Справа № 136/777/19
Провадження № 22-ц/801/2133/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кривенко Д. Т.
Доповідач:Сало Т. Б.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2023 рокуСправа № 136/777/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сала Т.Б., суддів Ковальчука О.В., Якименко М.М., секретар Луцишин О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у справі - ОСОБА_1 на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 19 вересня 2019 року та на ухвалу Липовецького районного суду Вінницької області від 26 листопада 2019 року про внесення виправлень у рішення, ухвалені суддею Кривенком Д.Т. в м. Липовець, в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Липовецької міської ради Липовецького району Вінницької області про визнання права власності на частку нерухомого майна у порядку спадкування,

встановив:

У квітні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Липовецької міської ради Липовецького району Вінницької області, в якому просив визнати за ним право власності на 1/6 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 , у порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позову ОСОБА_2 зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилась спадщина, до складу якої увійшла 1/2 частка житлового будинку із погосподарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , яка згідно рішення суду була об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

За життя 26 липня 2010 року ОСОБА_3 склала заповіт, яким заповіла все належне їй рухоме і нерухоме майно своєму синові - позивачу ОСОБА_2 ..

Зазначив, що він спадщину прийняв, звернувшись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини в межах шестимісячного строку, а 31 березня 2016 року отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 5/12 часток вищевказаного житлового будинку, право власності на яке було зареєстровано.

Крім нього 03 грудня 2015 року заяву про прийняття спадщини подав ОСОБА_4 чоловік ОСОБА_3 , який на час відкриття спадщини був непрацездатним, тобто вважав, що має право на обов`язкову частку у спадщині.

За відомостями Липовецької міської ради Липовецького району Вінницької області, ОСОБА_3 була зареєстрована та проживала в АДРЕСА_2 , інших осіб, які проживали чи були зареєстровані за вказаною адресою не було встановлено.

На його заяву від 24 квітня 2018 року про видачу свідоцтва про право на спадщину на іншу 1/6 частку спірного будинку, постановою нотаріуса було відмовлено з посиланням на наявність спору про право в цій частині, а саме право ОСОБА_4 на отримання цієї частки як спадкоємця за законом обов`язкової частки.

Оскільки ОСОБА_4 не надав доказів проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, тому він вважається таким, що спадщину не прийняв та таке своє право не оспорив за життя, а згодом помер.

На даний час він є єдиним спадкоємцем, який спадщину прийняв після смерті матері ОСОБА_3 , отже 1/6 частка спірного об`єкта нерухомості йому також належить з моменту відкриття спадщини, однак реалізувати своє право на таке майно в нотаріальному порядку на даний час він не має можливості, оскільки на таке майно відсутні правовстановлюючі документи на підтвердження права власності спадкодавцеві, а також воно не пройшло державної реєстрації.

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 19 вересня 2019 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/6 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 , у порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 26 листопада 2019 року внесено виправлення у це рішення суду, зазначивши що частка нерухомого майна на яку визнано за позивачем ОСОБА_2 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 , у порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , - складає 1/12 частки цілого об`єкта нерухомого майна (1/6 від 1/2 частки об`єкта нерухомого майна).

23 серпня 2022 року ОСОБА_1 , як особа, яка не брала участі у справі, подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 19 вересня 2019 року та ухвалу цього ж суду від 26 листопада 2019 року, і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У скарзі зазначено, що оскаржувані судові рішення стосуються виключно 1/12 частки житлового будинку по АДРЕСА_1 , яка в силу вимог ст. 1241 ЦК України належала на праві власності її покійному батьку ОСОБА_4 , який в дійсності прийняв спадщину після смерті своєї дружини ОСОБА_3 на підставі ч. 3 ст. 1269 ЦК України. Вважає, що 1/12 частка вказаного житлового будинку належить їй, як спадкоємиці покійного батька ОСОБА_4 за заповітом. Відтак, оскаржуваними судовими рішеннями вирішено питання про її права, свободи, інтереси та обов`язки. Довідка Липовецької міської ради №2335 від 06.10.2014 з приводу місця реєстрації ОСОБА_3 не може бути доказом у справі, а викладена в ній інформація спростовується доказами у справі. Висновок суду з приводу того, що ОСОБА_4 на час смерті спадкодавця з нею не проживав та не вчиняв дій щодо прийняття спадщини в межах шестимісячного строку є недоведеними та не відповідають обставинам справи. Її батько усе своє життя до дня смерті її матері постійно проживав та був зареєстрований разом із нею у житловому будинку по АДРЕСА_1 , до зміни нумерації будинковолодінь АДРЕСА_3 , АДРЕСА_2 . Оскільки її батько ОСОБА_4 постійно проживав разом із її матір`ю та своєю дружиною ОСОБА_3 на час відкриття спадщини, він вважається таким, що прийняв спадщину після її смерті, на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України. Право власності ОСОБА_3 на житловий будинок виникло уже після її смерті, а саме ІНФОРМАЦІЯ_3 , а до цієї дати єдиним власним майна був ОСОБА_4 . Непорозуміння із нумерацією житлового будинку викликано виключно впорядкуванням назв вулиць та зміною нумерації будинковолодіння в с. Липовець, згідно якого поштова адреса домоволодіння по АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 .

