Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2023 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі головуючої судді Дергачової Н.В., при секретарі Передерій Є.В., у присутності: позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 , а також представника відповідача ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді в порядку спрощеного позовного провадження у режимі відеоконференції із представником відповідача позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Закарпатське обласне управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з вищевказаним позовом до відповідача філії - Закарпатське обласне управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» за яким просить суд:

-визнати незаконним та скасувати наказ №547-к від 13.12.2021 року ФілїїЗакарпатського обласного управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 »;

-стягнути з Філії-Закарпатського обласного управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Корзо, 15, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13 грудня 2021 року по день ухвалення судового рішення у справі або допущення до роботи;

-стягнути з Філії-Закарпатського обласного управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Корзо, 15, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати та витрати на правову допомогу.

В обґрунтування позову позивач зазначив наступне.

Відповідно до наказу №76-к від 08.08.1994 року, ОСОБА_1 , прийнята на роботу контролером касиром ОПРВ обласного управління Ощадного банку України. В подальшому працювала на різних посадах цього ж банку, назва якого змінювалася відповідно до постанови КМ України № 876 від 21.05.1999 року і № 261 від 35.02.2004 року та постанови правління № 8 від 16.01.2004 року. З 08.08.2017 року по час звернення до суду із цим позовом Позивачка працювала на посаді завідувача сектора податкового обліку відділу організації бухгалтерського обліку, звітності та контролю у Філії Закарпатського обласного управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» згідно наказу № 894-к від 08.08.2017 року.

03 грудня 2021 року та 09 грудня 2021 року Позивача ОСОБА_1 повідомленням № б/н було попереджено про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19 для працівників AT «Ощадбанк» з 09.12.2021 року на період дії карантину. Крім того, вимагали надати відомості/медичну інформацію щодо наявності профілактичного щеплення від гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненою коронавірусом SARSCoV-2 або медичного висновку про наявність абсолютних протипоказань до вакцинації проти COVID-19 до 8 грудня 2021 року, що на думку позивача є грубим порушенням вимог статті 19 Конституції України, права позивача на конфіденційність та повагу до її приватного життя.

13 грудня 2021 року начальником філії-Закарпатського обласного управління AT «Державний ощадний банк України» Німчук С.М. видано наказ № 547-к від 13.12.2021 року «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 », яким відповідно до ст. 46 КЗпП України, ч. 2 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06 квітня 2000 року № 1645-ІІІ, наказом МОЗ України «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 04.10.2021 року № 2153 (зі змінами), відсторонено від роботи ОСОБА_1 , завідувача сектору податкового обліку відділу організації бухгалтерського обліку, звітності та контролю філії - Закарпатського обласного управління AT «Ощадбанк» з 13 грудня 2021 року без збереження заробітної плати, до усунення причин, що зумовили таке відсторонення і отримання допуску до роботи.

Позивач вважає наказ про відсторонення від роботи ОСОБА_1 незаконним і таким, що не відповідає чинному законодавству та грубо порушує її трудові права, виходячи з наступних підстав: через відсутність законної підстави для відсторонення позивача від роботи; Обмеження права на працю позивача в неконституційний спосіб; неповідомлення позивача про зміну істотних умов праці; відсутність передбачених Законом підстав для прийняття спірного наказу; відсутність відмови у вакцинації; оскільки вимога відповідача надати конфіденційну інформацію про стан здоров`я позивача без її згоди є незаконною.

З 13 грудня 2021 року Позивача не допущено до роботи.

Відповідно до довідки про заробітну плату філії Закарпатське обласне управління AT «Ощадбанк» №106.12/2-369 від 01 грудня 2021 року заробітна плата у період з 01 жовтня 2021 року по 30 листопада 2021 року склала 25 892,01 грн., а саме: за жовтень нараховано 12 903,18 гри., за листопад - 12 988,83 грн. Таким чином, виходячи із розрахунку, розмір середнього заробітку складає 12 946,01 грн. (12 903,18 грн. + 12 988,83 грн./2).

Враховуючи, що загальне число робочих днів у вересні - жовтні 2021 року відповідно до листа Мінекономіки від 12.08.2020 №3501-06/219 складає 42 дня (22 робочих днів у вересні та 20 робочих днів у жовтні), середньомісячне число робочих днів за останні два календарних місяці, що передували звільненню та за які позивачу нараховувалось грошове забезпечення, складає 21 день 42/2).

Таким чином, середньоденне грошове забезпечення за цей період складає 616,48 грн. (12 946,01 грн./21 день).

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.12.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

За ухвалою суду від 09.02.2022 року клопотання позивача ОСОБА_1 про заміну відповідача у справі було задоволено; замінено у цивільній справі № 308/17684/21 первісного відповідача філію - Закарпатське обласне управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», на належного відповідача Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Закарпатське обласне управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», ідентифікаційний код 00032129, місцезнаходження юридичної особи: м. Київ, вул. Госпітальна, 12 г.

За ухвалою від 16.09.2022 року постановлено: відмовити у задоволенні клопотання від 14.03.2022 № 19/7-04 (вхідний № суду 15146 від 28.03.2022 року) Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про закриття провадження у справі № 308/17684/21 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України (відсутній предмет спору); зупинити провадження у цій справі - до закінчення перегляду в касаційному порядку справи № 130/3548/21 Великою Палатою Верховного Суду.

Згідно з ЄДРСР суду стало відомо, що 14.12.2022 року Великою палатою Верховного суду було закінчено перегляд в касаційному порядку цивільної справі № 130/3548/21 та постановлено постанову у справі № 130/3548/21, яка набрала законної сили 14.12.2022 року.

За ухвалою від 22.02.2023 року судом було поновлено провадження у справі.

За ухвалами судом неодноразово призначався розгляд справи в режимі відеоконференції із представником відповідача за його клопотанням через введення в Україні воєнного стану та постійні повітряні тривоги.

21.02.2022 року, 22.02.2022 року відповідач подав до суду письмові відзиви на позовну заяву за якими просить відмовити у повному обсязі у задоволенні позову у зв`язку з пред`явленням позову до неналежного відповідача та/або за необґрунтованістю та безпідставністю позову з огляду на наступні доводи.

AT «Державний ощадний банк України», код згідно з ЄДРПОУ М00032129, включено до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 М83.

У п.41-6 постанови КМУ від 09.12.2020 М 1236 Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, який набрав чинності з 08.11.2021, керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій визначено забезпечити:

1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена Переліком №2153;

2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена Переліком №2153 та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, відповідно до статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону України Про захист населення від інфекційних хвороб та частини третьої статті 5 Закону України Про державну службу, крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я;

3) взяти до відома, що на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 КЗпП України, частини першої статті 1 Закону України Про оплату праці та частини третьої статті 5 Закону України Про державну службу; відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома осіб, які відсторонюються; строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили.

Таким чином, з 09.12.2021 працівники AT «Ощадбанк» підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України цієї хвороби.

Дії AT «Ощадбанк» в частині наявності підстав та додержання процедури відсторонення від роботи позивача ОСОБА_4 у повній мірі відповідають вищенаведеним вимогам Законодавства України, а також методичній інформації, яка викладена у листі ВС від 24.12.2021 № 3223/0/208-21.

Зокрема, позивач ОСОБА_1 працює на посаді завідувача сектору податкового обліку відділу організації бухгалтерського обліку, звітності та контролю філії - Закарпатське обласне управління AT «Ощадбанк», що підтверджується наказом від 08.08.2017 №894-к.

Відповідно до п.1.2. посадової інструкції від 08.08.2017, завідувач сектору податкового обліку відділу організації бухгалтерського обліку, звітності та контролю філії підпорядковується безпосередньо начальнику філії - Закарпатське обласне управління AT «Ощадбанк» (копія посадової інструкції від /08.08.2017 додається). Електронним листом начальника філії - Закарпатське обласне управління AT «Ощадбанк» від 18.11.2021 №106/16-27/75 повідомлено керуючих ТВБВ, начальників структурних підрозділів та завідувачів секторів філії щодо необхідності з 09.12.2021 профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 та про можливі наслідки у разі відмови у виді відсторонення від роботи без збереження заробітної плати.

Заявою від 25.11.2021 позивач ОСОБА_1 повідомила начальнику філії - Закарпатське обласне управління AT «Ощадбанк» про відмову від щеплення проти COVID-19, так як вважає неприпустимим проводити на собі клінічні випробування.

Постановою правління AT «Ощадбанк» від 30.11.2021 №778 впроваджено в AT «Ощадбанк» заходи щодо обов`язкового профілактичного щеплення проти COVID-19.

03.12.2021 ОСОБА_1 персонально попереджено про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19 та про можливі наслідки у разі відмови у виді відсторонення від роботи без збереження заробітної плати, про що свідчить особистий підпис про ознайомлення ОСОБА_1 від 03.12.2021.

