято, що свідчить про протиправну бездіяльність державного виконавця щодо невинесення постанови про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_3 на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», відтак наявні правові підстави для визнання такої бездіяльності неправомірною та усунення порушень прав заявника.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 09 червня 2021 року скарги АТ КБ «ПриватБанк» об`єднано для спільного розгляду у справі з єдиним унікальним № 757/7499/17-ц у провадженні № 4-с-132/21.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 30 листопада 2022 року в задоволенні скарги АТ КБ «ПриватБанк» на дії державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 відмовлено.

Скаргу АТ КБ «ПриватБанк» на бездіяльність державного виконавця під час здійснення виконавчого провадження № НОМЕР_2 задоволено частково.

Визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Печерського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Левіцької А.С. під час здійснення виконавчого провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання ухвали Печерського районного суду м. Києва від 09 лютого 2017 року про забезпечення позову у справі № 757/7499/17-ц, яка полягає у не розгляді заяви АТ КБ «ПриватБанк» від 06 травня 2020 року про закінчення виконавчого провадження.

Зобов`язано державного виконавця Печерського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Левіцьку А.С. розглянути заяву АТ КБ «ПриватБанк» від 06 травня 2020 року про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_2.

У задоволенні іншої частини вимог скарги відмовлено.

Скаргу АТ КБ «ПриватБанк» на бездіяльність державного виконавця під час здійснення виконавчого провадження № НОМЕР_3 задоволено частково.

Визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Печерського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Левіцької А.С. під час здійснення виконавчого провадження № НОМЕР_3 з примусового виконання ухвали Печерського районного суду м. Києва від 09 лютого 2017 року про забезпечення позову у справі № 757/7499/17-ц, яка полягає у не розгляді заяви АТ КБ «ПриватБанк» від 08 травня 2020 року про закінчення виконавчого провадження.

Зобов`язано державного виконавця Печерського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Левіцьку А.С. розглянути заяву АТ КБ «ПриватБанк» від 08 травня 2020 року про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_3.

У задоволенні іншої частини вимог скарги відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» в особі представника - адвоката Копанчука М.В. просить вказане судове рішення скасувати в частині відмови у задоволенні скарги на дії державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального й порушення норм процесуального права, та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення вимог скарги.

В обґрунтування апеляційної скарги заявник зазначає, що суд першої інстанції, розглядаючи скаргу банку на дії державного виконавця з відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1, не дослідив всіх обставин даної справи, зокрема, не врахував того, що оригінал виконавчого документа - ухвали про забезпечення позову вже видавався стягувачу, пред`являвся ним до виконання та був повернутий, а стягувач не звертався та не отримував дублікат виконавчого документа - ухвали про забезпечення позову у порядку, визначеному ЦПК України. Крім того, суд дійшов висновку про можливість відкриття виконавчого провадження на підставі копії виконавчого документа, що в повній мірі суперечить імперативним вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та суперечить визначеним процесуальним законодавством правилам видачі та існування лише одного примірника виконавчого документа - його оригіналу.

У своїй апеляційній скарзі стягувачі Компанія Тамплемон Інвестментс ЛЛП та Компанія Берліні Комершіал ЛЛП в особі представника - адвоката Боруха В.А. просять скасувати судове рішення в частині частково задоволених вимог скарги на бездіяльність державного виконавця під час здійснення виконавчих проваджень № НОМЕР_2 і № НОМЕР_3 з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального й порушення норм процесуального права, і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні скарги.

Стягувачі, обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, посилаються на те, що державний виконавець не могла розглянути заяви АТ КБ «ПриватБанк» від 06 та 08 травня 2020 року про закінчення виконавчих проваджень № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3, оскільки ці виконавчі провадження з 01 червня 2020 року є закінченими. Відтак, у державного виконавця Левіцької А.С. була відсутня можливість розглянути заяви боржника про закінчення виконавчих проваджень № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 і у цьому не було жодної потреби. Також вказують, що судом першої інстанції при розгляді скарг порушені норми процесуального права, оскільки оскаржувана ухвала постановлена без належного повідомлення всіх учасників справи і суд не переконався, що всі учасники судового розгляду належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарг на бездіяльність державного виконавця. Зокрема, Компанії Тамплемон Інвестментс ЛЛП та Берліні Комершіал ЛЛП або ж їх представники належним чином не повідомлялись про судове засідання у справи № 757/7499/17-ц, яке відбулось 30 листопада 2022 року.

