Дата документу 08.11.2023 Справа № 317/3121/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 317/3121/21 Головуючий у 1 інстанції: Сакоян Д.І.
Провадження № 22-ц/807/1948/23 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Бєлки В.Ю.

Гончар М.С.

за участі секретаря: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Гончаренка Павла Павловича на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 07 серпня 2023 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Процюк Наталя Петрівна, виконавчий комітет Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області, про визнання договору недійсним,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2021 року ПАТ «АБ «Укргазбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Процюк Наталя Петрівна, виконавчий комітет Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області, про визнання договору недійсним.

В обґрунтування позову зазначено, що 14.05.2008 між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № 161/17/М4. Згідно умов кредитного договору банком надано ОСОБА_4 кредит у сумі 178 000,00 доларів СІІІА на споживчі потреби. Кредит було надано на строк з 14.05.2008 по 13.05.2009. У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором банк звернувся з позовом до суду.

03.02.2011 Запорізьким районним судом Запорізької області по справі № 2-14/2011 винесено рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» грошових коштів у сумі 820 996,01 грн., судового збору у розмірі 1700,00 грн., витрат на інформаційно-технічне забезпечення у розмірі 120,00 грн.

20.08.2015 Запорізьким РВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області відкрито виконавче провадження № 48328322. Державним виконавцем 06.11.2019 винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу.

07.02.2020 приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Сколибогом О.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 61201752 з виконання виконавчого листа, виданого Запорізьким районним судом Запорізької області 04.07.2013 по справі № 2-14/2011. Зазначене виконавче провадження триває по теперішній час. У рамках виконавчого провадження було встановлено, що 12.04.2017 між відповідачами був укладений договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Проценко Н.П., зареєстрований за № 212. Згідно інформації з Реєстру прав власності на підставі договору дарування право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , перейшло по 1/2 частині дітям дарувальниці ОСОБА_4 : ОСОБА_5 , ОСОБА_3 .

ПАТ АБ «Укргазбанк» вважає, що укладення ОСОБА_1 оспорюваного договору дарування не було спрямовано на настання реальних наслідків, а здійснено виключно з метою ухилення від виконання рішення суду та унеможливлення стягнення коштів за рахунок нерухомого майна. Зазначена обставина підтверджується тим, що договір дарування укладено після ухвалення судом рішення про стягнення з відповідача боргу та після отримання ОСОБА_1 постанови від 20.08.2015 про відкриття виконавчого провадження № 48328322. Відповідачі, на думку позивача, укладаючи оспорюваний договір дарування, діяли з прямим умислом ухилитися від виконання рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 03.02.2011 по справі № 2-14/2011.

Позивач є заінтересованою особою у визнанні недійсним договору дарування, оскільки спірний договір дарування порушує права банку як стягувача у виконавчому провадженні № 61201752 про стягнення з ОСОБА_1 боргу, оскільки позбавляє приватного виконавця можливості звернути стягнення на нерухоме майно ОСОБА_1 та задовольнити за рахунок вартості зазначеного майна вимоги банку. Такий стан речей порушує загальні принципи цивільних правовідносин (законності, справедливості та розумності). Таким чином, поведінка сторін договору дарування, зокрема, відповідача ОСОБА_1 , суперечить її поведінці при укладенні кредитного договору № 161/17/М4 від 14.05.2008, оскільки при укладенні з ОСОБА_1 зазначеного договору АБ «Укргазбанк» покладався на її задовільний майновий стан та майнову спроможність за своїми кредитними зобов`язаннями.

Крім того, укладення оспорюваного договору дарування після отримання ОСОБА_1 постанови про відкриття виконавчого провадження, свідчить про порушення ч. 6 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції станом на дату укладення договору іпотеки), яка зобов`язувала боржника утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення.

