ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 646/5535/21
Номер провадження 22-ц/818/1548/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2023 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Бурлака І.В, Яцини В.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання Супрун Я.С.,

представник позивача адвоката Верещака Н. В.,

представника відповідачки ОСОБА_1 адвокат Уманець А. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , до якої приєдналось Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради на рішення Червонозаводського районного суду м.Харкова від 07 червня 2023 року в складі судді Янцовської Т.М., у справі №646/5535/21 за позовом ОСОБА_3 до Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визнання недійсним і скасування розпорядження органу приватизації та свідоцтва про право власності,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2021 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визнання недійсним і скасування розпорядження органу приватизації та свідоцтва про право власності.

Позов мотивовано тим, що 26 вересня 2012 року між ним та ОСОБА_4 укладено договір купівлі - продажу квартири за адресою АДРЕСА_1 загальною площею 30,3 кв.м. Вказана квартира має загальну площу 30.3 кв. м., з якої житла площа 18.8 кв. м. розташована на І поверсі 2 поверхового будинку та складається з: кімнати 14-1 житловою площею 18.8 кв. м.; місць загального користування - приміщення № XVIII кухні площею 11.9 кв. м.; прим. № XIX умивальника площею 5.5 кв. м.; прим. № XXI санвузла площею 1.4 кв. м.; прим. № XX душу площею 1.4 кв. м.; прим. № XVII коридору площею 6.3 кв. м.; прим. № XIV коридору площею 22.0 кв. м.

13 квітня 2021 року ОСОБА_1 без його згоди змінила на власні замки на дверях до приміщень загального користування, а саме кухні, умивальнику, санвузла, душу та коридору, в зв`язку з чим він не має можливості користуватись загальними приміщеннями, позбавлений можливості задовольнити свої мінімальні побутові потреби.

За інформацією з Державного peєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належить двокімнатна квартира АДРЕСА_2 на підставі Свідоцтва про право власності, виданого 18 вересня 2020 року відділом приватизації житлового фонду.

На його звернення 28 травня 2021 року Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради повідомлено, що від ОСОБА_1 надійшла заява на приватизацію квартири разом з документами відповідно до переліку, визначених у п. 18 «Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян». На підставі Розпорядження Відділу приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації оформлено свідоцтво про право власності на ім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Відповідно до Рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 06 серпня 2003 року № 745 «Про виключення будинку АДРЕСА_3 із числа гуртожитків Авіаційного комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Харків», вказану будівлю виключено з числа гуртожитків Авіаційного комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Харків», дозволено даному підприємству закріпити за мешканцями цього гуртожитку займану ними площу, а Червонозаводському райвиконкому відкрити особисті рахунки в установленому законом порядку.

Будинок за адресою: АДРЕСА_3 , за своїми технічними характеристиками та плануванням є гуртожитком коридорного типу, його поверхи складаються з жилих кімнат, які мають вихід безпосередньо до загального коридору (без тамбурів) та загальнодоступних приміщень, призначених для побутового і санітарно технічного обслуговування його мешканців (кухня, санвузол, душова, пральня, комора тощо). Назва «будинок готельного типу» не скасовує його статуту гуртожиток.

Будинок за адресою: АДРЕСА_3 перебував у розпорядженні Харківської міської ради, на нього розповсюджується дія Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», а тому приватизація жилих приміщень будинку АДРЕСА_3 мала здійснюватися відповідно до порядку приватизації жилих приміщень гуртожитків.

Виходячи з вимог закону ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мали право приватизувати лише жилі приміщення № 18, 19 житловою площею 36,1 кв.м., а прим. № XVIII кухня площею 11,9 кв. м., прим. № XIX умивальник площею 5,5 кв. м., прим. № XXI санвузол площею 1,4 кв. м., прим. № XX душ площею 1,4 кв. м., прим. № XVII коридор площею 6.3 кв. м., які розташовані на першому поверсі мали залишитись у загальному користуванні, підстави для їх приватизації відсутні.