У поданому на апеляційну скаргу відзиві ОСОБА_2 просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 08 грудня 2022 року апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у розгляді справи ОСОБА_1 задоволено.

Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 19 вересня 2019 року скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_2 до Липовецької міської ради Липовецького району Вінницької області про визнання права власності на частку нерухомого майна у порядку спадкування відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 152,60 грн судового збору за перегляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постановою Верховного Суду від 20 вересня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, постанову Вінницького апеляційного суду від 08 грудня 2022 року скасовано та передано дану справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Скасовуючи постанову апеляційного суду Верховний Суд зазначив, що за обставин даної справи відсутні підстави для висновку, що ОСОБА_4 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 , а тому суд апеляційної інстанції зробив помилковий висновок, що рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 19 вересня 2019 року вирішено питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 , як спадкоємця свого батька.

Відповідно до ч. 5 ст. 411 ЦПК України, висновки суду касаційної інстанції, в зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення та ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, врахувавши висновки суду касаційної інстанції, дійшов до висновку, що апеляційне провадження у справі підлягає закриттю з наступних підстав.

Апеляційним судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 є сином ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого повторно 15 жовтня 2014 року (а.с.35 т.1).

ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 05 лютого 1968 року, виданого виконавчим комітетом Липовецької селищної ради народних депутатів трудящих Вінницької області на підставі рішення № 2 від 24 січня 1968 року, дублікат якого видано 25 вересня 2012 року, є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 (а.с.62 т.1).

Рішенням виконавчого комітету Липовецької селищної ради народних депутатів Липовецького району Вінницької області від 16 грудня 1986 року №170 «Про впорядкування назв вулиць та зміну нумерації будинковолодінь в селищі Липовець» затверджено нове упорядкування вулиць та змінено нумерацію будинковолодінь, зокрема, присвоєно будинковолодінню номер АДРЕСА_5 , користувачем якого є ОСОБА_2 , номер 23; присвоєно будинковолодінню номер АДРЕСА_2 , користувачем якого є ОСОБА_1 , номер 25; присвоєно будинковолодінню номер АДРЕСА_6 , користувачем якого є ОСОБА_4 , номер 27 (а.с.95 т.1).

26 липня 2010 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживаюча та зареєстрована в АДРЕСА_1 , склала заповіт, згідно якого усе своє майно, рухоме і нерухоме, де б воно не було і з чого б воно не складалося, у тому числі все те, що буде належати їй на день смерті, і на що вона матиме право за законом, заповіла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Заповіт посвідчено приватним нотаріусом Липовецького районного нотаріального округу Кобзар С.В. та зареєстровано в реєстрі за №2001 (а.с.11-12 т.1).

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до Липовецького районного суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_4 про поділ мана, що є об`єктом спільної сумісної власності, а саме житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Липовець Липовецького району Вінницької області померла ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва серії НОМЕР_2 (а.с.10 т.1).

Після її смерті відкрилась спадщина, зокрема, на частину вказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 .

Відповідно до копії довідки №2335, виданої Липовецькою міською радою 06 жовтня 2014 року, ОСОБА_3 , 1938 року народження, на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , була зареєстрована та проживала в АДРЕСА_2 . Відомостей щодо реєстрації за даною адресою інших осіб немає (а.с.31 т.1).

З копії спадкової справи №176/2014 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 (почато 15 жовтня 2014 року, закінчено 18 квітня 2019 року) встановлено, що ОСОБА_2 15 жовтня 2014 року, в межах визначеного ч. 1 ст. 1270 ЦК України строку, звернувся до приватного нотаріуса Липовецького районного нотаріального округу Вінницької області Кобзар С.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3 , 1938 року народження, яка проживала та була зареєстрована до дня смерті в АДРЕСА_1 (а.с.30 т.1).