З урахуванням того, що, укладаючи спірний договір дарування, відповідачі діяли недобросовісно, без наміру створення реальних наслідків, переслідуючи мету ухилення від виконання відповідачем рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 03.02.2011 по справі № 2-14/2011 та унеможливлення звернення стягнення приватного виконавця на нерухоме майно ОСОБА_1 , позивач вважає, що зазначені у позовній заяві обставини є підставою для визнання зазначеного правочину недійсним.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 07 серпня 2023 року позов задоволено у повному обсязі.

Визнано недійсним договір дарування житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який був укладений 12.04.2017 між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Проценко Наталею Петрівною, зареєстрований в реєстрі за № 212.

Стягнуто з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» судовий збір у розмірі по 756 грн. 67 коп. (сімсот п`ятдесят шість грн. 67 коп.) з кожного.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 в особі представника адвоката Гончаренка П.П. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що після винесення рішення 03.02.2011р. Запорізьким районним судом Запорізької області по справі № 2-14/2011, ОСОБА_6 частково погасила борг, а після 2014 року спілкувалася з представниками банку з метою реалізації майна ТОВ «Харчовик», яке є предметом застави та вартість якого на час передання в заставу була оцінена на суму 1 700 000 грн., для погашення боргу, а тому стверджувати, що ОСОБА_6 діяла недобросовісно, зловживала своїми правами не можна, оскільки ОСОБА_6 очікувала надання інформації про погашення боргу за рахунок іпотечного майна, але її не було проінформовано про реалізацію цього майна.

На час подачі позову позивачем була зазначена заборгованість у сумі 820 996,01 грн., однак під час судового засідання, коли ОСОБА_6 повідомила суд про те, що відбулася реалізація майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Харчовик», то цей факт було в подальшому підтверджено представником банку. Так, 02.06.2014р. рішенням Господарського суду Запорізької області по справі № 908/1125/14 задоволено позов ПАТ АБ «Укргазбанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Харчовик», про що ОСОБА_6 не було проінформовано. Майно ТОВ «Харчовик» реалізовано в 2021 році, за рахунок чого було частково погашено суму боргу на суму 408 230,31 грн. за кредитним договором станом на 05.05.2021р.

Виходячи з вищенаведеного, апелянт вважає, що позивач мав намір ввести в оману відповідача та суд з приводу неправомірної поведінки її як боржника, але вона натомість вважала, що борг погашено за рахунок іпотечного майна. Вважає висновки суду про те, що договір дарування був укладений без наміру створення правових наслідків, є помилковими та не ґрунтуються на обставинах справи.

Відзиву на апеляційну скаргу стороною позивача не надано.

До судового засідання апеляційного суду 08.11.2023 року з`явились представник банку та представник відповідача Малик ( ОСОБА_4 ) адвокат Гончаренко П.П.

Третя особа приватний нотаріус Процюк Н.П. письмовою заявою просила розглядати справу у її відсутності.

Виконавчим комітетом Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області отримано судову повістку 26.10.2023р, але свого представника до судового засідання апеляційного суду не направлено.

Судові повістки, направлені відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_8 повернулись без вручення із зазначенням на конверті «адресат відсутній», але відповідно до приписів

п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України день проставлення такої причини невручення судової повістки вважається днем її вручення.

Зважаючи на вказані обставини, колегія відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України розглянула справу у відсутності учасників справи, які відповідно до процесуального закону були повідомлені, але до апеляційного суду не з`явились.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 14.05.2008 між Відкритим акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 161/17/М4. За умовами вказаного договору банк надав позичальнику кредит у сумі 178 000,00 доларів США на строк з 14.05.2008 по 13.05.2018 або по день, визначений в п. 3.3.11 цього договору, із сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 17 % річних у валюті кредиту.

Згідно з договором іпотеки № 161/17/М4/1 від 14.05.2008, в забезпечення зобов`язань за вказаним кредитним договором, банком прийнято в іпотеку нерухомість, а саме: комплекс, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , який належить майновому поручителю за кредитом ТОВ

«Харчовик», на підставі договору купівлі-продажу № 152 від 24.01.2005.

З наданого позивачем Статуту вбачається, що ПАТ АБ «Укргазбанк» є правонаступником ВАТ АБ «Укргазбанк».