Посилаючись на вказані обставини ОСОБА_3 просив визнати незаконним та скасувати розпорядження відділу приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради від 18 вересня 2020 року № 409-Ц2 про надання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у спільну сумісну власність ізольованої двокімнатної квартири АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 загальною площею 62,6 кв. м., визнати незаконним та скасувати Свідоцтва про право власності № 9-20-322921-Ц2 від 18 вересня 2020 року, яке видано на підставі розпорядження відділу приватизації, скасувати права власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на квартиру за зазначеною адресою.

17 грудня 2021 року ОСОБА_1 подано відзив на позовну заяву, в якому просила позов залишити без задоволення.

Відзив мотивовано тим, що вона з сином набули право власності на квартиру АДРЕСА_6 відповідно до вимог закону, а тому підстави для скасування и визнання недійсними Розпорядження відділу приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради від 18 вересня 2020 року № 409-Ц2 та свідоцтво про право власності НОМЕР_1 від 18 вересня 2020 року відсутні.

Доводи позивача що квартира АДРЕСА_6 не може вважатись ізольованим приміщенням спростовується рішенням Виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області від 07 серпня 2019 року № 608, яким її визнано наймачем двокімнатної ізольованої квартири АДРЕСА_4 , АДРЕСА_7 зі складом сім`ї 3 особи: ОСОБА_1 - наймач; ОСОБА_5 - мати; ОСОБА_2 син, а також Рішенням Виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області від 06 серпня 2003 року № 745, яким будинок АДРЕСА_3 виключено із числа гуртожитку Авіаційного комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Харків». На підставі цього рішення будинок отримав статус будинку готельного типу та місця загального користування в розумінні закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» також втратили свій статус місць загального користування мешканців гуртожитку.

Предметом договору купівлі-продажу квартири від 06 вересня 2012 року, що укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 є однокімнатна квартира АДРЕСА_8 , а тому відсутні підстави вважати що позивач набув права спільної сумісної власності на місця загального користування. Тобто, ОСОБА_3 придбав саме ізольоване приміщення, а не кімнату у гуртожитку, що спростовує його доводи щодо статусу будівлі.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 07 червня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Визнано незаконним розпорядження відділу приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації ДЕКМ ХМР від 18 вересня 2020 року № 409-Ц2 про передачу в приватну спільну сумісну власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 .

Визнано недійсним свідоцтво про право власності від 18 вересня 2020 року № 9-20-322-921-Ц2, видане відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації ДЕКМ ХМР Піляєвій А.В. та ОСОБА_2 на квартиру за адресою АДРЕСА_9 .

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки матеріали справи не містять доказів надання у користування відповідачці житлового приміщення загальною площею 62,6 кв.м. за адресою АДРЕСА_3 , підстави для його приватизації відсутні, та зважаючи, що визнання права власності на приміщення, які є об`єктами права спільної власності співвласників будинку, порушує права інших співвласників будинку, розпорядження відділу приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації ДЕКМ ХМР від 18 вересня 2020 року № 409-Ц2 підлягають скасуванню та свідоцтво про право власної на вказане майно має бути визнано недійним.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Уманець Андрій Ігоревич, подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про залишення позову без задоволення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем не надано доказів, що коридор 6,3 кв.м., кухня 11,9 кв.м., вмивальня 5,5 кв.м., комора 1,4 кв.м., вбиральня 1.4 кв.м., які входять до складу квартири

АДРЕСА_10 , що знаходиться в іншому коридорному крилі будівлі та відокремлене від сходової клітини будівлі дверима (що зачиняються на замок та перешкоджають вільному пересуванню мешканців будівлі та гостей) є місця загального користування: кухня, туалет та інше, а тому посилання щодо порушення його прав є необгрунтованим.

Нею було дотримано процедуру проведення приватизації, а тому підстави для скасування розпорядження відсутні.

В заяві про приєднання до апеляційної скарги ОСОБА_1 . Управління комунального майна та приватизації ДЕКМ ХМР просило рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов ОСОБА_3 залишити без задоволення.