09.12.2021 ОСОБА_1 повторно персонально попереджено про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19 та про можливі наслідки у разі відмови у виді відсторонення від роботи без збереження заробітної плати, про що свідчить особистий підпис про ознайомлення ОСОБА_1 від 09.12.2021.

У зв`язку з ненаданням ОСОБА_1 доказів (інформації) щодо щеплення проти COVID-19, або щодо наявності відповідних медичних протипоказань, 13.12.2021 головний бухгалтер - начальник відділу організації бухгалтерського обліку, звітності та контролю звернувся з відповідною службовою запискою на ім`я начальника філії.

Наказом від 13.12.2021 №547-к ОСОБА_1 відсторонено від роботи з 13.12.2021 без збереження заробітної плати, до усунення причин, що зумовили таке відсторонення. Зазначений наказ доведено до відома позивача ОСОБА_1 , про що свідчить її особистий підпис про ознайомлення від 13.12.2021.

Згідно даних табеля обліку використання робочого часу, ОСОБА_1 починаючи з 13.12.2021 не має відпрацьованого робочого часу, із записом про причину відсутності на роботі «ВВ» (відсторонено від роботи).

У подальшому, позивачем ОСОБА_1 не надано доказів (інформації) щодо щеплення проти COVID-19, або щодо наявності відповідних медичних протипоказань, внаслідок чого станом на дату подання відзиву ОСОБА_1 залишається відстороненою від роботи без збереження заробітної плати.

Таким чином відповідач вважає, що відсторонення позивача ОСОБА_1 від роботи без збереження заробітної плати у повній мірі є правомірними. Натомість, у позові ОСОБА_4 не наведено будь-яких обґрунтованих заперечень щодо додержання підстав та/або процедури відсторонення від роботи, відтак варто стверджувати про відсутність законних підстав для задоволення позову.

23.06.2022 року, 11.07.2022 року, 21.07.2022 року та 24.05.2023 року представник відповідача також подав до суду письмові пояснення за якими просив суд врахувати судову практику у аналогічних спорах.

29.06.2022 року позивач подала до суду письмові пояснення за якими просила задовольнити її позов у повному обсязі та наполягала на незаконності наказу про відсторонення її від посади.

17.03.2023 року представник відповідача також подав до суду письмові пояснення за якими просив суд врахувати, що враховуючи викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2022 у справі № 130/3548/21 висновки щодо застосування відповідних норм права у подібних правовідносинах, та аналізуючи у справі № 308/17684/21 обставини відсторонення ОСОБА_1 від роботи на посаді завідувача сектора податкового обліку відділу організації бухгалтерського обліку, звітності та контролю філії - Закарпатське обласне управління AT «Ощадбанк», - необхідно виходити також з наступного.

Факт відмови від проходження щеплення підтверджується:

1)Заявою від 25.11.2021, якою позивач ОСОБА_1 повідомила начальнику філії - Закарпатське обласне управління AT «Ощадбанк» про відмову від щеплення проти COVID-19;

2)Службовою запискою головного бухгалтера філії від 13.12.2021 (докази доданні до Відзиву на позов).

Наказом від 13.12.2021 №547-к ОСОБА_1 відсторонено від роботи з 13.12.2021 без збереження заробітної плати, до усунення причин, що зумовили таке відсторонення.

В подальшому, наказом від 07.03.2022 №93-к ОСОБА_1 допущено до роботи, внаслідок чого починаючи з 07.03.2022 трудові відносини між сторонами поновлено.

Період відсторонення ОСОБА_1 від роботи становить з 13.12.2021 до 04.03.2022.

Станом на листопад-грудень 2021 року робоче місце ОСОБА_1 знаходилось за адресою: АДРЕСА_2 на 2 поверсі 4-х поверхової будівлі.

В спільному кабінеті разом з ОСОБА_1 працювали 3 працівники відділу організації бухгалтерського обліку, звітності та контролю, відгороджуючі конструкції між працівниками відсутні.

Крім цього на 2-му поверсі знаходиться спільний санвузол, коридор, місце для зберігання продуктів (холодильник). Відсутнє окреме місце для приймання їжі. У службовому приміщенні, в якому знаходилося робоче місце ОСОБА_1 наявні 3 робочі місця, які були заповнені працівниками. Штатна кількість у відділі бухгалтерського обліку - 7. Штатна кількість працівників установи Банку в адміністративній будівлі по АДРЕСА_2 (в т.ч. підпорядковані відділення) - 178.

В межах виконання посадових обов`язків ОСОБА_1 безпосередньо щоденно взаємодіяла з працівниками відділу організації бухгалтерського обліку, звітності та контролю (6 працівників). Оскільки робоче місце ОСОБА_1 знаходилось в одному приміщенні з працівниками з оплати праці. - відповідно контактувала з працівниками відділу кадрового адміністрування (2 працівники), відділу інкасації та перевезення цінностей (45 чол.).

Крім цього, ОСОБА_1 постійно контактувала з працівниками філії та відділень (що розташовані в м. Ужгороді), які мали бажання отримати особові розрахункові листки по заробітній платі, довідки, та колишніми працівниками Банку, які звертались за архівними даними (довідка для призначення пенсії) для подання документів до Пенсійного фонду України, іншими працівниками.

Крім цього слід також зазначити, що працівники структурних підрозділів майже щоденно в межах виконання своїх посадових обов`язків звертались також і до інших працівників, які знаходились у кабінеті разом з ОСОБА_1 . Таким чином, на робочому місці завідувача сектора податкового обліку відділу організації бухгалтерського обліку, звітності та контролю філії - Закарпатське обласне управління ЛТ «Ощадбанк» Дідик О.І. постійно була значна кількість соціальних контактів (прямих/непрямих).

Крім цього, враховуючи специфіку виконуваної роботи, доступ до банківської/комерційної таємниці, схеми підпорядкування та взаємодії за трудовою функцією згідно покладених посадових обов`язків, у період з листопада 2021 року до березня 2022 року у Банка була відсутня організаційна та технічна можливість встановлення дистанційної/надомної форми організації праці для ОСОБА_1 .

Зокрема, у період з листопада 2021 року по січень 2022 року у філії проводилась перевірка органами державної податкової служби, що вимагалось терміновим підготуванням документів на відповідні запити. Наведені обставини підтверджуються довідкою філії - Закарпатське обласне управління AT «Ощадбанк», яка видана 27.02.2023 за вих.№106.10-39.

За наведених обставин відповідач вважає, що слід прийти до однозначного висновку, що обіймаючи посаду завідувача сектора податкового обліку відділу організації бухгалтерського обліку, звітності та контролю філії - Закарпатське обласне управління AT «Ощадбанк», позивачка ОСОБА_1 могла спричинити поширення коронавірусної інфекції як серед працівників AT «Ощадбанк», так і серед інших осіб поза межами AT «Ощадбанк», з якими контактувала при виконанні покладених посадових обов`язків. Наведеним безальтернативно стверджується, що відсторонення ОСОБА_1 можна вважати пропорційним меті охорони здоров`я населення та самої позивачки.

10.08.2023 року від представника позивача ОСОБА_2 до суду надійшло клопотання про допит позивача ОСОБА_1 у якості свідка, яке було задоволене судом протокольно в судовому засіданні 10.08.2023 року.

В судовому засіданні 14.11.2023 року позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позов підтримали та просили суд його задовольнити повністю.

Представник відповідача категорично заперечив проти задоволення позову судом через його необґрунтованість та з огляду на судову практику, яка склалася з розгляду справ зазначеної категорії.

Заслухавши сторін та їх представників, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши в судовому засіданні подані сторонами докази, суд дійшов до наступних висновків.

Як вбачається з наданих суду доказів, а саме: копії трудової книжки НОМЕР_2 - позивач - ОСОБА_5 відповідно до наказу № 76-к від 08.08.1994 року, була прийнята на роботу до Обласного управління Ощадного банку України на посаду контролера касира ОПРВ, в подальшому була неодноразово переведена в межах цього місця роботи.

З 08.08.2017 року по час звернення до суду із цим позовом позивач працювала на посаді завідувача сектора податкового обліку відділу організації бухгалтерського обліку, звітності та контролю у Філії Закарпатського обласного управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» згідно наказу № 894-к від 08.08.2017 року, копія якого досліджена судом.

Відповідно до п. 1.2., 1.3, Посадової інструкції завідувача сектору податкового обліку відділу організації бухгалтерського обліку, звітності та контролю, затвердженої 08.08.2017 року начальником філії - Закарпатського обласного управління АТ «Ощадбанк» завідувач сектору податкового обліку філії підпорядковується безпосередньо начальнику філії - Закарпатське обласне управління AT «Ощадбанк», а з питань бухгалтерського та податкового обліку та звітності головному бухгалтеру філії начальнику відділу організації бухгалтерського обліку, звітності та контролю; має доступ до інформації, що становить банківську та/або комерційну таємницю або службовий чи конфіденційний характер згідно чинного законодавства України.

