1Справа № 335/8066/23 2/335/2952/2023
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 листопада 2023 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Макарова В.О.,
за участю секретаря судового засідання Філатової О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,
29.08.2023 року ОСОБА_1 в особі представника адвоката Руда Х.Д. звернулась до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу
Позовні вимоги обґрунтовано наступним. 20.02.2019 року ОСОБА_3 (після реєстрації шлюбу ОСОБА_1 ) та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по Пологівському та Чернігівському районах Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про що 20.02.2019 року складено актовий запис № 06.
У шлюбі у сторін народилася дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також до офіційної реєстрації шлюбу у сторін народилась дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідач визнав батьківство цієї дитини.
Спільне життя у позивача та відповідача не склалося. Протягом тривалого часу (1 рік і 4 місяці) вони не проживають разом, не ведуть спільного побуту та бюджету.
Всі спроби зберегти шлюб позивачем та відповідачем використані, але вони не дали позитивного результату.
Станом на день подання цієї заяви спору між сторонами щодо поділу спільного майна та утримання спільних дітей немає.
Представник позивач через підсистему «Електронний суд» надала до суду заяву, де просить провести розгляд справи без її участі та участі позивача, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує, наполягає на задоволенні позовних вимог.
Відповідач у судове засідання, не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином шляхом розміщення офіційного оголошення на веб порталі «Судова влада», за правилами передбаченими ч. 1 ст. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», оскільки зареєстроване місце проживання відповідача м. Пологи, є тимчасово окупованою територією (Наказ Міністерства з питань тимчасової реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 року № 309 Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією). Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Таким чином, судом встановлено, що вимоги, щодо ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів дотримані, а підстави для ухвалення заочного рішення існують у сукупності.
У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі та задовольнити позовні вимоги з огляду на наступне.
Відповідно до положень ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, у відповідності до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Пологівському та чернігівському районах Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, 20.02.2019 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб, реєстрацію проведено Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Пологівському та Чернігівському районах Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про що зроблено відповідний актовий запис № 06. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу « ОСОБА_6 ».
Від шлюбу мають дитину: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Пологівському та Чернігівському районах Півдеено-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) серії НОМЕР_2 .
Також у сторін є дитина, яка була народжена до реєстрації шлюбу ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Пологівського районного управління юстиції у Запорізькій області 04.02.2016 року серії НОМЕР_3 .
Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Частина 1 статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя.
Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Позивач скористалась даним правом та звернулась до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу.
Відповідно до ст. 111 Сімейного кодексу України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Як роз`яснено у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.
Сторони не виявили бажання примиритись, позивач наполягає на розірванні шлюбу, від відповідача відзиву на позовну заяву не надходило.
Згідно положень частини третьої та четвертої ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Судом було встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що спільне життя позивача з відповідачем не склалося та припинено. Подальше спільне життя та збереження шлюбу не можливе.
Таким чином, суд вважає встановленим, що збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, не встановлено фактів, що після розірвання шлюбу будуть порушені особисті та майнові права подружжя, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання.
Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку із реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.
Враховуючи те, що позивач ОСОБА_1 виявила бажання після розірвання шлюбу надалі іменуватися прізвищем набутим у шлюбі, суд приходить до висновку, що після розірвання шлюбу прізвище позивачу ОСОБА_1 не змінювати, залишити їй прізвище набуте у шлюбі « ОСОБА_6 ».
Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.
Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, в разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача, тому, з відповідача необхідно стягнути судовий збір на користь позивача.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд враховує звернення позивача до суду з позовом шляхом направлення через модуль підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» у 2023 році. Відтак при визначенні ставки судового збору, що підлягав сплаті при зверненні до суду застосуванню підлягають приписи ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (включеної до ст. 4 Закону згідно із Законом України № 2147-VIII від 03.10.2017 року, в редакції від 26.05.2021 року), яка має статус чинної з 04.10.2021 року, та визначає можливість застосування понижуючого коефіцієнту у розмірі 0,8 для сплати судового збору у разі подання документів до суду в електронній формі. Правова позиція з приводу застосування вказаної норми при визначенні розміру судового збору викладена Верховним Судом у постанові від 01.06.2022 року у справі № 540/5134/21 та Великою Палатою Верхового Суду у постанові від 16.11.2022 року у справі № 916/228/22.
Таким чином, зважаючи на ухвалення рішення на користь позивача, понесені позивачем та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 860,00 грн. (розрахованого із застосуванням коефіцієнту 0,8) слід стягнути з відповідача на її користь.