У відзиві на апеляційну скаргу стягувачів АТ КБ «ПриватБанк» в особі представника - адвоката Бауліної В.О. проситьзазначену апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, посилаючись на те, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права та не допустив порушення процесуальних норм, які б призвели до неправильного вирішення справи, повно і всебічно з`ясував дійсні обставини спірних правовідносин, у зв`язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про визнання бездіяльності державного виконавця під час здійснення виконавчих проваджень № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 неправомірною та її зобов`язання розглянути заяви боржника від 06 і 08 травня 2020 року про закінчення цих виконавчих проваджень.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представники АТ КБ «ПриватБанк» - адвокати Бауліна В.О. та Яковенко О.О. підтримали апеляційну скаргу банку та заперечували проти задоволення апеляційної скарги стягувачів.

Представник Компаній Тамплемон Інвестментс ЛЛП та Берліні Комершіал ЛЛП - адвокат Борух В.А. в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу стягувачів і заперечував поти задоволення апеляційної скарги боржника.

Державний виконавець Печерського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Левіцька А.С. підтримала апеляційну скаргустягувачів та заперечувала проти задоволення апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк».

Інші заінтересовані особи та/або їх представники в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки до апеляційного суду не повідомили, а тому колегія суддів дійшла висновку, що їх неявка відповідно до вимог частини другої статті 372 та частини другої статті 450 ЦПК України не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників справи в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, а також відзиву на одну з них, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» слід залишити без задоволення, а апеляційну скаргу Компаній Тамплемон Інвестментс ЛЛП та Берліні Комершіал ЛЛП - задовольнити з таких підстав.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Зазначене конституційне положення кореспондується та відображено у статті 18 ЦПК України.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Визначений у законі порядок забезпечення державою виконання судового рішення має відповідати принципам верховенства права та справедливості, гарантувати конституційне право на судовий захист; невиконання державою позитивного обов`язку щодо забезпечення функціонування запроваджуваної нею системи виконання судових рішень призводить до обмеження конституційного права на судовий захист та нівелює його сутність.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон України «Про виконавче провадження» та/або Закон № 1404-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 2 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих документів - ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Положеннями частини першої статті 13 Закону № 1404-VIII передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Як встановлено частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (пункт 1 частини другої статті 18 Закону № 1404-VIII).

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Відповідно до статті 447 ЦПК України, частини першої статті 19, частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Гарантією прав фізичних та юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 904/7326/17 (провадження № 12-197гс18) вказано, що «право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця».

У постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року в справі № 641/7824/18 (провадження № 61-10355св19) вказано, що «завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим».

Таким чином, якщо державний виконавець або інша посадова особа державної виконавчої служби, приватний виконавець порушив встановлений порядок вчинення виконавчих дій, проте при цьому не порушив права скаржника (скаржник не обґрунтував, а суд не встановив порушення прав саме скаржника, а не будь якої іншої особи), то така скарга задоволенню не підлягає.

Верховним Судом неодноразово було викладено такий правовий висновок, зокрема, у постановах від 09 грудня 2020 року у справі № 641/9433/19, від 16 грудня 2020 року у справі № 520/6667/14-ц, від 21 січня 2021 року у справі № 2-5398/11, від 15 лютого 2021 року у справі № 522/21761/18, від 11 березня 2021 року у справі № 755/6875/18 та інших.

