Справа № 204/7064/19
Провадження № 6/204/246/23
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2023 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Токар Н.В.,

при секретарі Кошелюк Д.О.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши в судовому засіданні в залі суду у м.Дніпро заяву ОСОБА_2 про поворот виконання рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 08 грудня 2020 року у цивільній справі за позовною заявою Дніпровської міської ради до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , треті особи - Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Шуваєва Олена Станіславівна, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та визнання спадщини відумерлою, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищезазначеною заявою, в якій просив суд в порядку повороту виконання рішення про:

-визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , який укладено між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , що посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шуваєвою О.С. та зареєстрований в реєстрі за №1179; скасувати державну реєстрацію права власності від 09.10.2018, номер запису про право власності 28311113, а також скасувати державну реєстрацію права власності від 21.09.2017, номер запису про право власності 22501790, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101;

-визнання спадщини, яка складається з квартири АДРЕСА_1 , відумерлою;

-передачу квартири АДРЕСА_1 у комунальну власність територіальної громади м.Дніпра в особі Дніпровської міської ради,

1)поновити в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записи про право власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 ;

2)передати квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_2

3)вирішити питання про розподіл судових витрат, стягнути з Дніпровської міської ради витрати на правову допомогу у розмірі 4900,00 грн.

В обгрунтування поданої заяви, заявник вказує, що у зв`язку із скасуванням 01.03.2023 року Верховним судом постанови Дніпровського апеляційного суду від 03.11.2021 року та залишенням, в його не зміненій частині, рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 08.12.2020 року, є необхідність у повернені сторін даної справи в попереднє становище, а саме - право власності на квартиру АДРЕСА_1 , що була спірною, має бути повернуто у власність ОСОБА_2 .

В судовому засіданні представник позивача - Дніпровської міської ради під час вирішення зазначеної заяви покладалась на розсуд суду, в частині задоволення заяви про розподіл судових витрат на правову допомогу, просила зменшити суму.

Представник заявника адвокат Бразалук С.С. в судове засідання не з`явилась, надавши на адресу суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, заяву про поворот виконання підтримала.

Заявник ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не з`явились, надавши на адресу суду письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності.

Інші особи в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності її інших учасників.

Вивчивши матеріали справи, всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить наступного висновку.

Встановлено, що рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 08 грудня 2020 року в задоволенні позовної заяви Дніпровської міської ради до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , треті особи - Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Шуваєва Олена Станіславівна, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та визнання спадщини відумерлою відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 03.11.2021 року, яка набрала чинності, рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 08 грудня 2020 року скасовано та ухвалено нове рішення: позовні вимоги Дніпровської міської ради до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , треті особи: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Шуваєва Олена Станіславівна, ОСОБА_4 , про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та визнання спадщини відумерлою задоволено; визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , від 09 жовтня 2018 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Шуваєвою Оленою Станіславівною, та зареєстрований в реєстрі за №1179; скасовано державну реєстрацію права власності від 09 жовтня 2018 року, номер запису про право власності: 28311113, та від 21 вересня 2017 року, номер запису про право власності: 22501790, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101; визнано спадщину, яка складається з квартири АДРЕСА_1 , відумерлою та передати її у власність територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради; стягнуто з ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 ) на користь Дніпровської міської ради (, адреса: 49000, м.Дніпро, просп. Дмитра Яворницького, буд.75) судовий збір за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій в сумі по 3 361 (три тисячі триста шістдесят одній) грн 75 коп. з кожного.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, станом на 19.06.2023 року, квартира АДРЕСА_1 на праві власності належить територіальній громаді, Дніпровській міській раді, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

Згідно постанови Верховного суду від 01.03.2023, постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 листопада 2021 року скасовано; рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська

від 08 грудня 2020 року змінено, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