При видачі вказаного розпорядження та свідоцтва Управлінням комунального майна та приватизації ДЕКМ ХМР не були порушені вимоги чинного законодавства України у сфері приватизації державного житлового фонду та державної реєстрації виникнення, переходу або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 07 серпня 2019 року № 608 «Про визнання громадян наймачами житлової площі» визначено ОСОБА_1 наймачем двокімнатної ізольованої квартири АДРЕСА_4 , АДРЕСА_7 зі складом сім`ї 3 особи. 03 липня 2020 року до управління звернулася ОСОБА_1 з відповідною заявою про передачу в спільну сумісну власність квартиру, яку вона займає разом з членами сім`ї на умовах найму і згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Приватизація квартири АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 була здійснена на підставі первинних документів відповідно до Положення «Про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян», затвердженого Наказом Державного комітету України по житлово - комунальному господарству від 15 вересня 1992 року № 56.

Також, зазначало про пропуск позивачем строку позовної давності, оскільки видача оспорюваних розпорядження та свідоцтва про право власності відбулась у 2003 році.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 та Управління комунального майна та приватизації ДЕКМ ХМР, ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат Верещака Наталія Вікторівна, просить рішення суду залишити без змін.

Відзив мотивовано тим, що ОСОБА_1 не надано доказів , які підтверджували у неї та у членів її сім`ї прав на користування житловими приміщеннями загальною площею 62,6 кв. м, що виключає можливість приватизації вказаної площі.

Доводи відповідачки про збільшення площі у зв`язку зі зміною методології підрахунку приміщень загального користування нормативно не підтверджено. Довідка ТОВ «БУДГРУПП», не містить посилань на нормативно-правовий акт, яким би встановлювалась зміна методології, що підтверджує незаконність розширення меж квартири АДРЕСА_11 шляхом привласнення приміщень загального користування.

Відокремленими від сходової клітини будівлі дверима місця загального користування в іншому коридорному крилі будівлі: кухня, туалет користуються мешканці інших квартир, а тому посилання відповідачки щодо користування цими приміщення не свідчать про наявність підстав обмеження права користування спірними приміщеннями спільного користування, в яких знаходяться його речі.

Зазначає, що ним обґрунтовано право на користування місцями загального користування: № XVII коридор 6,3 кв.м., № XVIII кухня 11,9 кв.м., № XIX вмивальня 5,5 кв.м., № XX душ 1,4 кв.м., № XXI вбиральня 1.4 кв.м; № XIV коридор 22,0 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , а тому приватизація відповідачкою вказаних приміщень порушує його права, оскільки його квартира не обладнана індивідуальною кухнею та санвузлом. Незаконне позбавлення його можливості користування місцями загального користування унеможливлює його нормальне проживання у своєму житлі, та порушує санітарні норми.

Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 07 серпня 2019 року № 608 ОСОБА_1 визнано наймачем квартири АДРЕСА_6 житловою площею 36,1 кв. м. Розпорядженням відділу приватизації відповідачці задоволено заву про приватизацію квартири, в якій вона мешкає, будь яких умов щодо збільшення площі, яка може бути приватизована відповідачкою, розпорядження не містить. Проте, відповідачам видане свідоцтво про право власності від 18 вересня 2020 року на квартиру за вищевказаною адресою загальною площею 62,6 кв. м.

Вважаємо, що апелянт вводить суд в оману, коли звертає увагу суду на те, що видача оспорюваних розпорядження та свідоцтва про право власності відбулось у 2003 році, й стверджує, що позивач пропустив строк позовної давності

Оспорюване розпорядження, й свідоцтво про право власності були видано 18 вересня 2020 року, про порушення свого права він дізнався 13 квітня 2021 року, коли ОСОБА_1 обмежила доступ до місць загального користування, а позов подано 17 серпня 2021 року, а тому доводи Управління щодо пропуску строку позовної давності є необгрунтованими.

Зазначав, що нормативно правові акти, на які посилаються відповідачі в обґрунтування апеляційної скарги, а саме наказ Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15 вересня 1992 № 56 «Про затвердження Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян» на час ухвалення рішення про приватизацію втратив чинність.

Також, ОСОБА_1 не дотримано вимоги п. 18 «Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян» та не було надано усі необхідні документи при зверненні з заявою про надання у власність приміщення.