Електронним листом начальника філії - Закарпатське обласне управління AT «Ощадбанк» від 18.11.2021 № 106/16-27/75 було повідомлено керуючих ТВБВ, начальників структурних підрозділів та завідувачів секторів філії, яким є за своєю посадою позивач, щодо необхідності з 09.12.2021 профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 та про можливі наслідки у разі відмови у виді відсторонення від роботи без збереження заробітної плати.

Заявою від 25.11.2021 позивач ОСОБА_1 повідомила начальнику філії - Закарпатське обласне управління AT «Ощадбанк» про наступне: «…відмовляюся від щеплення проти COVID-19, та як вважаю неприпустимими проводити на собі клінічні випробування, як зазначено у Дорожній карті з впровадження вакцини від COVID-19, вірус Sars-Cov-2 в Україні досі не виділений. Постанови і рішення КМУ та накази МОЗ України, які стосуються профілактичних щеплень від COVID-19, не є обов`язковими, оскільки вони на стадії клінічних досліджень, суперечать Конституції України, та прийняті всупереч її вимогам. Також, звертаю Вашу увагу, що згідно ст. 46 Кодексу законів про працю України відсторонення від роботи за не пред`явлення сертифікату щодо профілактичного щеплення від COVID-19, не передбачено.».

Постановою правління AT «Ощадбанк» від 30.11.2021 № 778 було впроваджено в AT «Ощадбанк» заходи щодо обов`язкового профілактичного щеплення проти COVID-19.

03.12.2021 ОСОБА_1 було персонально попереджено про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19 та про можливі наслідки у разі відмови у виді відсторонення від роботи без збереження заробітної плати, про що свідчить особистий підпис про ознайомлення ОСОБА_1 від 03.12.2021, яка також власноручно зазначила фразу наступного змісту: «Заперечую, зг. ріш. КСУ, п. 41-6 КМУ суперечить ст. 8, 19, 43, 64 Конституції України».

09.12.2021 ОСОБА_1 повторно персонально попереджено роботодавцем про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19 та про можливі наслідки у разі відмови у виді відсторонення від роботи без збереження заробітної плати, про що свідчить особистий підпис про ознайомлення ОСОБА_1 від 09.12.2021, яка знову власноручно зазначила фразу наступного змісту: «Заперечую, зг. ріш. КСУ, п. 41-6 КМУ суперечить ст. 8, 19, 43, 64 Конституції України».

У зв`язку з ненаданням ОСОБА_1 доказів (інформації) щодо щеплення проти COVID-19, або щодо наявності відповідних медичних протипоказань, 13.12.2021 головний бухгалтер - начальник відділу організації бухгалтерського обліку, звітності та контролю звернувся до начальника філії з відповідною службовою запискою із проханням відсторонити її від роботи без збереження заробітної плати на період дії карантину відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 р. № 2153 (із змінами).

За наказом від 13.12.2021 № 547-к ОСОБА_1 було відсторонено від роботи завідувача сектора податкового обліку відділу організації бухгалтерського обліку, звітності та контролю філії - Закарпатського обласного управління АТ «Ощадбанк» з 13.12.2021 року без збереження заробітної плати, до усунення причин, що зумовили таке відсторонення і отримання допуску до роботи. У якості підстави винесення цього наказу зазначені наступні документи: заява ОСОБА_1 від 25.11.2021 р., Письмове попередження про обов`язкове профілактичне щеплення проти СOVID-19 ОСОБА_1 від 03.12.2021 р., Письмове попередження про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19 ОСОБА_1 від 09.12.2021 р., службова записка головного бухгалтера - начальника відділу організації бухгалтерського обліку, звітності та контролю філії - Закарпатського обласного управління від 13.12.2021 р. ОСОБА_6 про відсторонення працівника з викладенням обставин, чому такий працівник має бути відсторонений.

Зазначений наказ був доведений до відома позивача ОСОБА_1 , про що свідчить її особистий підпис про ознайомлення від 13.12.2021 року та на якому вона власноручно зазначила: «Зі змістом не погоджуюся, так як даний наказ суперечить чинному законодавству та порушує мої права, визначені Конституцією України, яка має найвищу юридичну силу, а норми Конституції є нормами прямої дії ст. 8».

За заявою від 07.03.2022 року позивач звернулася до роботодавця із проханням допустити її до роботи з 7 березня 2022 року.

Згідно наказу від 07.03.2022 року «Про допуск до роботи ОСОБА_1 » у зв`язку із зупиненням дії наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 р. № 2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» було допущено до роботи ОСОБА_1 завідувача сектора податкового обліку відділу організації бухгалтерського обліку, звітності та контролю філії - Закарпатського обласного управління АТ «Ощадбанк» з 07.03.2022 року до завершення воєнного стану в Україні.

Згідно даних табеля обліку використання робочого часу за грудень 2021 року (а.с. 65, т. 1), січень 2022 року (а.с. 66, т. 1), лютий 2022 року та березень 2022 року (а.с. 116, т. 1), позивач ОСОБА_1 починаючи з 13.12.2021 року до 06.03.2022 року не має відпрацьованого робочого часу, із записом про причину відсутності на роботі «ВВ» (відсторонено від роботи).

Відповідно до довідки про заробітну плату філії Закарпатське обласне управління AT «Ощадбанк» від 01 грудня 2021 року № 106.12/2-369 (а.с. 19, т. 1) наданої позивачем та довідки про середню заробітну плату (дохід) від 20.01.2022 року № 106.10/1-16 (а.с. 69, т. 1) наданої роботодавцем, заробітна плата позивача ОСОБА_1 за жовтень 2021 року склала 12 903,18 грн., а за листопад 2021 року 12 988,83 грн., а всього: 25 892,01 грн., при цьому відпрацьовано 20 і 22 дня відповідно. Таким чином, розмір середньомісячної заробітної плати позивача ОСОБА_1 складає 12 946,01 грн. (12 903,18 грн. + 12 988,83 грн./2), а розмір середньоденної заробітної плати складає 616,48 грн. (25 892,01 грн./42). Судом цей розрахунок перевірений та він повністю збігається за даними позивача та відповідача.

Позивач вважає наказ про відсторонення від роботи ОСОБА_1 незаконним і таким, що не відповідає чинному законодавству та грубо порушує її трудові права, виходячи з наступних підстав: через відсутність законної підстави для відсторонення позивача від роботи; Обмеження права на працю позивача в неконституційний спосіб; неповідомлення позивача про зміну істотних умов праці; відсутність передбачених Законом підстав для прийняття спірного наказу; відсутність відмови у вакцинації; оскільки вимога відповідача надати конфіденційну інформацію про стан здоров`я позивача без її згоди є незаконною.

Відповідач, в свою чергу, вважає, що відсторонення позивача ОСОБА_1 від роботи без збереження заробітної плати у повній мірі є правомірними. Натомість, у позові ОСОБА_7 не наведено будь-яких обґрунтованих заперечень щодо додержання підстав та/або процедури відсторонення від роботи, відтак варто стверджувати про відсутність законних підстав для задоволення позову.

Як зазначено у ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У цій справі слід застосовувати висновки наведені Великою палатою Верховного Суду у постанові від 14.12.2022 року у справі № 130/3548/21 (провадження 14-82цс22), наступного змісту.

Медична допомога діяльність професійно підготовлених медичних працівників, спрямована на профілактику, діагностику та лікування у зв`язку з хворобами, травмами, отруєннями і патологічними станами, а також у зв`язку з вагітністю та пологами (абзац п`ятий частини першої статті 3 Закону України № 2801-XII «Основи законодавства України про охорону здоров`я» (далі Закон № 2801-XII) у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

За змістом пункту «б» частини першої статті 10 Закону № 2801-XII громадяни зобов`язані у передбачених законодавством випадках робити щеплення. Щодо окремих особливо небезпечних інфекційних захворювань можуть здійснюватися обов`язкові медичні огляди, профілактичні щеплення, лікувальні та карантинні заходи в порядку, встановленому законами України (друге речення частини другої статті 30 цього Закону).

Медичне втручання (застосування методів діагностики, профілактики або лікування, пов`язаних із впливом на організм людини) допускається лише в тому разі, коли воно не може завдати шкоди здоров`ю пацієнта. Медичне втручання, пов`язане з ризиком для здоров`я пацієнта, допускається як виняток в умовах гострої потреби, коли можлива шкода від застосування методів діагностики, профілактики або лікування є меншою, ніж та, що очікується в разі відмови від втручання, а усунення небезпеки для здоров`я пацієнта іншими методами неможливе (частини перша та друга статті 42 Закону № 2801-XII).

Статтею 284 ЦК України передбачено, що надання медичної допомоги фізичній особі, яка досягла чотирнадцяти років, провадиться за її згодою. Повнолітня дієздатна фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій і може керувати ними, має право відмовитися від лікування.

