Провадження № 2/752/1528/23
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(Додаткове)

06 листопада 2023 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Хоменко В.С.

при секретарі Павлюх П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Голосіївського районного суду м. Києва заяву представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Мацко Максима Анатолійовича про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чорна Лариса Валеріївна, про визнання договору дарування частки у праві власності на житловий будинок та на земельну ділянку удаваним правочином та скасування права власності,-

в с т а н о в и в:

в провадженні суду перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чорна Л.В., про визнання договору дарування частки у праві власності на житловий будинок та на земельну ділянку удаваним правочином та скасування права власності.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 17.10.2023 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

25.10.2023 року до суду надійшла заява представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Мацко М.А. про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат у розмірі 34 454,00 грн., з яких понесені витрати на правничу допомогу у сумі 34 000,00 грн. та 454,00 грн. - сума понесених судових витрат на сплату судового бору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду про забезпечення позову.

В обґрунтування доводів заяви зазначив, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс або очікував понести, зазначено у відзиві на позовну заяву, докази витрат подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, так як до закінчення судових дебатів у справі відповідачем зроблена про це відповідна заява.

Вивчивши зміст поданої до суду заяви про ухвалення додаткового рішення, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Частиною 1 ст. 270 ЦПК України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає

передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (ч. 3 ст. 270 ЦПК України). У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви (ч. 4 ст. 270 ЦПК України).

Оскільки судом не вирішено питання про судові витрати під час ухвалення судового рішення 17.10.2023 року, то наявні всі підстави для ухвалення додаткового рішення.

Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

У п. 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом робами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У ч. 3 ст. 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Тобто у ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц.

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої ст. 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Схожі за змістом висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2022 року у справі № 357/380/20, від 08.06.2021 року у справі 550/936/18.

У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі № 922/1964/21).

В той же час, розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (постанова Великої Палати у справі № 910/12876/19). Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Аналіз змісту ст. ст. 10-13 ЦПК України в узагальненому вигляді свідчить про те, що при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (ч. 1 ст. 182 ЦПК України).

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Це підтверджується і ст. 81, і ст. 137 ЦПК України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов своє втілення також у положеннях ч. ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Зазначене відповідає правовому висновку, наведеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц.

Згідно з положенням ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, як вбачається з поданих адвокатом Мацко М.А. документів, 17.12.2021 року між ОСОБА_1 (клієнт) та адвокатом Мацко М.А. (адвокат) укладено договір про надання правової/професійної допомоги, відповідно до розділу 1 якого адвокат відповідно до положень даного договору надає клієнту наступні види правової допомоги, зокрема, усні та письмові консультації з правових питань та довідки з чинного законодавства України; представництво інтересів в судах, при цьому адвокат користується всіма процесуальними правами, наданими повноважному представникові сторони у цивільному процесі (ст. ст. 43, 49, 64 ЦПК України), а клієнт зобов`язується прийняти та оплатити гонорар адвоката за надану правову допомогу, а також сплатити фактичні витрати адвоката, понесені останнім під час виконання даного договору та в інтересах клієнта.

Відповідно до п. 3.1. указаного договору розмір, порядок та строки сплати гонорару передбачаються додатковою угодою до договору.

Відповідно до п. 3.6. указаного договору розмір, порядок та строки сплати гонорару передбачаються додатковою угодою до договору.

Згідно Додатку № 2 від 08.01.2022 року до договору про надання правової/професійної допомоги від 17.12.2021 року сторони погодили, що розмір винагороди адвоката під час виконання ним доручення клієнта становить 2 000,00 грн. за витрачену робочу годину на надання послуги адвокатом.

Загальна вартість робіт/гонорару адвоката відповідно до замовлення/доручення клієнта, за виключенням гонорару за здійснення представництва його інтересів в суді становить 6 робочих годин та дорівнює 12 000,00 грн. Сторони погодили, що розрахунки між сторонами здійснюються на умовах 100% передоплати.

Згідно акту № 2 прийнятих-виконаних робіт/наданих послуг від 08.01.2022 року згідно договору про надання правової/професійної допомоги від 17.12.2021 року розмір гонорару адвоката визначено у розмірі 12 000,00 грн.

Відповідно до квитанції до прибуткового косового ордеру № 08/01/2022 адвокатом прийнято від ОСОБА_1 12 000,00 грн.