У судове засідання не з`явилися позивач ОСОБА_3 , відповідач ОСОБА_1 , представники Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради та Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради.

Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 09 листопада 2023 року, надіслані апеляційним судом на адреси сторін-учасників:

ОСОБА_3 отримав 11 жовтня 2023 року (т. 2, а.с.133);

ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 повідомлена під розписку у приміщенні суду 21 вересня 2023 року (т. 2, а.с.113);

Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради отримало 11 жовтня 2023 року (т. 2, а.с.132);

Василенко І.Ю., який діє в інтересах Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради повідомлений під розписку у приміщенні суду 21 вересня 2023 року (т. 2, а.с.113);

ОСОБА_1 судова повістка в електронному вигляді про розгляд справи отримана 02 жовтня 2023 року (т. 2, а.с.120);

Уманець А.І., який діє в інтересах ОСОБА_1 отримав 11 жовтня 2023 року (т. 2, а.с.131), судова повістка в електронному вигляді про розгляд справи отримана 02 жовтня 2023 року (т.2, а.с.121);

Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради судова повістка в електронному вигляді про розгляд справи отримана 02 жовтня 2023 року (т. 2, а.с.122).

06 листопада 2023 року до суду надійшло клопотання ОСОБА_8 , який діє в інтересах Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради про відкладення (перенесення) розгляду справи на іншу дату (т 2, а.с.152-153).

Відповідно до ч. 1 ст. 371 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, а апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції - протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Нормами ч. 2 ст. 371 ЦПК України визначено, що у виняткових випадках за клопотанням сторони з урахуванням особливостей розгляду справи суд апеляційної інстанції може подовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє відповідну ухвалу.

Провадження у справі відкрито 11 серпня 2023 року (т.2, а.с. 24).

Розумність строків розгляду справи судом є одним із принципів цивільного судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

В свою чергу, явка сторони в судове засідання є суб`єктивним процесуальним правом, і як кожне суб`єктивне право це гарантовані законом вид і міра можливої або дозволеної поведінки особи і реалізація суб`єктивного права залежить від розсуду, бажання і волі уповноваженої особи.

Оскільки стороною відповідача не було подано клопотання про продовження строку розгляду справи, а у справі відсутні виняткові обставини, що обумовлювали б обов`язкову участь у ній представника Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, суд відмовив у задоволенні заяви про відкладення розгляду справи.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність осіб, що не з`явилися, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідачки ОСОБА_1 адвоката Уманець А. В., який підтримав доводи апеляційної скарги, представника позивача адвоката Верещака Н. В., яка проти апеляційної скарги заперечувала, просила рішення суду залишити без змін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, виходячи з такого.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради № 745 від 06 серпня 2003 року виключено будинок АДРЕСА_3 із категорії гуртожиток Авіаційного комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Харків», дозволено АКП «Міжнародний аеропорт Харків» закріпити за мешканцями будинку займану ними житлову площу (том 1, а.с. 28).

26 вересня 2012 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу, за яким останній набув у власність однокімнатну квартиру АДРЕСА_8 , загальною площею 30.3 кв. м, житловою площею 18,8 кв. м. (том 1 а. с. 15-16).

Відповідно до технічного паспорту, складеного станом на 16 травня 2006 року вказана квартира розташована на 1 поверсі будинку та складається з 1 кімнати житловою площею 18,8 кв., загальна площа 30,3 кв. м. Місця загального користування: прим. № XVIII (кухня) - 11.9 кв. м.; прим. № XIX (умивальня) площею 5.5 кв. м.; прим. № XXI (санвузол) площею 1.4 кв. м.; прим. № XX душу площею 1.4 кв. м.; прим. № XVII коридору площею 6.3 кв. м.; прим. № XIV коридору площею 22.0 кв. м. (том 1, а.с. 21-23)

Згідно з інформацією про користування місцями загального користування мешканцями житлового будинку АДРЕСА_3 , складеного начальником дільниці ОСОБА_9 станом на 19 грудня 2007 року, місцями загального користування: кухнею № XVIII, умивальнею № XIX , санвузлом № XXI, душевою № XX, коридором прим. № XVII користуються мешканці житлових приміщень №14-1 - ОСОБА_4 , №18-1, 19-1 - ОСОБА_10 , №14а-1 - ОСОБА_11 (том 1, а.с. 25).