Статтею 43 Закону № 2801-XII визначено, що для застосування методів діагностики, профілактики та лікування необхідна згода інформованого відповідно до статті 39 цих Основ пацієнта.

Частиною шостою статті 12 Закону № 1645-ІІІ також передбачено, що повнолітнім дієздатним громадянам профілактичні щеплення проводяться за їх згодою після надання об`єктивної інформації про щеплення, наслідки відмови від них та можливі поствакцинальні ускладнення; якщо особа та (або) її законні представники відмовляються від обов`язкових профілактичних щеплень, лікар має право взяти у них відповідне письмове підтвердження, а в разі відмови дати таке підтвердження засвідчити це актом у присутності свідків.

Згідно із частиною сьомою цієї статті відомості про профілактичні щеплення, поствакцинальні ускладнення та про відмову від обов`язкових профілактичних щеплень підлягають статистичному обліку і вносяться до відповідних медичних документів. Медичні протипоказання, порядок проведення профілактичних щеплень та реєстрації поствакцинальних ускладнень установлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку, що для отримання профілактичного щеплення, в тому числі проти COVID-19, необхідна згода працівника, який отримав повну й об`єктивну інформацію про щеплення, наслідки відмови від нього тощо. Роботодавець має довести до відома працівника наслідки для виконання трудових обов`язків відмови чи ухилення працівника від обов`язкового профілактичного щеплення, а лікар надати об`єктивну інформацію про щеплення, наслідки відмови від нього для здоров`я та можливі поствакцинальні ускладнення. Відмова поінформованого працівника від проведення обов`язкового профілактичного щеплення чи факт ухилення від останнього мають бути належно підтвердженими.

Щодо відсторонення від роботи працівника, який не пройшов обов`язкового профілактичного щеплення від COVID-19, на підставі закону.

Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується (частина перша статті 43 Конституції України). За змістом частини другої цієї статті держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом (частина четверта вказаної статті).

Частиною першою статті 46 КЗпП України передбачено, що відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі:

появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння;

відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони;

в інших випадках, передбачених законодавством.

Термін «законодавство» досить широко використовується у правовій системі, в основному в значенні сукупності законів та інших нормативно-правових актів, які регламентують ту чи іншу сферу суспільних відносин. Цей термін використовує і Конституція України (статті 9, 19, 118, пункт 12 розділу XV «Перехідні положення»). У законах залежно від важливості та специфіки суспільних відносин, що регулюються, цей термін вживається в різних значеннях: в одних маються на увазі лише закони; в інших в обсяг поняття «законодавство» включаються як закони та інші акти Верховної Ради України, так і акти Президента України, Кабінету Міністрів України, а в деяких випадках також і нормативно-правові акти центральних органів виконавчої влади.

Конституційний Суд України у справі за конституційним зверненням Київської міської ради професійних спілок щодо офіційного тлумачення частини третьої статті 21 КЗпП України (рішення від 09 липня 1998 року № 12-рп/98) офіційно розтлумачив термін «законодавство». Так, Конституційний Суд України дійшов висновку, що термін «законодавство», який вживається в частині третій статті 21 КЗпП України щодо визначення сфери застосування контракту як особливої форми трудового договору, потрібно розуміти так, що ним охоплюються закони України, чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також постанови Верховної Ради України, укази Президента України, декрети і постанови Кабінету Міністрів України, прийняті в межах їх повноважень та відповідно до Конституції України і законів України.

У рішенні № 10-р/2020 від 28 серпня 2020 року у справі № 1-14/2020(230/20) за конституційним поданням Верховного Суду Велика Палата Конституційного Суду України зазначила, що «обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина є можливим у випадках, визначених Конституцією України. Таке обмеження може встановлюватися виключно законом актом, ухваленим Верховною Радою України як єдиним органом законодавчої влади в Україні. Встановлення такого обмеження підзаконним актом суперечить статтям 1, 3, 6, 8, 19, 64 Конституції України» (абзац другий пункту 3.2 мотивувальної частини).

Відповідно до абзацу другого частини четвертої статті 4 Цивільного кодексу України якщо постанова Кабінету Міністрів України суперечить положенням цього Кодексу або іншому закону, застосовуються відповідні положення цього Кодексу або іншого закону.

Згідно з пунктами «б», «г» статті 10 Закону № 2801-XII громадяни України зобов`язані у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення; виконувати інші обов`язки, передбачені законодавством про охорону здоров`я.

Закон № 1645-ІІІ визначає правові, організаційні та фінансові засади діяльності органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, спрямованої на запобігання виникненню і поширенню інфекційних хвороб людини, локалізацію та ліквідацію їх спалахів та епідемій, встановлює права, обов`язки та відповідальність юридичних і фізичних осіб у сфері захисту населення від інфекційних хвороб.

За статтею 1 Закону № 1645-ІІІ протиепідемічні заходи це комплекс організаційних, медико-санітарних, ветеринарних, інженерно-технічних, адміністративних та інших заходів, що здійснюються з метою запобігання поширенню інфекційних хвороб, локалізації та ліквідації їх осередків, спалахів та епідемій.

Стаття 11 цього Закону визначає, що організація та проведення медичних оглядів і обстежень, профілактичних щеплень, гігієнічного виховання та навчання громадян, інших заходів, передбачених санітарно-гігієнічними та санітарно-протиепідемічними правилами і нормами, у межах встановлених законом повноважень покладаються на органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, органи державної санітарно-епідеміологічної служби, заклади охорони здоров`я, підприємства, установи та організації незалежно від форм власності, а також на громадян.

Частиною першою cтатті 12 Закону № 1645-ІІІ передбачено, що профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень.

Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт (речення перше та друге частини другої статті 12 Закону № 1645-ІІІ).

Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я (речення третє частини другої статті 12 Закону № 1645-ІІІ).

У разі загрози виникнення особливо небезпечної інфекційної хвороби або масового поширення небезпечної інфекційної хвороби на відповідних територіях та об`єктах можуть проводитися обов`язкові профілактичні щеплення проти цієї інфекційної хвороби за епідемічними показаннями (частина третя статті 12 Закону № 1645-ІІІ).

Рішення про проведення обов`язкових профілактичних щеплень за епідемічними показаннями на відповідних територіях та об`єктах приймають головний державний санітарний лікар України, головний державний санітарний лікар Автономної Республіки Крим, головні державні санітарні лікарі областей, міст Києва та Севастополя, головні державні санітарні лікарі центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах оборони і військового будівництва, охорони громадського порядку, виконання кримінальних покарань, захисту державного кордону, Служби безпеки України (частина четверта статті 12 Закону № 1645-ІІІ).

Профілактичні щеплення проводяться після медичного огляду особи в разі відсутності у неї відповідних медичних протипоказань (речення перше частини шостої статті 12 Закону № 1645-ІІІ).

Згідно із Положенням про Міністерство охорони здоров`я України (далі Положення про МОЗ), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 267 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24 січня 2020 року № 90), МОЗ є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, а також захисту населення від інфекційних хвороб, протидії ВІЛ-інфекції/СНІДу та іншим соціально небезпечним захворюванням, попередження та профілактики неінфекційних захворювань.

Накази МОЗ, видані в межах повноважень, передбачених законом, є обов`язковими до виконання центральними органами виконавчої влади, їх територіальними органами, місцевими держадміністраціями, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та громадянами (пункт 8 вказаного Положення).

Наказом МОЗ від 04 жовтня 2021 року № 2153 затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням (далі Перелік № 2153). У первинній редакції до цього переліку ввійшли: працівники центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів; місцевих державних адміністрацій та їх структурних підрозділів; закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року № 83 «Про затвердження переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави» затверджено Перелік об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави (далі Перелік № 83), до якого віднесено, зокрема, АТ «Укрзалізниця».

Наказом МОЗ від 01 листопада 2021 року № 2393 «Про затвердження змін до Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», який набрав чинності 09 грудня 2021 року, Перелік № 2153 було доповнено пунктами 46, відповідно до яких у Перелік увійшли також працівники: підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління центральних органів виконавчої влади; установ і закладів, що надають соціальні послуги, закладів соціального захисту для дітей, реабілітаційних закладів; підприємств, установ та організацій, включених до Переліку № 83.

Наказом МОЗ від 30 листопада 2021 року № 2664 «Про затвердження змін до Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», який набрав чинності 31 січня 2022 року, Перелік № 2153 доповнено пунктами 79, згідно з якими до Переліку увійшли працівники органів місцевого самоврядування, закладів охорони здоров`я державної та комунальної форми власності, комунальних підприємств, установ та організацій.