По справі виникли правовідносини щодо повороту виконання рішення суду.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст.444 ЦПК України, суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він: закриває провадження у справі; залишає позов без розгляду; відмовляє в позові повністю; задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо під час нового розгляду справи він: закриває провадження у справі; залишає позов без розгляду; відмовляє в позові повністю; або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. Суд вирішує питання про поворот виконання, якщо за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами він: закриває провадження у справі; залишає позов без розгляду; відмовляє в позові повністю; задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. Якщо скасовано рішення третейського суду, боржникові повертається все те, що з нього стягнуто на користь стягувача за вказаним рішенням. Питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони. До заяви про поворот виконання рішення шляхом повернення стягнутих грошових сум, майна або його вартості додається документ, який підтверджує те, що суму, стягнуту за раніше прийнятим рішенням, списано установою банку або майно вилучено державним або приватним виконавцем. За подання заяви про поворот виконання судовий збір не сплачується. При вирішенні питання про поворот виконання судового рішення суд може вжити заходів щодо забезпечення позову. Якщо питання про поворот виконання рішення не було вирішено судом відповідно до частин першої - третьої цієї статті, заява відповідача про поворот виконання рішення розглядається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Заява про поворот виконання може бути подана протягом одного року з дня ухвалення відповідного рішення суду апеляційної чи касаційної інстанції або з дня ухвалення рішення при новому розгляді справи.

Поворот виконання рішення представляє собою повернення стягувачем боржнику всього, що ним було отримано за скасованим згодом рішенням з метою відшкодування боржнику збитків, завданих виконанням рішення. Отже, поворот виконання є процесуальною формою поновлення судом порушених прав боржника, що забезпечує можливість зворотного стягнення зі стягувача всього безпідставно отриманого ним за скасованим рішенням. З іншого боку, поворот виконання рішення є самостійним засобом захисту прав сторін, який повинен здійснюватися шляхом подання заяви про поворот виконання.

Настання повороту виконання можливе у разі:

- одержання позивачем (стягувачем) майна або грошових сум у порядку виконання рішення суду;

- скасування такого рішення і закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, або відмова у задоволенні позову чи заміна рішення шляхом задоволення позову в меншому розмірі, або скасування рішення з поверненням справи на новий розгляд, при якому позовні вимоги у меншому розмірі чи має місце відмову у їх задоволенні.

В порядку повороту виконання відповідачеві повертається все стягнуте з нього за скасованим рішенням (гроші, певні речі) у повному обсязі. Поворот виконання допустимий лише у обсязі безпідставно отриманого за скасованим рішенням.

Аналізуючи норми процесуального права щодо повороту виконання рішення суду, слід виходити, що таке може бути застосовано належним судом якщо буде встановлено, що рішення суду було виконано до його скасування.

Отже, за умови якщо питання про поворот виконання рішення суду не вирішувалось судом при новому розгляді справи або судом апеляційної чи касаційної інстанції, чинне законодавство встановлює єдину можливість вирішення цього питання судом першої інстанції (чи іншим судом, в якому перебуває справа) стосовно рішення, яким з відповідача стягнуто певне майно.

Як визначено у ст.446 ЦПК України, процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом. Процесуальні питання, пов`язані з виконанням рішень інших органів (посадових осіб), вирішуються судом за місцем виконання відповідного рішення.

Поворот виконання рішення це процесуальна форма захисту прав боржника. Він можливий лише після набрання судовим рішенням законної сили. Його суть у поверненні стягувачем боржнику всього одержаного за скасованим рішенням.

Як зазначив Конституційний Суд у рішенні від 02.11.2011 у справі №13-рп/2011, поворот виконання рішення це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала.

Отже, інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала.

Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Крім того, поворот виконання рішення можливий за будь-якими справами, але за наявності таких умов: 1) щоб позивач отримав від відповідача в порядку виконання рішення майно чи гроші; 2) щоб виконане рішення було скасовано вище стоячим судом повністю чи змінено із задоволенням позовних вимог у меншому розмірі. В усіх інших випадках розгляд питань про повернення стягненого в порядку цивільного судочинства відбуватися не може.

Вказаний висновок узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 23 січня 2018 року (справа №203/2612/13-ц).