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 02 вересня 2015 року, яке набрало законної сили 19 жовтня 2015 року, в цивільній справі №136/1388/14-ц визнано житловий будинок за АДРЕСА_1 , 1960 року побудови, об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Визначено, що частка ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , в м. Липовець Вінницької області, в праві спільної сумісної власності подружжя на житловий будинок за АДРЕСА_1 , становила 1/2 частки (а.с.13-15 т.1).

03 грудня 2015 року приватному нотаріусу Липовецького районного нотаріального округу Вінницької області Кобзар С.В. від ОСОБА_4 надійшла заява від 18 січня 2015 року про прийняття спадщини, в якій останній зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його дружина ОСОБА_3 , яка постійно проживала та була зареєстрована до дня смерті в АДРЕСА_1 . Йому відомо про наявність заповіту, яким його померла дружина ОСОБА_3 все своє майно заповіла ОСОБА_2 .. Оскільки на день смерті дружини він був непрацездатним за віком (1933 р.н.), відповідно до ст. 1241 ЦК України має право на обов`язкову частку в спадщині. Крім того, він є спадкоємцем І черги за законом. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України він постійно проживав зі своєю померлою дружиною, і на день її смерті, в житловому будинку за АДРЕСА_1 , тому він вважається таким, що прийняв спадщину і відповідно до ст. 1270 ЦК України не подавав заяви про відмову від спадщини (а.с.47 т.1).

До вказаної заяви додано копію паспорта громадянина України, з якої слідує, що місце проживання ОСОБА_4 з 05 вересня 1979 року зареєстровано в АДРЕСА_1 (а.с.48 т.1).

10 грудня 2015 року приватний нотаріус листом за №626/02-14 повідомив ОСОБА_4 про те, що для вирішення питання щодо оформлення спадщини на майно померлої ОСОБА_3 він повинен документально підтвердити факт свого постійного проживання із спадкодавцем, а саме надати довідку відповідного органу місцевого самоврядування (а.с.54 т.1).

31 березня 2016 року ОСОБА_2 отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті матері, в якому посвідчено, що він є спадкоємцем 5/6 часток зазначеного в заповіті майна. Зазначено, що свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/6 частку спадкового майна 1/2 частка житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого в АДРЕСА_1 , ще не видано. Право власності на 5/12 часток житлового будинку з господарськими будівлями підлягає державній реєстрації (а.с.73 т.1).

Приватний нотаріус Кобзар С.В. листом від 23.05.2017 №279/02-14 звернулася до ОСОБА_4 , в якому зазначила, що його заява про прийняття спадщини за законом до майна померлої ОСОБА_3 не зареєстрована в книзі обліку і реєстрації спадкових справ, оскільки він пропустив визначений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини, та доказів постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини не надав. Вказано, що якщо ОСОБА_4 претендує на обов`язкову частку у спадщині, то він повинен до 15 червня 2017 року надати нотаріусу докази прийняття спадщини. Якщо до встановленого терміну відповідні докази надані не будуть, то нотаріус буде вважати, що він спадщини не прийняв і на неї претендувати не буде (а.с.84 т.1).

15 червня 2017 року ОСОБА_4 звернувся до Липовецького районного суду із заявою, заінтересована особа приватний нотаріус Липовецького районного нотаріального округу Вінницької області Кобзар С.В., про встановлення факту його постійного проживання із ОСОБА_3 з 1968 року по день її смерті (а.с.86 т.1).

Ухвалою Липовецького районного суду від 07 липня 2017 року вказану заяву у справі №136/915/17 залишено без розгляду у зв`язку з наявністю спору про право (а.с.87 т.1).

24 квітня 2018 року постановою приватного нотаріуса Липовецького районного нотаріального округу Кобзар С. В. ОСОБА_2 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері на 1/6 частку спадкового майна до вирішення спірного питання чи мало місце прийняття спадщини в порядку частини 3 статті 1268 ЦК України непрацездатним чоловіком померлої ОСОБА_4 (а.с. 93 т.1).

ІНФОРМАЦІЯ_6 помер батько позивача ОСОБА_4 (а.с.98 т.1).