Заочним рішенням Червонозаводського районного суду міста Харкова від 07 травня 2018 року ОСОБА_12 визнано таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_12 (том 1, а .с. 31-32)

Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 07 серпня 2019 року № 608 ОСОБА_1 визнано наймачем двохкімнатної ізольованої квартири АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 зі складом сім`ї ОСОБА_5 мати, ОСОБА_2 син з урахуванням рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 06 серпня 2003року № 745 «Про виключення будинку АДРЕСА_3 із числа гуртожитків Авіаційного комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Харків», житловою площею 36,1 кв. м (том 1, а.с. 33).

03 липня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до відділу приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації ДЕКМ ХМР з заявою про передачу у власність займаного нею з сином приміщення за адресою АДРЕСА_13 ( том 1, а.с. 49).

Розпорядженням відділу приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації ДЕКМ ХМР від 18 вересня 2020 року заяву ОСОБА_1 про приватизацію квартири, в якій вона мешкає, що знаходиться за адресою АДРЕСА_9 задоволено, вказану квартиру передано в приватну спільну сумісну власність (том 1, а.с. 53).

На підставі вказаного розпорядження ОСОБА_2 та ОСОБА_1 видано свідоцтво про право власності від 18 вересня 2020 року № 9-20-322-921-Ц2 на квартиру за адресою АДРЕСА_9 , загальною площею 62,6 кв.м (том 1 а.с. 79).

З технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , виготовленого станом на 08 вересня 2020 року, вбачається, що приміщення квартири складається з приміщень: коридор 6,3 кв.м., житлова площею 16,6 кв.м. та 19,5 кв.м., вмивальник 5,5 кв.м., комора 1,4 кв.м., вбиральня 1,4 кв.м., кухня 11,9 кв.м., тобто разом загальною площею 62,6 кв. м. та житловою 36,1 кв.м (том 1, а. с.145-146).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 17 травня 2021 року квартира загальною площею 62.6 кв.м. та житловою 36.1 кв.м. за адресою АДРЕСА_9 зареєстрована за ОСОБА_2 та ОСОБА_13 .

Як убачається з листа від 12 серпня 2021 року Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради кв. 14 в житловому будинку готельного типу по АДРЕСА_3 відповідала наступним технічним характеристикам: знаходиться на 1-му поверсі в літ. «А-2» складається з 1-ої житлової кімнати загальною площею 18,8 кв.м. та місцями загального користування № XVII коридор 6,3 кв.м., № XVIII кухня 11,9 кв.м., № XIX вмивальня 5,5 кв.м., № XX душ 1,4 кв.м., № XXI вбиральня 1.4 кв.м; № XIV коридор 22,0 кв.м. Відповідно до наявних архівних матеріалів, останнє обстеження кв. 18. 19 в житловому будинку готельного типу АДРЕСА_3 відбувалось по замовленню фізичної особи. Станом на 22 листопада 2017 року кв. АДРЕСА_4 , АДРЕСА_14 в житловому будинку готельного типу відповідала наступним технічним характеристикам: знаходиться на 1-му поверсі в літ. «А-2» складається з 2-ох житлових кімнат загальною площею 36,1 кв.м. та місцями загального користування № XVII коридор 6,3 кв.м., № XVIII кухня 11,9 кв.м., № XIX вмивальня 5,5 кв.м., № XX комора 1,4 кв.м., № XXI вбиральня 1.4 кв.м (том 1, а.с. .84).

Звертаючись до суду з позовом, позивач в обґрунтування пред`явлених позовних вимог зазначив, що порушено його житлові права, зокрема на користування спільними житловими приміщеннями.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Житлові правовідносини щодо забезпечення прав громадян на житло, належне використання і схоронність житлового фонду встановлені ЖК Української РСР.

Відповідно до статті 5 ЖК Української РСР державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд).

Підстави та порядок надання жилих приміщень у будинках державного та громадського житлового фонду передбачені у главі 1 розділу III ЖК Української РСР.