В силу вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Щодо скарги АТ КБ «ПриватБанк» на дії державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1

Судом першої інстанції встановлено, що на виконанні Печерського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) перебуває виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання ухвали Печерського районного суду м. Києва від 09 лютого 2017 року про забезпечення позову у справі № 757/7499/17-ц, якою встановлено обов`язок в тому числі, але не виключно ПАТ КБ «ПриватБанк» та/або Кіпрської філії ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо належного виконання умов договорів (зокрема, але не виключно: Депозитний договір № 5/CY031Т від 04.06.2014, Депозитний договір № 1/CY0424 від 03.04.2012, Депозитний договір № 2/CY0424 від 20.04.2012, Депозитний договір № 1/CY042K від 03.04.2012, Депозитний договір № 2/CY042K від 20.04.2012, Депозитний договір № 3/CY06HR від 05.05.2014, Депозитний договір № 4/CY00MX від 05.05.2014, Депозитний договір № 4/CY03J5 від 05.05.2014), які укладені з CAMERIN INVESTMENTS LLP, SUNNEX INVESTMENTS LLP, TAMPLEMON INVESTMENTS LLP, BERLINI COMMERCIAL LLP, LUMIL INVESTMENTS LLP, SOFINAM INVESTMENTS LLP в тому числі, але не виключно в частині виконання зобов`язань щодо нарахування та виплати відсотків (процентів) за депозитними (вкладними) рахунками цих осіб, а також користування/розпорядження/повернення/виплати грошових коштів, розміщеними на кореспондентських, депозитних, поточних, карткових чи будь-яких інших рахунках цих осіб у ПАТ КБ «ПриватБанк» та/або Кіпрській філії ПАТ КБ «ПриватБанк» до вирішення по суті спору.

29 квітня 2020 року державним виконавцем Левіцькою А.С. при примусовому виконанні ухвали Печерського районного суду м. Києва від 09 лютого 2017 року у справі № 757/7499/17-ц винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1, відповідно до якої АТ КБ «ПриватБанк» є боржником у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, відкритому за заявою стягувача - Компанії Саннекс Інвестментс ЛЛП (SUNNEX INVESTMENTS LLP).

Відмовляючи у задоволенні скарги АТ КБ «ПриватБанк» від 06 травня 2020 року на дії державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1, суд першої інстанції виходив з того, що проставлена на підписі судді Київського апеляційного суду Олійника В.І. гербова печатка на копії ухвали Печерського районного суду м. Києва від 09 лютого 2017 року про забезпечення позову у справі №757/7499/17-ц свідчить, що така ухвала є виконавчим документом, адже відповідає всім вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

Отже, пред`явлена до примусового виконання копія ухвали Печерського районного суду м. Києва від 09 лютого 2017 року у справі № 757/7499/17-ц відповідає всім вимогам, встановленим статтею 4 Закону України «Про виконавче провадження», а отже державний виконавець була зобов`язана по імперативній нормі частини п`ятої статті 26 вказаного Закону винести постанову про відкриття виконавчого провадження.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що вказані обставини в своїй сукупності свідчать, що посилання представника АТ КБ «ПриватБанк» про те, що ухвала не підписана суддею не відповідає дійсності, адже саме суддя Олійник В.І. підписав копію ухвали Печерського районного суду м. Києва від 09 лютого 2017 року у справі № 757/7499/17-ц.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

В частині третій статті 431 ЦПК України закріплено, що виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, судовий наказ, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Вимоги до виконавчого документа встановлені у статті 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини третьої статті 4 Закону № 1404-VIII виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою. Скріплення виконавчого документа печаткою із зображенням Державного Герба України є обов`язковим, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, згідно із законом зобов`язаний мати таку печатку.

Згідно із частинами першою, другою 157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Примірник ухвали про забезпечення позову залежно від виду вжитих заходів одночасно з направленням заявнику направляється судом для негайного виконання всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також відповідним державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

Як правильно виснував суд першої інстанції, ухвала суду про забезпечення позову є специфічний видом виконавчого документа, яка одночасно є і ухвалою і виконавчим документом.

Отже, ухвала про забезпечення позову не може бути пред`явлена до виконання в оригіналі, як про це зазначає заявник, а може бути пред`явлена лише в копії. При цьому ця копія має бути належним чином оформлена, а саме має бути підписана уповноваженою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів та скріплена печаткою.