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 03.02.2011 з ОСОБА_4 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором № 161/17/М4 від 14.05.2008 в розмірі 97 935,92 доларів США, що у гривневому еквіваленті складає 820 996,01 грн.

На підставі рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 03.02.2011 стягувачу 04.07.2013 був виданий виконавчий лист.

Із наявної у справі інформації про виконавче провадження видно, що з 04.08.2015 виконавчий лист знаходився на виконанні у Запорізькому РВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області (виконавче провадження № 48328322). Наразі дане виконавче провадження значиться завершеним. Виконавчий документ був повернутий стягувачеві на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із тим, що законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Також із наявної у справі інформації про виконавче провадження видно, що на теперішній час виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 906 356,61 грн. перебуває на виконанні приватного виконавця Сколибога О.С.

12.04.2017 між ОСОБА_4 (дарувальник) та ОСОБА_9 , який діяв як представник ОСОБА_3 та законний представник ОСОБА_5 (обдаровувані), укладено договір дарування житлового будинку АДРЕСА_1 , який дарувальнику

ОСОБА_4 належить також на підставі договору дарування від 05.06.2007.

За вказаним договором ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , як обдаровувані, отримали у дар по 1/2 частині вказаного житлового будинку.

Як видно зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 28.10.2004 Відділом реєстрації актів цивільного стану Комунарського районного управління юстиції м. Запоріжжя, батьками ОСОБА_5 є ОСОБА_9 та ОСОБА_4 .

Також зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 01.08.1996 Відділом реєстрації актів громадянського стану Комунарського району м. Запоріжжя, батьками ОСОБА_3 є ОСОБА_9 та ОСОБА_4 .

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , виданого 21.10.2016 Дніпровським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області,

ОСОБА_9 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб 21.10.2016.

Довідкою Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області від 06.04.2017 засвідчено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 дійсно зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 .

Розпорядженням голови Запорізької районної державної адміністрації Запорізької

області № 390 від 30.07.2014 надано дозвіл:

ОСОБА_4 на дарування 1/2 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 малолітньому ОСОБА_5 ;

ОСОБА_9 прийняти у дар 1/2 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 на ім`я малолітнього ОСОБА_5 ;

ОСОБА_9 підписати договір дарування від імені малолітнього ОСОБА_5 .

Розпорядженням голови Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області № 204 від 06.04.2017 надано дозвіл:

ОСОБА_10 на продаж, оформлення та підписання договору купівлі-продажу 1/2 частки земельної ділянки загальною площею 0,25 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на ім`я малолітнього ОСОБА_5 ;

батьку ОСОБА_9 на купівлю 1/2 частки земельної ділянки та підписання договору купівлі-продажу від імені малолітнього ОСОБА_5 .

За змістом листа № 01-22/0233 від 19.03.2019, Запорізька районна державна адміністрація Запорізької області, як орган опіки та піклування, відмовила Запорізькому районному відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області у наданні дозволу на реалізацію житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , де зареєстрована неповнолітня дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно листа Запорізького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькому районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) № 2119/21.5-30 від 21.12.2021, вказаним відділом 27.09.2019 складено актовий запис про зміну імені за № 17 громадянином

ОСОБА_5 на ОСОБА_7 . Також ОСОБА_4 змінила прізвище і наразі є ОСОБА_6 , що підтверджується паспортом громадянина України № НОМЕР_4 .

Досліджуючи обставини і підстави укладення договору дарування ОСОБА_6 своїм дітям житлового будинку у 2017 року, на фіктивності та штучності якого в позові наполягав банк, суд встановив, що ОСОБА_1 зареєстрована та проживає в будинку АДРЕСА_1 з моменту набуття права власності на нього 05.06.2007; неповнолітній ОСОБА_2 зареєстрований в цьому будинку з 14.05.2014; ОСОБА_3 з 14.12.2016р. має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 . В цей час малось виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором на користь банку, а тому малась вірогідність звернення стягнення на належне боржниці майно.