Відповідно до частини 1 статті 31 ЖК Української РСР громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому ЖК та іншими актами законодавства України. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством України), як правило, у вигляді окремої квартири на сім`ю.

Потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни: 1) забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається в порядку, встановлюваному Радою Міністрів Української РСР і Українською республіканською радою професійних спілок; 2) які проживають у приміщенні, що не відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам; 3) які хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, у зв`язку з чим не можуть проживати в комунальній квартирі або в одній кімнаті з членами своєї сім`ї. Перелік зазначених захворювань затверджується Міністерством охорони здоров`я Української РСР за погодженням з Українською республіканською радою професійних спілок; 4) які проживають за договором піднайму жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду чи за договором найму жилого приміщення в будинках житлово-будівельних кооперативів; 5) які проживають тривалий час за договором найму (оренди) в будинках (квартирах), що належать громадянам на праві приватної власності; 6) які проживають у гуртожитках. Громадяни визнаються потребуючими поліпшення житлових умов і з інших підстав, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР (частини 1 та 2 статті 34 ЖК Української РСР).

Громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, беруться на облік для одержання жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду та вносяться до єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов, порядок ведення якого визначає Кабінет Міністрів України (частина 3 статті 34 ЖК Української РСР).

Громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості (частина 1 статті 43 ЖК Української РСР).

Порядок надання жилих приміщень у будинках житлового фонду місцевих Рад народних депутатів передбачений статтею 51 ЖК Української РСР, відповідно до якої жилі приміщення в будинках житлового фонду місцевих Рад народних депутатів надаються громадянам виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті з депутатів Рад, представників громадських організацій, трудових колективів.

Згідно з положеннями статті 58 ЖК Української РСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що особа, яка потребує поліпшення житлових умов та перебуває на обліку, має право на отримання в порядку черговості вільного жилого приміщення на підставі ордера, виданого уповноваженим органом.

У частинах 1 - 3 статті 4 ЖК Української РСР закріплено, що жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території Української РСР, утворюють житловий фонд. Житловий фонд включає: жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі (державний житловий фонд); жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать колгоспам та іншим кооперативним організаціям, їх об`єднанням, профспілковим та іншим громадським організаціям (громадський житловий фонд); жилі будинки, що належать житлово-будівельним кооперативам (фонд житлово-будівельних кооперативів); жилі будинки (частини будинків), квартири, що належать громадянам на праві приватної власності (приватний житловий фонд); квартири в багатоквартирних жилих будинках, садибні (одноквартирні) жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях усіх форм власності, що надаються громадянам, які відповідно до закону потребують соціального захисту (житловий фонд соціального призначення). До житлового фонду включаються також жилі будинки, що належать державно-колгоспним та іншим державно-кооперативним об`єднанням, підприємствам і організаціям. Відповідно до Основ житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік до цих будинків застосовуються правила, встановлені для громадського житлового фонду.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв та ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Частиною 5 статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чека або з частковою доплатою один раз.

До об`єктів приватизації, належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму (частина 1 статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»).

Відповідно до частини 10 статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених законом, а саме пунктом 2 статті 2 цього Закону, в якому вказано, що не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), розташовані на території закритих військових поселень, підприємств, установ і організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`ятників садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв-заповідників; кімнати в гуртожитках; квартири (будинки), які перебувають у аварійному стані; квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на ЧАЕС.

Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» і Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затверджене наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396, встановлюють порядок передання квартир у приватну власність, згідно з яким наймач та члени його сім`ї повинні звернутися до органу приватизації з відповідною заявою, орган приватизації зобов`язаний у місячний термін із дня одержання заяви прийняти рішення про передання житла у власність, після чого оформити відповідне свідоцтво.