Пред'явлена Компанією Саннекс Інвестментс ЛЛП до примусового виконання ухвала Печерського районного суду м. Києва від 09 лютого 2017 року про забезпечення позову відповідає наведеним вимогам. Так, вона містить підпис уповноваженої особи - судді Київського апеляційного суду Олійника В.І., а також засвідчена гербовою печаткою даного суду. Оскільки оригінал ухвали знаходиться в матеріалах цивільної справи, суд міг видати цю ухвалу для пред`явлення до виконавчої служби лише в копії, засвідченої належним чином. Вимоги для засвідчення копії процесуальних документів, а також копії ухвали про забезпечення позову, яка одночасно є виконавчим документом, є однаковими, тобто наявність підпису уповноваженої особи із зазначенням прізвища та ініціалів, а також скріплення гербовою печаткою.

Ні Закон України «Про виконавче провадження», ні Цивільний процесуальний кодекс України не містять прямої вказівки про те, що для пред`явлення до виконання ухвали про забезпечення позову вона має бути підписана саме тим суддею, який ухвалював рішення.

Таким чином, у державного виконавця Печерського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ)) Левіцької А.С. були відсутні обґрунтовані підстави, передбачені частиною четвертою статті 4 Закону № 1404-VIII, для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання.

Посилання в апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», а також в судовому засіданні при її розгляді на те, що вказана ухвала вже пред`являлась до виконання стягувачами і виконавче провадження було закінчене, не було зазначено у скарзі від 06 травня 2020 року як підстава для оскарження дій державного виконавця по відкриттю виконавчого провадження, а отже суд першої інстанції з цих підстав правомірність дій державного виконавця у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 не розглядав.

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі пред`явлених вимог, а правом визначати предмет та підстави скарги наділений лише заявник (статті 13, 43, 49, 175 ЦПК України).

Отже, суд не може вийти за межі пред`явлених вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби під час виконання судового рішення.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції, перевіряючи правомірність дій державного виконавця Печерського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ)) Левіцької А.С., пов`язаних із відкриттям виконавчого провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання ухвали Печерського районного суду м. Києва від 09 лютого 2017 року у справі № 757/7499/17-ц, в межах заявлених підстав та пред`явлених вимог вірно установив відповідність її дій положенням Закону № 1404-VIII, у зв`язку з чим обґрунтовано вказав про відсутність правових підстав для скасування постанови від 29 квітня 2020 року про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 з мотивів того, що виконавчий документ не відповідає вимогам частини третьої статті 4 Закону № 1404-VIII.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» є необґрунтованими, ухвала суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог скарги на дії державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 у даній справіпостановлена відповідно до вимог матеріального та процесуального законодавства і підстав для її скасування не вбачається.

Щодо скарги АТ КБ «ПриватБанк» на бездіяльність державного виконавця під час здійснення виконавчих проваджень № НОМЕР_2 і № НОМЕР_3

Судом першої інстанції встановлено, що 29 квітня 2020 року державним виконавцем Левіцькою А.С. при примусовому виконанні ухвали Печерського районного суду м. Києва від 09 лютого 2017 року у справі № 757/7499/17-ц винесено постанови про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3, відповідно до яких АТ КБ «ПриватБанк» є боржником у вказаних виконавчих провадженнях, відкритих за заявами стягувачів: Компанії Берліні Комершіал ЛЛП (BERLINI COMMERCIAL LLP)та Компанії Тамплемон Інвестментс ЛЛП (TAMPLEMON INVESTMENTS LLP) відповідно.

06 травня 2020 року AT КБ «ПриватБанк» направлено на адресу Печерського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) заяву про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_2, а 08 травня 2020 року - про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_3 на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Частково задовольняючи скарги АТ КБ «ПриватБанк» від 18 травня 2020 року набездіяльність державного виконавця під час здійснення виконавчих проваджень № НОМЕР_2 і № НОМЕР_3, яка полягає у не розгляді заяв боржника про закінчення виконавчих проваджень, суд першої інстанції обґрунтував свої висновки відсутністю доказів того, що заяви боржника від 06 і 08 травня 2020 року були вирішені державним виконавцем Левіцькою А.С. у порядку, встановленому пунктом 3 частини другої статті 18 Закону № 1404-VIII, а відтак, на думку суду, скарги підлягають частковому задоволенню шляхом визнання неправомірною бездіяльності та зобов`язання розглянути заяви банку.