За сукупністю цих обставин суд дійшов висновку, що підтверджується той факт, що ОСОБА_1 діяла недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними права на шкоду правам інших осіб стягувача, оскільки відчуження належного їй нерухомого майна відбулось саме з метою уникнення звернення стягнення кредитора на це майно. Отже суд визнав правочин договір дарування фраудаторним, оскільки внаслідок його вчинення боржник ОСОБА_1 позбавилась майна та стала неплатоспроможною, а за матеріалами справи встановлено, що іншого майна в неї не мається. Тому суд задовольнив позов банку та визнав оспорюваний договір недійсним на підставі ст.ст. 203, 215, 234 ЦК України.

В апеляційній скарзі зазначається, що ознак недобросовісності в діях відповідача ОСОБА_1 не мається, оскільки вона весь час з 2011р. після ухвалення рішення про стягнення з неї заборгованості на користь банку спілкувалась з представниками стягувача, сприяла виконанню рішення господарського суду від 02.06.2014р. про звернення стягнення на іпотечне майно, за рахунок якого частково був погашений борг за кредитним договором. Оскільки банк після реалізації іпотечного майна не надав їй інформацію про залишок заборгованості, то їй не було відомо, що заборгованість не погашена за рахунок продажу іпотечного майна та існує. Тільки під час розгляду цієї справи їй стало відомо, що заборгованість у 2021 році була погашена частково в сумі 408 230,31 грн., попри визначення попередньої вартості предмета іпотеки в іпотечному договорі в сумі 1 700 000 грн. Вважає, що саме ці обставини, а також додатково спалах коронавірсуної хвороби в Україні та в подальшому повномасштабне вторгнення РФ в Україну, створили їй перешкоди у сплаті заборгованості, негативно вплинувши на її матеріальне становище.

Дослідивши вказані доводи скарги, колегія визнає їх необґрунтованими та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

За змістом ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до змісту ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання

правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням ч. 1, 5 ст. 203 ЦК України, що за правилами ст. 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до ст. 234 ЦК України.

Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 03.07.2019 у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19), позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (п. 6 ст. 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (ч. 3 ст. 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена ст. 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена ст. 228 ЦК України.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 ст. 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно із ч. 2, 3 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі, вироку).

Боржник (дарувальник), який відчужує майно на підставі договору дарування на користь своєї родини після пред`явлення до нього позову банку про стягнення заборгованості, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора, оскільки уклав договір дарування, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (п. 6 ст. 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (ч. 3 ст. 13 ЦК України).

Вирішуючи питання про наявність підстав для визнання недійсним правочину як фраудаторного, суд обґрунтовано врахував наступні обставини: 1) відповідач відчужив майно після настання строку виконання зобов`язань за кредитним договором № 161/17/М4 від 11.01.2008; 2) майно відчужене на підставі безвідплатного договору; 3) майно відчужене на користь близьких родичів, зокрема, неповнолітньої дитини, що унеможливлює звернення стягнення на це майно, оскільки орган опіки та піклування не надав згоди (відмова 19.03.20119р.); 4) після відчуження спірного майна у ОСОБА_6 відсутнє інше майно, за рахунок якого вона може відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредитором. Крім того, після укладення договору дарування ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . За цією ж адресою був зареєстрований з 14.05.2014 ОСОБА_2 Відповідач ОСОБА_3 (обдарована) з 14.12.2016 має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 , тобто житлової проблеми у неї на момент дарування їй частини будинку не малось.

Тож, суд першої інстанції, встановивши всі вказані обставини, правильно виснував, що їх сукупність доводить той факт, що відповідач ОСОБА_6 діяла недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, оскільки відчуження належного їй майна відбулося з метою уникнення звернення стягнення кредитором на її майно як боржника.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що вона має 51 % акцій у ТОВ «Харчовик», яким для забезпечення виконання зобов`язань за її кредитним договором було передано в іпотеку майновий комплекс в АДРЕСА_2 . Тому колегія вважає неспроможними її ствердження, що вона не була обізнана про обставини реалізації іпотечного майна. До того ж не можна звинувачувати стягувача у ненаданні їй інформації, оскільки вона як боржник та акціонер товариства теж мала контролювати процес звернення стягнення, зокрема, оцінку майна, проведення його реалізації, вартість, за яку воно було продано, що є як правом, так і обов`язком боржника (акціонера).