Згідно з частиною 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Відповідно до висновків, викладених у Рішенні Конституційного Суду України від 02 березня 2004 року № 4-рп/2004 (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків), допоміжні приміщення відповідно до пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» стають об`єктами права спільної власності співвласників багатоквартирного будинку, тобто їх спільним майном, одночасно з приватизацією громадянами квартир, що засвідчується єдиним документом - свідоцтвом про право власності на квартиру. Для підтвердження набутого в такий спосіб права не потребується вчинення будь-яких інших додаткових юридичних дій. Власникам квартир немає необхідності створювати з цією метою об`єднання співвласників багатоквартирного будинку.

Всі суб`єкти права власності рівні перед законом. У багатоквартирних будинках, де не всі квартири приватизовані чи приватизовані повністю, власник (власники) неприватизованих квартир (їх правонаступники) і власники приватизованих квартир багатоквартирного будинку є рівноправними співвласниками допоміжних приміщень. Вони є рівними у праві володіти, користуватися і розпоряджатися допоміжними приміщеннями. Ніхто з власників квартир не має пріоритетного права користуватися та розпоряджатися цими приміщеннями, у тому числі з питань улаштування мансард, надбудови поверхів та іншого.

Згідно з висновками, викладеними у Рішенні Конституційного Суду України від 09 листопада 2011 року № 14-рп/2011 (справа за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_56 щодо офіційного тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»), за законодавством України допоміжне приміщення у дво- або багатоквартирному будинку, гуртожитку має своє функціональне призначення, яке полягає у забезпеченні експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців. Під поняттям «мешканці» треба розуміти власників, співвласників, наймачів, орендарів окремих житлових і нежитлових приміщень будинку, які проживають у будинку і становлять визначене коло суб`єктів, які реалізують право спільної власності на окремий її об`єкт - допоміжні приміщення.

З аналізу зазначених норм права та рішень Конституційного Суду України випливає, що власники квартир дво- або багатоквартирних житлових будинків та житлових приміщень у гуртожитку, незалежно від підстав набуття права власності на такі квартири, житлові приміщення, є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою (постанова Верховного Суду від 02 червня 2021 року у справі № 761/7369/18 (провадження № 61-2959св21)).

Подібні положення викладені у Законі України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку». У частинах 1 та 2 статті 5 цього Закону передбачено, що спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки зі спільного майна багатоквартирного будинку.

У зв`язку з наведеним судова колегія визнає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що спільними приміщеннями у будинку мають право користування всі його співвласники (правомірні користувачі), а тому передача їх у власність відповідачам, щодо яких відсутні відомості про виділення їм у найм вказаних приміщень, не відповідає вимогам закону, що є підставою для скасування розпорядження та визнання свідоцтва про право власності недійним.

Доводи ОСОБА_1 , що статус вказаних приміщень було змінено та вона правомірно користувалась та в подальшому набувала у власність спірні приміщення є необґрунтованими. Як вбачається з рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 07 серпня 2019 року № 608 ОСОБА_1 визнано наймачем двохкімнатної ізольованої квартири АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 житловою площею 36,1 кв. Між тим, вказане рішення не містить даних щодо надання відповідачці в користування інших приміщень: вмивальник 5,5 кв.м., комора 1,4 кв.м., вбиральня 1,4 кв.м., кухня 11,9 кв.м., тобто разом загальною площею 62,6 кв. м. Отже, питання щодо визнання ОСОБА_1 наймачем вказаних приміщень не вирішувалось, а тому підстави для передачі їх у власність шляхом приватизації відсутні.

Доводи відповідачки про збільшення площі у зв`язку зі зміною методології підрахунку приміщень загального користування нормативно також судова колегія не приймає до уваги, оскільки виготовлення нового техпаспотру приватною організацією автоматично без його подальшого погодження не тягне за собою зміни площі об`єкта без належних документів про право власності на це майно.

Посилання Управління комунального майна та приватизації ДЕКМ ХМР щодо пропуску позивачем строку позовної давності є необґрунтованим, оскільки з позовом про визнання незаконним розпорядження відділу приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради від 18 вересня 2020 року ОСОБА_3 звернувся у серпні 2021 року, тобто, в межах трирічного строку з дня його прийняття.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, тому підстави для його скасування відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , до якої приєдналося Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, залишити без задоволення.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 07 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 13 листопада 2023 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді І.В. Бурлака

В.Б. Яцина