Наказом МОЗ від 25 лютого 2022 року № 380, який набрав чинності 01 березня 2022 року, зупинено дію наказу МОЗ № 2153 до завершення воєнного стану в Україні, який триває в Україні з 24 лютого 2022 року відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» з подальшими змінами.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2021 року № 1096 постанову Кабінету Міністрів України № 1236 було доповнено пунктом 41-6, відповідно до якого керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій доручено забезпечити:

1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена Переліком № 2153;

2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону № 1645-ІІІ та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я;

3) взяття до відома, що:

на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 КЗпП України, частини першої статті 1 Закону України «Про оплату праці» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу»;

відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома особам, які відсторонюються;

строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26 березня 2022 року № 372 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України № 1236, зокрема на період воєнного стану:

фізичним особам і суб`єктам господарювання рекомендовано дотримуватися протиепідемічних заходів, спрямованих на запобігання поширенню COVID-19;

фізичним особам рекомендовано забезпечити отримання повного курсу вакцинації від COVID-19 вакцинами, включеними ВООЗ до переліку дозволених для використання в надзвичайних ситуаціях;

закладам охорони здоров`я забезпечити готовність до реагування на спалахи COVID-19 в умовах воєнного стану;

пункт 41-6 постанови № 1236 було доповнено абзацом такого змісту: «Положення цього пункту не застосовуються на період воєнного стану».

Указане вище свідчить про те, що після набрання чинності цими нормативно-правовими актами і до завершення воєнного стану в Україні до працівників, які належать до Переліку № 2153, не може бути застосовано відсторонення від роботи у зв`язку з відсутністю щеплення від COVID-19.

Питання відсторонення від роботи додатково регламентовано в Законі № 4004-XII та Інструкції № 66.

Підприємства, установи і організації зобов`язані усувати за поданням відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби від роботи, навчання, відвідування дошкільних закладів осіб, які є носіями збудників інфекційних захворювань, хворих на небезпечні для оточуючих інфекційні хвороби, або осіб, які були в контакті з такими хворими, з виплатою у встановленому порядку допомоги з соціального страхування, а також осіб, які ухиляються від обов`язкового медичного огляду або щеплення проти інфекцій, перелік яких встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я (абзац шостий частини першої статті 7 Закону № 4004-XII).

Відповідно до пункту 2.3 Інструкції № 66 з урахуванням змін, внесених наказом МОЗ від 30 серпня 2011 року № 544, подання про відсторонення від роботи або іншої діяльності це письмовий організаційно-розпорядчий документ Державної санітарно-епідеміологічної служби України, який зобов`язує роботодавців у встановлений термін усунути від роботи або іншої діяльності зазначених у поданні осіб.

Згідно з підпунктом 1.2.5 пункту 1.2 Інструкції № 66 особами, які відмовляються або ухиляються від профілактичних щеплень, визнаються громадяни та неповнолітні діти, а також окремі категорії працівників у зв`язку з особливостями виробництва або виконуваної ними роботи, які необґрунтовано відмовились від профілактичного щеплення, передбаченого Календарем профілактичних щеплень в Україні, затвердженим наказом МОЗ від 16 вересня 2011 року № 59, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 10 жовтня 2011 року за № 1159/19897.

Відповідно до пункту 2.2 Інструкції № 66 право внесення подання про відсторонення від роботи або іншої діяльності надано головному державному санітарному лікарю України, його заступникам, головним державним санітарним лікарям Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва, Севастополя та їх заступникам, головним державним санітарним лікарям водного, залізничного, повітряного транспорту, водних басейнів, залізниць, Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Державної пенітенціарної служби України, Державного управління справами, Служби безпеки України та їх заступникам, іншим головним державним санітарним лікарям та їх заступникам, а також іншим посадовим особам Державної санітарно-епідеміологічної служби, що уповноважені на те керівниками відповідних служб.

Пунктом 2.5 Інструкції № 66 визначено, що подання про відсторонення від роботи або іншої діяльності складають у двох примірниках, один з яких направляється роботодавцю, що зобов`язаний забезпечити його виконання, а другий зберігається у посадової особи, яка внесла подання. Подання про відсторонення від роботи або іншої діяльності складається за формою згідно з додатком 1 до цієї Інструкції.

Згідно з пунктом 2.7 Інструкції № 66 термін, на який відсторонюється особа, залежить від епідеміологічних показань та встановлюється згідно з додатком № 2 до цієї Інструкції.

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що положення абзацу шостого частини першої статті 7 Закону № 4004-XII та Інструкції № 66 не охоплюють порядок відсторонення від роботи у зв`язку з відмовою чи ухиленням від проведення обов`язкових профілактичних щеплень для запобігання захворюванню на COVID-19. Обов`язки роботодавців щодо забезпечення епідеміологічного благополуччя населення визначені не тільки Законом № 4004-XII. Постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2021 року № 1096 передбачено, що відсторонення працівників в межах відповідних заходів боротьби з пандемією COVID-19 керівник підприємства, установи, організації проводить відповідно до статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону № 1645-ІІІ і частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу».

Таким чином, відсторонення від роботи (виконання робіт) певних категорій працівників, які відмовляються або ухиляються від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, було передбачене законом. Приписи законів України з приводу такого відсторонення є чіткими, зрозумілими та за дотримання визначеної в них процедури дозволяють працівникові розуміти наслідки його відмови або ухилення від такого щеплення за відсутності медичних протипоказань, виявленої за наслідками медичного огляду, проведеного до моменту відсторонення, а роботодавцеві дозволяють визначити порядок його дій щодо такого працівника.

Щодо законності ненарахування працівникові заробітної плати впродовж строку відсторонення від роботи

Частиною другою статті 2 КЗпП України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Згідно із частиною першою статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата це винагорода, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу, тобто заробітна плата виплачується саме за виконану роботу.

Оскільки під час відсторонення працівник тимчасово увільняється від виконання своїх трудових обов`язків та не може виконувати роботу, то такому працівникові заробітна плата в період відсторонення не виплачується, якщо інше не встановлено законодавством.

Чинним законодавством не передбачено обов`язку роботодавця щодо збереження за працівником заробітної плати на період його відсторонення від роботи у зв`язку з відмовою або ухиленням від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19. Водночас колективним та/або трудовим договором, рішенням роботодавця може бути передбачено інші умови.

У зв`язку із цим у кожному конкретному випадку при вирішенні питання про нарахування сум за час правомірного відсторонення працівника від роботи слід виходити, насамперед, із норм КЗпП України, умов колективного договору, який діє на підприємстві, де працює відсторонений працівник, та укладеного з останнім трудового договору. У разі, якщо таке відсторонення не було правомірним, роботодавець зобов`язаний здійснити працівникові визначені законодавством виплати.

Чи переслідувало втручання у право позивачки на повагу до її приватного життя легітимну мету, що випливає зі змісту пункту 2 статті 8 Конвенції

Наказом МОЗ від 25 лютого 2020 року № 521 внесено зміни до Переліку особливо небезпечних, небезпечних інфекційних та паразитарних хвороб людини і носійства збудників цих хвороб, затвердженого наказом МОЗ від 19 липня 1995 року № 133, доповнено розділ «Особливо небезпечні інфекційні хвороби» пунктом 39, де зазначено COVID-19.

11 березня 2020 року у зв`язку з масштабами поширення SARS-CoV-2 ВООЗ офіційно визнала пандемію COVID-19.

Постановою від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (далі Постанова № 211) Кабінет Міністрів України в межах усієї території України встановив карантин на період з 12 березня до 03 квітня 2020 року, заборонивши: відвідування закладів освіти її здобувачами; проведення всіх масових заходів, у яких бере участь понад 200 осіб, крім заходів, необхідних для забезпечення роботи органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Спортивні заходи дозволялося проводити без участі глядачів (уболівальників).

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2020 року № 215 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211» назву і текст Постанови № 211 викладено в новій редакції.

У подальшому з огляду на незадовільну ситуацію з поширюваністю коронавірусної інфекції постановами Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року № 392, від 22 липня 2020 року № 641, від 9 грудня 2020 року № 1236, від 17 лютого 2021 року № 104, від 21 квітня 2021 року № 405, від 16 квітня 2021 року № 611, від 11 серпня 2021 року № 855, від 22 вересня 2021 року № 981, від 15 грудня 2021 року № 1336, від 23 лютого 2022 року № 229, від 27 травня 2022 року № 630, від 19 серпня 2022 року № 928, від 23 грудня 2022 року № 1423 карантин неодноразово продовжувався (останнього разу до 30 квітня 2023 року). Вказані постанови встановлювали низку карантинних заходів та обмежень, суворість яких визначалася з огляду на епідемічну ситуацію в державі та її окремих регіонах.

24 грудня 2020 року МОЗ видало наказ № 3018, яким затвердило «Дорожню карту з впровадження вакцини від гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, і проведення масової вакцинації у відповідь на пандемію COVID-19 в Україні у 20212022 роках» (далі Дорожня карта).