Проте колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до положень пунктів 9, 11 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі: фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини (частина друга статті 39 Закону № 1404-VIII).

Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення визначений у статті 63 Закону № 1404-VIII.

Зокрема, частиною третьою вказаної статті передбачено, що виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, 01 червня 2020 року державним виконавцем Левіцькою А.С. було винесено постанови про закінчення виконавчих проваджень № НОМЕР_2 і № НОМЕР_3.

За змісту вказаних постанов видно, що 13 травня 2020 року до Печерського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) за вх. № 22755 та № 22752 надійшли заяви боржника про закінчення виконавчих проваджень у зв`язку фактично повним виконанням банком обов`язків, покладених на нього ухвалою суду про забезпечення позову.

Разом з тим, взявши до уваги заяви стягувачів про невиконання боржником судового рішення, які надійшли 14 травня 2020 року, а також здійснені заходи примусового виконання у межах виконавчих проваджень № НОМЕР_2 і № НОМЕР_3 державний виконавець вважала за необхідне закінчити вказані виконавчі провадження на підставі пункту 11 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII.

Таким чином державним виконавцем Левіцькою А.С. було розглянуто заяви AT КБ «ПриватБанк» від 06 і 08 травня 2020 року про закінчення виконавчих проваджень № НОМЕР_2 і № НОМЕР_3 та прийнято відповідні рішення, а саме постанови про закінчення виконавчих проваджень, проте не на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII, а на підставі пункту 11 частини першої статті 39 цього Закону.

Відомостей про оскарження заявником зазначених вище постанов у встановленому законом порядку та/або їх скасування матеріали справи не містять.

Виходячи з вищенаведеного, суд першої інстанції безпідставно вбачав у бездіяльності державного виконавця Печерського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Левіцької А.С. під час здійснення виконавчих проваджень № НОМЕР_2 і № НОМЕР_3 з примусового виконання ухвали Печерського районного суду м. Києва від 09 лютого 2017 року про забезпечення позову у справі № 757/7499/17-ц, яка полягає у не розгляді заяв АТ КБ «ПриватБанк» від 06 і 08 травня 2020 року про закінчення виконавчих проваджень, ознаки неправомірності і дійшов помилкового висновку про наявність підстав для зобов`язання державного виконавця розглянути вказані заяви боржника.

Частиною третьою статті 451 ЦПК України передбачено, що якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

За положеннями частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За наведених обставин оскаржувана ухваласуду першої інстанції в частині частково задоволених вимог скарги АТ КБ «ПриватБанк» на бездіяльність державного виконавця під час здійснення виконавчих проваджень № НОМЕР_2 і № НОМЕР_5 відповідає обставинам справи та вимогам статей 260, 263 ЦПК України, вона постановлена з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи,порушенням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до вимог статті 376 ЦПК підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні вимог скарги на бездіяльність державного виконавця.

Документально підтвердженні судові витрати Компанії Берліні Комершіал ЛЛП у вигляді сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2 684,00 грн відповідно до положень статей 141, 382, 452 ЦПК України покладаються на заявника, оскільки постановлено судове рішення про відмову у задоволенні його скарги в оскаржуваній частині.

Керуючись статтями 367 - 369, 372, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 30 листопада 2022 рокув частині відмови у задоволенні вимог скарги акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»на дії державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_4 без змін.

Апеляційні скарги Компанії Тамплемон Інвестментс ЛЛП та Компанії Берліні Комершіал ЛЛП задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 30 листопада 2022 рокув частині частково задоволених вимог скарги акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на бездіяльність державного виконавця під час здійснення виконавчих проваджень № НОМЕР_2 і № НОМЕР_3 скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішенням, яким у задоволенні скарги відмовити.

Стягнути з акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь Компанії Берліні Комершіал ЛЛП 2 684,00 грн сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 листопада 2023 року.

Головуючий С.А. Голуб

Судді: Т.О. Писана

Д.О. Таргоній