При поданні першої заяви по суті спору - відзиву, відповідачем було зазначено, що вказані витраті є орієнтовними, та зазначено, що остаточний розрахунок понесених витрат буде надано суду під час судового розгляду справи до винесення рішення по суті.

Подаючи вказану заяву, адвокатом Мацко М.А. також зазначено, що відповідачем ОСОБА_1 понесено судові витрати на правову допомогу, які виникли вже після звернення до суду із відзивом та відкриттям провадження у справі, а саме: виїзд до Голосіївського районного суду м Києва 21.06.2022 року, 31.10.2022 року, 20.02.2023 року, 05.06.2023 року, 02.08.2023 року, 17.10.2023 року для здійснення представництва інтересів клієнта під час розгляду справи № 752/22232/21 та до Київського апеляційного суду 08.09.2022 року для здійснення представництва інтересів клієнта під час розгляду справи № 752/22232/21 (розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про забезпечення позову).

Згідно акту № 3 прийнятих-виконаних робіт/наданих послуг від 23.10.2023 року згідно договору про надання правової/професійної допомоги від 17.12.2021 року сторони встановили, що загальна вартість наданих послуг/виконаних робіт станом на день укладення цього акту становить 14 000,00 грн.

Відповідно до квитанції до прибуткового косового ордеру № 23/10/2023 адвокатом прийнято від ОСОБА_1 14 000,00 грн.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч.3 ст. 2 ЦПК України).

При цьому за приписами п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України для цілей розподілу судових витрат враховується, зокрема, інша професійна правнича допомога, пов`язана зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо. Тобто відшкодуванню витрат на професійну правничу допомогу підлягають також інші витрати, пов`язані зі справою.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Гонорар за представництво інтересів відповідача в суді сторони узгодили.

З матеріалів справи вбачається, що представництво інтересів відповідача у суді, що вбачається з матеріалів справи, а також у суді апеляційної інстанції під час розгляду апеляційної скарги на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 04.10.2021 року про забезпечення позову, здійснював ОСОБА_5 , що підтверджується поданою ОСОБА_5 апеляційною скаргою на ухвалу суду першої інстанції, так і безпосередньо сама участь останнього у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції.

Тобто, матеріалами справи підтверджується надання ОСОБА_5 послуг ведення справи №752/22232/21 у Голосіївському районному суду м. Києва та у Київському апеляційному суді.

Подані адвокатом Мацко М.А. документи свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, що оформлені у встановленому законом порядку.

Тому, з огляду на умови договору про надання правової допомоги, враховуючи складання і підписання адвокатом всіх процесуальних документів від імені і в інтересах відповідача, представництво інтересів останнього, суд дійшов висновку про те, що в даній конкретній справі витрати на правову допомогу в сумі 34 000,00 грн. є реальними, підтвердженими матеріалами справи, заявлені витрати на професійну правничу допомогу пов`язані саме з розглядом справи в суді та є співмірними по відношенню до складності справи, їх розмір є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, через що витрати відповідача на професійну правничу (правову) допомогу підтверджені належними та допустимими доказами, а тому підлягають відшкодуванню за рахунок позивача.

При цьому суд зазначає, що позивачем обов`язок доведення неспівмірності витрат не виконаний, спростувань та обґрунтованих заперечень щодо судових витрат не надано, так само як і не визначено, який розмір витрат відповідатиме критеріям обґрунтованості та пропорційності.

Також, суд надходить до висновку про задоволення заяви в частині відшкодування витрат в розмірі 454,00 грн. - судового збору, сплаченого відповідачем ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги на ухвалуГолосіївського районного суду м. Києва від 04.10.2021 року про забезпечення позову, оскільки зазначені витрати належать до таких, що пов`язані з розглядом справи.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 76-80, 137, 141, 263, 264, 270 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

заяву представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Мацко Максима Анатолійовича про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чорна Лариса Валеріївна, про визнання договору дарування частки у праві власності на житловий будинок та на земельну ділянку удаваним правочином та скасування права власності - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 34 000,00грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 454,00 грн. (чотириста п`ятдесят чотири гривні 00 копійок).

Відомості щодо учасників справи:

Позивач - ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач - ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_3 .

Відповідач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 .

Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чорна Лариса Валеріївна адреса: пр. Науки, буд.29, м. Київ, 02028.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Додаткове рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня проголошення додаткового рішення. Учасник справи, якому додаткове рішення не було вручене у день його проголошення чи складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому додаткового рішення суду.

Суддя В.С. Хоменко