З початку реєстрації випадків коронавірусної хвороби COVID-19 в Україні станом на грудень 2020 року було зареєстровано 821 947 підтверджених випадків коронавірусної хвороби COVID-19 (показник захворюваності склав 2158,2 на 100 тис. населення). На той час одужали від коронавірусної хвороби COVID-19 423 704 людини. За час спостереження зареєстровано 13 733 летальних випадків серед людей з підтвердженим діагнозом коронавірусної хвороби COVID-19 (летальність склала 1,7 %).

Дорожня карта передбачала, що імунізація населення безпечною та ефективною вакциною проти коронавірусної хвороби COVID-19 є найважливішим компонентом стратегії Уряду України в подоланні гострої фази пандемії коронавірусної хвороби COVID-19. Загальною метою здійснення масової вакцинації населення стало припинення поширення коронавірусної хвороби COVID-19 в Україні.

Виконання заходів Дорожньої карти мало на меті досягнення таких цілей: скоротити тягар смертей, пов`язаних з коронавірусною хворобою COVID-19; скоротити тягар ускладнень для здоров`я, пов`язаних з коронавірусною хворобою COVID-19. Основним завданням Дорожньої карти протягом 20212022 років стало охоплення вакцинацією проти коронавірусної хвороби COVID-19 не менше 50 % населення України. Дорожня карта в первинній її редакції передбачала, що вакцинація від коронавірусної хвороби COVID-19 в Україні буде добровільною для всіх груп населення та професійних груп (згідно з наказом МОЗ № 2362 від 27 жовтня 2021 року абзац про добровільність цієї вакцинації було виключено).

У пункті 7.3 Резолюції Парламентської асамблеї Ради Європи № 2361 (2021) від 27 січня 2021 року «Вакцини проти COVID-19: етичні, правові та практичні міркування» Асамблея закликала держави-члени Ради Європи і Європейський Союз інформувати громадян про те, що вакцинація не є обов`язковою, і ніхто не здійснює політичного, соціального чи іншого тиску для того, щоб провести щеплення тим, хто сам цього не бажає; переконатись, що ніхто не зазнає дискримінації за те, що він не був вакцинований через можливі ризики для здоров`я або не бажає вакцинуватися.

Вакцинація проти COVID-19 в Україні розпочалася 24 лютого 2021 року вакциною «AstraZeneca». Згодом почали застосовувати інші вакцини: «CoronaVac» (з 13 квітня), «Pfizer» (з 19 квітня), «Moderna» (з 20 липня).

За змістом абзацу третього статті 1 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» санітарне та епідемічне благополуччя населення це стан здоров`я населення та середовища життєдіяльності людини, при якому показники захворюваності перебувають на усталеному рівні для даної території, умови проживання сприятливі для населення, а параметри факторів середовища життєдіяльності знаходяться в межах, визначених санітарними нормами.

Незважаючи на попередньо задекларовану добровільність вакцинації для всіх професійних груп, відповідно до статті 10 Закону № 2801-XII, статті 12 Закону № 1645-ІІІ, пункту 8 Положення про МОЗ та з метою забезпечення епідемічного благополуччя населення України, попередження інфекцій, керованих засобами специфічної профілактики, 04 жовтня 2021 року МОЗ затвердило Перелік № 2153, який передбачав обов`язкове профілактичне щеплення для окремих категорій працівників проти COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України цього захворювання (вказаний Перелік доповнений наказами МОЗ від 01 та 30 листопада 2021 року № 2393 і № 2664 відповідно). А 27 жовтня 2021 року МОЗ видало наказ № 2362, згідно з яким із Дорожньої карти виключено абзац про добровільність щеплення від COVID-19.

Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для сумнівів у тому, що у відповідний період Україна, поряд з іншими державами, зазнала значних труднощів у сфері охорони здоров`я. Згідно зі статистичними даними в середньому у 2021 році від COVID-19 в Україні помирало 7 168 осіб на місяць. Коронавірусна інфекція COVID-19 у тому році стала другою за частотою причиною смертей українців (12 %) після серцево-судинних захворювань (60,2 %) (https://opendatabot.ua/open/death-statistics). Вказане зумовлювало необхідність вжиття державою певних обмежувальних заходів, пов`язаних, зокрема, із втручанням у право на повагу до приватного життя для захисту здоров`я населення від хвороби, яка може становити серйозну небезпеку, а саме для запобігання подальшому її поширенню, попередження важких ускладнень у хворих на COVID-19, мінімізації серед них кількості летальних випадків. Така мета відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції є легітимною. Встановивши обов`язковість щеплення проти COVID-19 для окремих категорій працівників як умову продовження виконання ними трудових обов`язків, держава намагалася досягнути цієї мети.

Чи було відсторонення позивачки від роботи нагально необхідним і пропорційним легітимній меті втручання в її право на повагу до приватного життя

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) втручання вважатиметься «необхідним у демократичному суспільстві» для досягнення легітимної мети, якщо воно відповідає «нагальній суспільній необхідності» та є пропорційним цій меті, тобто дозволяє її досягнути найменш обтяжливими для людини засобами. З огляду на це в кожній конкретній ситуації треба з`ясовувати, наскільки захід втручання у відповідне право був виправданим.

Нагальна необхідність ужиття державою у 2021 році заходів для захисту здоров`я населення (зокрема, для попередження поширення коронавірусу SARS-CoV-2, мінімізації ризиків ускладнень і смертності у хворих на COVID-19) не викликає сумнівів. Проте слід з`ясувати, чи було нагально необхідним відсторонення позивачки від роботи та наскільки саме таке відсторонення сприяло досягненню зазначеної легітимної мети.

За змістом Переліку № 2153 обов`язковим профілактичним щепленням проти COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають усі працівники визначених цим документом органів, закладів, підприємств, установ, організацій у разі відсутності абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом МОЗ від 16 вересня 2011 року № 595. Отже, Перелік № 2153 передбачав низку винятків, пов`язаних зі станом здоров`я конкретної людини, із загального правила про обов`язкову вакцинацію зазначених груп працівників незалежно від того, чи є в них об`єктивна необхідність контактувати на роботі з іншими людьми та з якою саме їх кількістю, тобто чи мають підвищений ризик інфікуватися коронавірусом SARS-CoV-2 та/або сприяти його подальшому поширенню. Критеріїв вибору підприємств, установ та організацій для включення до Переліку № 2153 останній не містить.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що відсторонення особи від роботи, що може мати наслідком позбавлення її в такий спосіб заробітку без індивідуальної оцінки поведінки цієї особи, лише на тій підставі, що вона працює на певному підприємстві, у закладі, установі, іншій організації, може бути виправданим за наявності дуже переконливих підстав. У кожному випадку слід перевіряти, чи була можливість досягнути поставленої легітимної мети шляхом застосування менш суворих, ніж відсторонення працівника від роботи, заходів після проведення індивідуальної оцінки виконуваних ним трудових обов`язків, зокрема, оцінки об`єктивної необхідності під час їхнього виконання особисто контактувати з іншими людьми, можливості організації дистанційної чи надомної роботи тощо.

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що в кожному конкретному випадку для вирішення питання про наявність підстав для обов`язкового щеплення працівника проти COVID-19 і, відповідно, для відсторонення працівника від роботи, слід виходити не тільки з Переліку № 2153, але й оцінки загрози, яку потенційно на роботі може нести невакцинований працівник. Зокрема, слід враховувати і такі обставини, як:

кількість соціальних контактів працівника на робочому місці (прямих/непрямих);

форму організації праці (дистанційна/надомна), у тому числі можливість встановлення такої форми роботи для працівника, який не був щепленим;

умови праці, у яких перебуває працівник і які збільшують вірогідність зараження COVID-19, зокрема потребу відбувати у внутрішні та закордонні відрядження;

контакт працівника з продукцією, яка буде використовуватися (споживатися) населенням.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 17 квітня 2019 року у справі № 682/1692/17 дійшов висновку, що вимога про обов`язкову вакцинацію населення проти особливо небезпечних хвороб з огляду на потребу охорони громадського здоров`я, а також здоров`я заінтересованих осіб є виправданою. Принцип важливості суспільних інтересів превалює над особистими правами особи, однак лише тоді, коли таке втручання має об`єктивні підстави та є виправданим.

Аналогічний висновок зробив Верховний Суд і в постановах від 10 березня 2021 року у справі № 331/5291/19 (провадження № 61-17335св20), від 20 березня 2018 року у справі № 337/3087/17 (провадження № К/9901/283/18), від 08 лютого 2021 року у справі № 630/554/19 (провадження № 61-6307св20).

З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що при розгляді подібних справ суди повинні враховувати, що суспільні інтереси превалюють над особистими, однак лише тоді, коли втручання у відповідні права особи має об`єктивні підстави (передбачене законом, переслідує легітимну мету, є нагально необхідним і пропорційним такій меті).