Колегія за матеріалами справи також встановила, що на момент укладення договору дарування 12.04.2017р. було відкрито виконавче провадження з виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості, яке взагалі не виконувалось. Тому вважати, що до цього часу ОСОБА_6 будь-яким чином спряла виконанню рішення, як вона зазначає в апеляційній скарзі, не мається підстав.

Згідно з висновками Верховного Суду, будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину.

При цьому та обставина, що правочин із третьою особою, за яким боржник відчужив майно, реально виконаний, не виключає тієї обставини, що він направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника та, відповідно, може бути визнаний недійсним на підставі загальних засад цивільного законодавства.

Суд першої інстанції обгрунтовано врахував, що на момент здійснення відчуження ОСОБА_1 житлового будинку зобов`язання за кредитним договором, укладеним між нею із позивачем, вважалося простроченим, його належне виконання не відбулося.

Також суд правильно врахував, що ОСОБА_1 подарувала житловий будинок на користь своїх дітей, тобто спірне майно залишилось у сім`ї боржника, однак не у власності відповідача-боржника, що також свідчить про недобросовісну поведінку ОСОБА_1 та намагання уникнути відповідальності за рахунок спірного майна.

До того ж, колегія зазначає, що пояснити нагальну необхідність дарування будинку матір`ю своїм дітям, зокрема, неповнолітній дитині ОСОБА_2 , яка і так була прописана і проживала в цьому будинку з 2014 року, а інша дитина - ОСОБА_3 мала зовсім інше місце проживання у іншому житловому будинку та потреби у житлі не мала, відповідач та її представник не змогли.

В обранні варіанта добросовісної поведінки боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Тому усі боржники мають на меті добросовісно виконати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання надати справедливе та своєчасне задоволення прав та правомірних інтересів кредитора. Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Угода, що укладається «про людське око», таким критеріям відповідати не може.

Отже, на підставі всебічно досліджених матеріалів справи та ретельно встановлених на їх підставі обставин суд першої інстанції правильно виходив із того, що за своїм змістом спірний договір суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, а вчинений з метою уникнення відповідальності відповідачем ОСОБА_1 щодо погашення її боргу за рахунок її майна, що є порушенням чч. 1, 5 ст. 203 ЦК України, та за правилами ст. 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до ст. 234 ЦК України.

Серед іншого, суд вірно врахував також той факт, що матеріали справи не містять доказів наявності у ОСОБА_1 іншого майна, за рахунок якого вона може відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредитором. Також відсутні дані, що ОСОБА_1 виконала судове рішення у повному обсязі.

При цьому, відповідач ОСОБА_1 чи її представник не подали до суду першої інстанції жодних доказів наявності у ОСОБА_1 доходів, а також іншого рухомого та нерухомого майна, на які можна звернути стягнення для примусового виконання рішення суду, яке залишається невиконаним.

Беручи до уваги все вище наведене, колегія зазначає, що в ході апеляційного розгляду колегією не встановлено нових обставин, які б спростовували висновки суду першої інстанції, викладені у оскаржуваному рішенні. Навпаки, всі запереченням проти позову, які наразі є доводами апеляційної скарги, суд ретельно перевірив і надав їм належну оцінку як таким, що не підтверджені матеріалами справи, та колегія повністю погоджується з цими висновками суду.

Зважаючи на вказане, колегія відповідно до приписів статті 375 ЦПК України від-

хиляє скаргу як необґрунтовану та залишає без змін оскаржуване рішення суду.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Гончаренка Павла Павловича залишити без задоволення.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 07 серпня 2023 року у цій справі залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 16 листопада 2023 року.

Головуючий: С.В. Маловічко

Судді: В.Ю. Бєлка

М.С. Гончар