Крім того, 03.10.2023 року представником позивача подано до суду заяву про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 6000, 00 грн.
Що стосується витрат на правничу допомогу в сумі 6000,00 грн., які позивач просить відшкодувати, то вирішуючи питання про можливість їх стягнення з відповідача, суд виходить з такого.
Відповідно до вимог ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються Законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною 4 ст. 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням не лише того, чи були такі витрати понесені фактично, а й того, чи була їх сума обґрунтованою.
Разом з тим, понесені витрати на складання заяви про зменшення позовних вимог у справі № 335/8066/23 не були неминучими.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг ); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Судом встановлено, що 23.08.2023 року між адвокатом Руда Х.Д. та Сьомак Я.С. укладено договір № 23/08/23-1 про надання правничої допомоги.
Відповідно до Додаткової угоди до договору № 23/08/23-1 про надання правничої допомоги № 23/08/23-1 від 23.08.2023 року, розмір гонорару за правничу допомогу ОСОБА_1 становить 6000,00 грн. Оплата за правничу допомогу у справі на підставі наданого адвокатом рахунку для оплати здійснюється ОСОБА_1 : у розмірі 4000,00 грн. у строк до 31.08.2023 року; у розмірі 2000,00 грн. у строк до 31.09.2023 року.
Актом передачі-приймання послуг з надання правничої допомоги визначено детальний опис робіт (наданих послуг та їх вартість) з надання адвокатом Рудою Х.Д. правничої допомоги ОСОБА_1 під час розгляду справи.
Як вбачається з рахунку адвоката від 23.08.2023 року № 23/08/23-1, ОСОБА_1 здійснила оплату послуг з надання правничої допомоги у розмірі 6000,00 грн., що підтверджується квитанціями від 23.08.2023 року та від 29.09.2023 року.
Враховуючи викладене, суд при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу враховує, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи.
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16 вказано, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Верховний Суд у своїй постанові від 03.05.2018 року в справі № 372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення.
Також Верховний Суд у постанові від 21.01.2021 року у справі № 280/2635/20 висловив свою позицію про те, що для цілей відшкодування витрат на правову допомогу заявник може використовувати будь-який документ, який свідчить про фактичне понесення таких витрат. Стороною відповідача не наведено заперечень щодо розміру витрат позивача на правничу допомогу.
Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що не вбачає неспівмірності розміру визначеної позивачем та адвокатом вартості послуг адвоката зі складністю справи та виконаною адвокатом роботою (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, значенням справи для сторони.
При цьому, як зазначалось вище, розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу, що прямо випливає з положень ч. 1 ст. 632 ЦК України.
Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 ЦК України. Зокрема, ст. 903 ЦК України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Суд, оцінюючи обґрунтованість заявленої до стягнення суми витрат на правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн в контексті положень ч. 5 ст. 137 ЦПК України, співмірність витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, витраченим на їх виконання, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії, та виходячи із засад розумності та справедливості, вважає, що заявлена позивачем сума не є надмірною.
Враховуючи викладене, а також те, що в позов задоволено, а заявлений позивачем у позові розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, який підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача, не є завищеним та є співмірним з обсягом наданих адвокатом послуг, суд дійшов висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката в суді першої інстанції, підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача в сумі 6000,00 грн.
Враховуючи наведене та керуючись Конституцією України, ст.ст. 24, 55, 56, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України, ст.ст. 4, 10, 12, 81, 89, 265, 273, 274, 280 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити повністю.
Розірвати шлюб, що укладений між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що зареєстрований 20.02.2019 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Пологівському та Чернігівському районах Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про що зроблено відповідний актовий запис № 06.
Після розірвання шлюбу прізвище ОСОБА_1 , не змінювати, залишити їй прізвище набуте у шлюбі « ОСОБА_6 ».
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 860,00 (вісімсот шістдесят) гривень 00 копійок та витрати на правничу допомогу у розмірі 6000,00 (шість тисяч) гривень 00 копійок.
Шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу (ч. 2 ст. 114 СК країни).
Рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили є документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу (ч. 3 ст. 115 СК країни).

Повідомити відповідача про ухвалене заочне рішення шляхом розміщення інформації на офіційному веб-порталі судової влади з посиланням на веб-адресу такого судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_1 .

Суддя В.О. Макаров