17 квітня 2019 року постановою приватного нотаріуса Липовецького районного нотаріального округу № 142/02-31 Присяжнюку С.В. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/6 частку спадкового майна після смерті матері з тих підстав, що вказане нерухоме майно не було зареєстроване у встановленому законом порядку (а.с.99 т.1).

18 квітня 2019 року ОСОБА_2 звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті матері на земельну ділянку, площею 2,2684 га, кадастровий № :02:000:0340 на території Липовецької селищної ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вищевказану земельну ділянку (а.с.100,113 т.1).

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що позивач є єдиним спадкоємцем після смерті матері ОСОБА_3 , який спадщину прийняв.

ОСОБА_1 , вважаючи, що рішення суду першої інстанції впливає на її права, свободи та інтереси, так як 1/12 частка спірного житлового будинку належить їй в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_4 , звернулася до суду із апеляційною скаргою на це рішення.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У силу ч. 1 ст. 352 ЦПК України особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Особа, яка звертається з апеляційною скаргою в порядку статті 352 ЦПК України повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв, як вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Судове рішення є таким, що прийнято про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині цього судового рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині судового рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку судове рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в п. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Як зазначив Верховний Суд у постановах від 20 січня 2020 року у справі № 2-1426/08 та від 30 січня 2020 року у справі № 646/6461/17 особи, які не брали участі у справі мають право оскаржити в апеляційному порядку ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють, обмежують або припиняють права або обов`язки цих осіб. Судове рішення слід вважати таким, яким вирішено питання про права та обов`язки осіб, яких не було залучено до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки або судження суду про права та обов`язки цих осіб або в резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки них осіб. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не є підставою для висновку про вирішення судом питань про права та обов`язки цієї особи.

У постанові Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі №1715/2798/12 також зазначається, що в залежності від того, чи вирішувалось судовим рішенням питання про права та обов`язки особи, яка його оскаржує, визначається право на оскарження такого рішення. Судове рішення, що оскаржується особою, яка не залучалась до розгляду справи, повинно безпосередньо впливати на обсяг прав та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є заявник, або містити судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 362 ЦПК України, суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Тлумачення наведених норм процесуального права свідчить про те, що суд апеляційної інстанції в межах відкритого апеляційного провадження має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи не вирішення судом першої інстанції питань про права та інтереси особи, яка не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції та подала апеляційну скаргу.

Якщо такі обставини не підтвердяться, апеляційне провадження підлягає закриттю.

Переглядаючи оскаржуване рішення суду першої інстанції, суду апеляційної інстанції слід встановити наявність у особи, яка подала апеляційну скаргу, права на оскарження судового рішення та перевірити, чи вирішив суд першої інстанції питання про права та інтереси особи, яка не брала участі у розгляді справи у суді першої інстанції.

Предметом спору у даній справі є визнання за ОСОБА_2 права власності на частку житлового будинку у порядку спадкування після смерті його матері ОСОБА_3 ..

Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У ч. 1, 2 ст.1223 ЦК України зазначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу

Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (частини перша та третя статті 1268 ЦК України).

На підставі частин першої та другої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (частина третя статті 1268 ЦК України).

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Відповідно до частини п`ятої статті 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно частини третьої статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (статті 12, 81 ЦПК України).

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності апеляційний суд дійшов висновку, що матеріалами справи факт постійного проживання ОСОБА_4 разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 на час відкриття спадщини за однією адресою не доводиться, а із заявою про прийняття спадщини протягом визначеного законом строку він не звернувся, відтак він не вважається таким, що має право на обов`язкову частку у спадщині.

Оскільки відсутні підстави для висновку, що ОСОБА_4 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 , відтак оскаржуваними судовими рішеннями питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 , як спадкоємця свого батька, не вирішувалися.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

За встановлених обставин, враховуючи, що рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 19 вересня 2019 року та ухвалою цього ж суду від 26 листопада 2019 року про внесення виправлень в рішення суду не було вирішено питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 , апеляційне провадження підлягає закриттю на підставі п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України, у зв`язку з чим підстави для перегляду оскаржуваних судових рішень в апеляційному порядку відсутні.

Керуючись ст. 362, 374, 381-384, 389, 390 ЦПК України,

ухвалив:

Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі - ОСОБА_1 на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 19 вересня 2019 року та на ухвалу Липовецького районного суду Вінницької області від 26 листопада 2019 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Липовецької міської ради Липовецького району Вінницької області про визнання права власності на частку нерухомого майна у порядку спадкування.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.В. Ковальчук

М.М. Якименко