Велика Палата Верховного Суду вважає незастосовними у справі № 130/3548/21 висновки ЄСПЛ, сформульовані в його рішеннях від 08 квітня 2021 року у справі «Вавржичка та інші проти Чеської Республіки» (заява № 47621/13) та від 15 березня 2012 року у справі «Соломахін проти України» (заява № 24429/03), на які звернув увагу суд апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові. Обставини справи № 130/3548/21 суттєво відрізняються від тих, що були предметом оцінки ЄСПЛ:

У справі «Вавржичка та інші проти Чеської Республіки» ЄСПЛ проаналізував ситуації шістьох заявників, що стосувалися їхньої відмови від обов`язкового та регулярного щеплення дітей проти добре відомих для науки захворювань (дифтерії, правця, коклюшу, інфекцій гемофільного типу B (Haemophilus influenzae type B infections), поліомієліту, гепатиту В, кору, паротиту, краснухи і для дітей з конкретними показаннями пневмококових інфекцій), а не від COVID-19. Унаслідок означеної відмови батьків, дітей не прийняли до дошкільного навчального закладу, а батька одного з них оштрафували. ЄСПЛ урахував, що обов`язок вакцинації стосувався дев`яти хвороб, у боротьбі з якими наукова спільнота визнала щеплення ефективним і безпечним, а також десятого щеплення, яке робили дітям з конкретними медичними показаннями. Тому встановив, що оскаржувані заходи можна вважати такими, що були «необхідними у демократичному суспільстві», а тому порушення статті 8 Конвенції не було.

Натомість ситуація позивачки принципово відрізняється: 1) вона повинна сама заробляти собі на життя, на відміну від дитини, за якою батьки можуть доглядати, не звертаючись до послуг дошкільного навчального закладу; 2) безстрокове відсторонення від роботи з позбавленням заробітку тягне для працівника серйозніші наслідки, ніж неможливість батьків влаштувати дитину на обмежений період до дошкільного навчального закладу; 3) таке відсторонення не є притягненням працівника до відповідальності за відмову чи ухилення від обов`язкового профілактичного щеплення від COVID-19, хоча створює наслідки, суворіші, ніж разовий помірний штраф за відмову вакцинувати дітей від добре відомих для науки захворювань.

Рішення ЄСПЛ у справі «Соломахін проти України» стосувалося скарг заявника на негативні наслідки, які для нього зумовило щеплення від дифтерії. І єдиною причиною, чому ЄСПЛ не визнав порушення статті 8 Конвенції, стало те, що заявник не довів, що саме внаслідок щеплення була завдана шкода його здоров`ю (не встановив, що втручання у право заявника на повагу до його приватного життя було непропорційним меті охорони здоров`я населення).

Тому висновки в тій справі незастосовні до ситуації позивачки, яку відсторонили від роботи через те, що до певної дати вона не отримала щеплення від COVID-19, а не через те, що погіршення здоров`я після вакцинації унеможливлювало виконання трудових обов`язків.

Проаналізувавши правовідносини, які склалися між роботодавцем та працівником у цій справі суд дійшов до наступних висновків.

AT «Державний ощадний банк України», код згідно з , включено до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 № 83.

Таким чином, з 09.12.2021 працівники AT «Ощадбанк» підлягали обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України цієї хвороби.

Позивач ОСОБА_1 з 08.08.2017 року по час звернення до суду із цим позовом працювала на посаді завідувача сектора податкового обліку відділу організації бухгалтерського обліку, звітності та контролю у Філії Закарпатського обласного управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» згідно наказу № 894-к від 08.08.2017 року, відтак належала до числа працівників, які підлягали обов`язковому профілактичному щепленню від COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Позивач неодноразово: 18.11.2021 року, 03.12.2021 року та 09.12.2021 року була попереджена роботодавцем про необхідність обов`язкового профілактичного щеплення проти COVID-19 та надання своєму безпосередньому керівнику: сертифікату про щеплення або Форми № 028-1/о «Висновок лікаря щодо наявності протипоказань до вакцинації проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2» із зазначенням терміну таких протипоказань, або заяви довільної форми щодо відмови працівника від щеплення.

Позивач подала роботодавцю відповідну заяву про відмову від щеплення 25.11.2021 року та у подальшому на кожному документі 03.12.2021 року та 09.12.2021 року висловлювала свою письмову незгоду із щепленням, що свідчить про той факт, що позивач вже вивчила діюче законодавство з приводу обов`язкового щеплення, «Дорожню карту з впровадження вакцини від гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, і проведення масової вакцинації у відповідь на пандемію COVID-19 в Україні у 20212022 роках», яка була затверджена наказом МОЗ № 3018 ще 24 грудня 2020 року, тобто майже за рік до її відсторонення від посади, була обізнана про обов`язковість проведення такого щеплення та сформувала свою активну громадянську позицію з цього приводу, свідомо не бажаючи вакцинуватися.

При цьому позивачем не доведено суду жодними належними та допустимим доказами наявність у неї протипоказань до вакцинації проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2. В ході допиту позивача у якості свідка судом також було встановлено, що до лікаря позивач на час відсторонення від посади не зверталася, відтак оформити її відмову у лікарській установі було неможливо.

Діюче законодавство України не містить механізму примусової доставки працівника до лікарської установи з метою вакцинації та/або з`ясування протипоказань до вакцинації та оформлення саме лікарською установою відмови від вакцинації працівника. Відтак роботодавець був позбавлений можливості здобути інші документальні підтвердження відмови від вакцинації позивача, а позивач взагалі не вживав жодних заходів щодо самостійного вирішення цих питань.

З метою аналізу таких обставин, як: кількість соціальних контактів працівника на робочому місці (прямих/непрямих); форму організації праці (дистанційна/надомна), у тому числі можливість встановлення такої форми роботи для працівника, який не був щепленим; умови праці, у яких перебуває працівник і які збільшують вірогідність зараження COVID-19, зокрема потребу відбувати у внутрішні та закордонні відрядження; контакт працівника з продукцією, яка буде використовуватися (споживатися) населенням, суд врахував наступні обставини.

Як зазначив відповідач у своїх письмових поясненнях, період відсторонення ОСОБА_1 від роботи становить з 13.12.2021 до 04.03.2022.

Станом на листопад-грудень 2021 року робоче місце ОСОБА_1 знаходилось за адресою: АДРЕСА_2 на 2 поверсі 4-х поверхової будівлі.

В спільному кабінеті разом з ОСОБА_1 працювали 3 працівники відділу організації бухгалтерського обліку, звітності та контролю, відгороджуючі конструкції між працівниками відсутні.

Крім цього на 2-му поверсі знаходиться спільний санвузол, коридор, місце для зберігання продуктів (холодильник). Відсутнє окреме місце для приймання їжі. У службовому приміщенні, в якому знаходилося робоче місце ОСОБА_1 наявні 3 робочі місця, які були заповнені працівниками. Штатна кількість у відділі бухгалтерського обліку - 7. Штатна кількість працівників установи Банку в адміністративній будівлі по АДРЕСА_2 (в т.ч. підпорядковані відділення) - 178.

В межах виконання посадових обов`язків ОСОБА_1 безпосередньо щоденно взаємодіяла з працівниками відділу організації бухгалтерського обліку, звітності та контролю (6 працівників). Оскільки робоче місце ОСОБА_1 знаходилось в одному приміщенні з працівниками з оплати праці. - відповідно контактувала з працівниками відділу кадрового адміністрування (2 працівники), відділу інкасації та перевезення цінностей (45 чол.).

Крім цього, ОСОБА_1 постійно контактувала з працівниками філії та відділень (що розташовані в м. Ужгороді), які мали бажання отримати особові розрахункові листки по заробітній платі, довідки, та колишніми працівниками Банку, які звертались за архівними даними (довідка для призначення пенсії) для подання документів до Пенсійного фонду України, іншими працівниками.

Крім цього слід також зазначити, що працівники структурних підрозділів майже щоденно в межах виконання своїх посадових обов`язків звертались також і до інших працівників, які знаходились у кабінеті разом з ОСОБА_1 . Таким чином, на робочому місці завідувача сектора податкового обліку відділу організації бухгалтерського обліку, звітності та контролю філії - Закарпатське обласне управління ЛТ «Ощадбанк» Дідик О.І. постійно була значна кількість соціальних контактів (прямих/непрямих).

Крім цього, враховуючи специфіку виконуваної роботи, доступ до банківської/комерційної таємниці, схеми підпорядкування та взаємодії за трудовою функцією згідно покладених посадових обов`язків, у період з листопада 2021 року до березня 2022 року у Банка була відсутня організаційна та технічна можливість встановлення дистанційної/надомної форми організації праці для ОСОБА_1 .

Зокрема, у період з листопада 2021 року по січень 2022 року у філії проводилась перевірка органами державної податкової служби, що вимагалось терміновим підготуванням документів на відповідні запити. Наведені обставини підтверджуються довідкою філії - Закарпатське обласне управління AT «Ощадбанк», яка видана 27.02.2023 за вих.№106.10-39.

Судом було допитано у якості свідка позивача ОСОБА_1 , за клопотанням її представника, яка пояснила суду, що: з 1994 року працює у банку, старанно виконувала свою роботу, коли вийшла постанова про вакцинацію вона не думала що дійде до відсторонення, вакцини у неї не викликали довіри, треба було пройти обстеження, відмова від вакцинації була методом захисту. Лист скидали кадри, вона була впевнена що вакцинація добровільна. За час відсторонення її від роботи вона допомагала у телефонному режимі працівникам, які виконували її роботу: ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , ніколи не відмовляла. Кабінет в якому вона працювала маленький, там ще сиділи два бухгалтера: ОСОБА_9 , яка також відмовилася вакцинуватися, ОСОБА_10 . Потім там почала працювати і ОСОБА_11 , яку із 07.03.2022 року перемістили у сусідній кабінет, вона працювала на віддаленому робочому місці яке їй створили у зв`язку із бомбардуваннями у м. Київ, пов`язаними з війною. Старчик мала доступ до тих самих баз що і ОСОБА_12 , і перевіряла за нею роботу. ОСОБА_1 вважає, що дистанційну роботу можна було зробити і їй. Підключення до системи відбувається через ноутбук і вона знає працівників ОСОБА_13 , які під час відпустки входили у систему і працювали віддалено. Вона могла тривалий час не взаємодіяти з іншими особами, інкасатори заходили не до неї, а до ОСОБА_14 , і взагалі інкасатори могли працювати дистанційно. У них є окремий вхід до поверху. Вона по своїй роботі більше взаємодіє із Старчик, Центральним апаратом та іншими бухгалтерами. Перевірка здійснювалася дистанційно, вони подавали договори та цифри, цифри сформовані у електронному вигляді, договори частина була в електронному вигляді, а частину треба було сканувати, проте це могли зробити інші працівники. З готівкою вона взагалі не працювала. У них в банку працює система електронного документообігу. Сертифікату про вакцинацію вона не має через відмову від вакцинацію. До лікаря з приводу вакцинації до моменту відсторонення від посади вона не зверталася. Звернулася пізніше лише до сімейного лікаря, який сказав що вакцинація їй не потрібна. У листопаді грудні 2021 року вона могла бачитися при потребі від трьох до десяти людей на день, не більше, з частиною із них на коридорі. Вона не заперечує факт відмови від вакцинації. На цей час вона продовжує працювати, 01.03.2023 року пішла на підвищення працювати у центральний апарат цього ж банку.

Проаналізувавши зазначені обставини, суд дійшов висновку, що хоча кількість соціальних контактів працівника на робочому місці (прямих/непрямих) і не відповідає зазначеним відповідачем, проте позивач сама підтвердила, що постійно працювала у маленькому кабінеті із трьома колегами без загороджувальних між ними конструкцій: одна з яких була вакцинована, одна відмовилася від вакцинації, а щодо третьої відсутні відомості щодо вакцинації, проте з огляду на той факт, що вона продовжувала працювати і не була відсторонена від посади, суд дійшов висновку, що також була вакцинована. При цьому на день мала контакти із 3 10 особами по роботі, що на тиждень вже складає від 15 до 70 осіб, які наражалися на небезпеку зараження вірусом COVID-19. Позивачка вочевидь користувалася спільними санвузлом, коридором, холодильником та місцем приймання їжі.

Відповідач хоча і організував віддалене робоче місце ОСОБА_11 працівнику центрального апарату банку, проте таке робоче місце не було організовано на дому, а в умовах приміщення філії банку, що виключало несанкціонований доступ інших осіб до електронних систем банку, що неможливо було б забезпечити вдома у позивачки. Судом не встановлено факту, що за аналогічних умов праці, роботодавцем було створено віддалені робочі місця іншим працівникам банку, які не були вакциновані.

Умови праці, у яких перебуває працівник це маленький кабінет, як стверджує сама позивачка, та необхідність спілкування безпосереднього та присутності при спілкуванні інших осіб, присутніх у кабінеті, вочевидь збільшують вірогідність зараження COVID-19.

Контакт працівника з продукцією, яка буде використовуватися (споживатися) населенням у даному випадку виключається за характером роботи банку, який не випускає такої продукції. Суд погоджується з твердженнями позивача про те, що вона як бухгалтер податкового обліку безпосередньо не працює із готівковими грошовими коштами.

Медичних протипоказань проти вакцинації проти COVID-19 позивач не має.

Позивач працює з конфіденційною інформацією та банківською таємницею, які захищені діючим законодавством, у електронному та паперовому вигляді. У спірний період робота потребувала її безпосереднього втручання шляхом копіювання договорів задля проведення податкової перевірки, які не зобов`язаний був за неї проводити інший працівник, до посадових обов`язків якого не входили такі обов`язки та який пройшов вакцинацію.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що роботодавцем було дотримано процедури відсторонення позивача від роботи, тому слід відмовити у задоволенні позову повністю, оскільки таке відсторонення було зумовлене не тільки тим фактом, що вона працює в установі, яка має стратегічне значення для економіки і безпеки держави, працівники якого підлягали обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України цієї хвороби, а й тим, що позивач могла нести потенційну загрозу здоров`ю оточуючим, а також умовами праці такого працівника, наявністю значної кількості соціальних контактів, неможливістю організації дистанційної роботи з огляду на необхідність дотримання банківської таємниці та збереження конфіденційної інформації. При цьому працівник не мав медичних протипоказань проти вакцинації проти COVID-19, і свідомо не бажав пройти вакцинацію. Відтак суд не вбачає можливості у відповідача досягнути поставленої легітимної мети шляхом застосування менш суворих, ніж відсторонення працівника від роботи, заходів після проведення індивідуальної оцінки виконуваних ним трудових обов`язків, зокрема, оцінки об`єктивної необхідності під час їхнього виконання особисто контактувати з іншими людьми, можливості організації дистанційної чи надомної роботи.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Слід також зазначити, що суд не приймає до уваги інші рішення апеляційних судів у подібних справах, які були надані сторонами задля врахування судом при винесенні рішення у цій справі, оскільки вони не мають преюдиційного значення у цій справі, тому що у тих справах не брали участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Єдине рішення, яке заслуговує на увагу у цій справі, оскільки безпосередньо стосується особи ОСОБА_15 , яка, як підтвердила позивач в ході допиту як свідка, працювала у одному кабінеті із позивачем у цій справі та також була відсторонена від роботи з аналогічних підстав, є рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.05.2022 року у справі № 308/18025/21, яке було залишене без зміна за постановою Закарпатського апеляційного суду від 01.05.2023 року, постановлене на наслідками розгляду справи за позовом ОСОБА_15 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Філії Закарпатське обласне управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, за яким було відмовлено повністю у задоволенні цього позову.

При цьому судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідач обґрунтовував необхідність відсторонення позивачки від роботи не лише у зв`язку з тим, що відповідно до пункту 6 «Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» доповненого наказом МОЗ України від 01.11.2021 № 2393, вона як працівниця АТ «Державний ощадний банк України» підлягала обов`язковому профілактичному щепленню, але і тим, що вона могла нести потенційну загрозу здоров`ю оточуючим, оскільки: - працювала у спільному кабінеті разом із іншими трьома працівниками без загороджувальних між ними конструкцій; - користувалася спільними санвузлом, коридором, холодильником та місцем приймання їжі; - щоденно контактувала в роботі зі значною кількістю співробітників банку як адміністративної будівлі за місцем її роботи, так і працівниками філій, відділень банку з приводу отримання ними розрахункових листів по заробітній платі, різного роду довідок, а також із колишніми працівниками банку під час одержання ними архівних даних, довідок для призначення пенсії тощо. Заразом через специфіку виконуваної роботи, в тому числі через можливість доступу до банківської (комерційної) таємниці, відсутня була можливість у відповідача встановити їй дистанційну (надомну) форму організації праці.

На думку колегії суддів, на час прийняття спірного наказу про відсторонення від роботи ОСОБА_15 , то таке відсторонення ґрунтувалося на вимогах закону, було здійснено у спосіб, передбачений законом та за існуванням правових та фактичних на це підстав.

Поза розумним сумнівом апеляційний суд уважає, що в цій справі порушень вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо позивачки немає.

Також у спірних правовідносинах суд не вбачає порушення права позивачки на працю, визначеного ст. 43 Конституції України, оскільки за нею зберігалося робоче місце, трудовий договір не був припиненим. Обмеження прав позивачки було правомірним та відповідало пріоритету задля забезпечення безпеки життя і здоров`я інших людей. Згідно зі ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Тобто, саме життя, здоров`я і безпека людини, визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні, а не право на працю.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України всі судові витрати слід покласти на позивача у зв`язку з відмовою в позові.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 4, 5, 8, 9, 10, 12, 13, 17, 76-89, 141, 258 - 261, 265, 272, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити повністю у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Закарпатське обласне управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Всі судові витрати у цій справі покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Повний текст рішення складений 16.11.2023 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду Н.В. Дергачова