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 08 грудня 2020 року в задоволенні позовної заяви Дніпровської міської ради до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , треті особи - Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Шуваєва Олена Станіславівна, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та визнання спадщини відумерлою відмовлено.

Отже, на підставі зазначеного рішення були відсутні підстави для перереєстрації в реєстрі реєстрації речових прав на нерухоме майно та внесення відповідних змін до технічної документації.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 03.11.2021 року, яка набрала чинності, рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 08 грудня 2020 року скасовано та ухвалено нове рішення: позовні вимоги Дніпровської міської ради до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , треті особи: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Шуваєва Олена Станіславівна, ОСОБА_4 , про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та визнання спадщини відумерлою задоволено; визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , від 09 жовтня 2018 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Шуваєвою Оленою Станіславівною, та зареєстрований в реєстрі за №1179; скасовано державну реєстрацію права власності від 09 жовтня 2018 року, номер запису про право власності: 28311113, та від 21 вересня 2017 року, номер запису про право власності: 22501790, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101; визнано спадщину, яка складається з квартири АДРЕСА_1 , відумерлою та передати її у власність територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради; стягнуто з ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 ) на користь Дніпровської міської ради (, адреса: 49000, м.Дніпро, просп. Дмитра Яворницького, буд.75) судовий збір за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій в сумі по 3 361 (три тисячі триста шістдесят одній) грн 75 коп. з кожного.

Згідно постанови Верховного суду від 01.03.2023, постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 листопада 2021 року скасовано; рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська

від 08 грудня 2020 року змінено, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

У Рішенні Конституційного Суду України від 02 листопада 2011 року № 13-рп/2011 у справі за конституційним зверненням військової частини НОМЕР_3 щодо офіційного тлумачення положення пункту 28 частини першої статті 293 Цивільного процесуального кодексу України у взаємозв`язку з положеннями пунктів 2, 8 частини третьої статті 129 року Конституції України вказано, що поворот виконання рішення це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала.

Тобто, поворот виконання рішення можливий за будь-якими справами, але за наявності таких умов: 1) щоб позивач отримав від відповідача в порядку виконання рішення майно чи гроші; 2) щоб виконане рішення було скасовано вищестоящим судом повністю чи змінено із задоволенням позовних вимог у меншому розмірі. В усіх інших випадках розгляд питань про повернення стягненого в порядку цивільного судочинства відбуватися не може.

Таким чином, поворот виконання рішення це процесуальна форма захисту прав боржника. Воно можливе лише після набрання судовим рішенням законної сили. Його суть у поверненні стягувачем боржнику всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням.

З вищезазначеного суд робить висновок, що інститут повороту виконання рішення суду насамперед необхідний та регулює відносини, у разі якщо в інший спосіб не можливо повернути в попередній стан правовідносини, які були вирішені скасованим судовим рішенням.

На відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав поширюється дія Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до ч. 1 п. 1, п. 2 ст. 2 наведеного Закону, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції Закону від 16.07.2020р.) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Відповідно до ч. 1 п. 9 ст. 27 вказаного Закону державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Таким чином, виходячи з положень статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в якій чітко законодавцем зазначено, що в разі скасування на підставі рішення суду документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав на підставі відповідної заяви.

Таким чином, поворот виконання судового рішення є способом захисту майнових прав сторони, який не може бути застосований шляхом внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідних записів.

Отже, заява ОСОБА_2 про поворот виконання судового рішення не відповідає за своєю природою визначенню повороту виконання судового рішення, наведеному в рішенні Конституційного Суду України від 02 листопада 2011 року № 13-рп/2011 та приписам ст. 444 ЦПК України.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, судом ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Що стосується вимоги заявника ОСОБА_2 про відшкодування витрат на правову допомогу, остання задоволенню не підлягає у зв`язку з наступним.

Згідно п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Так, згідно з положеннями ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до чч.1-4 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.ч.1,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Для підтвердження цих обставин потрібно надати суду договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, які свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, і оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені, про що зазначено і в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі N 826/1216/16.

Судом встановлено, що 09 січня 2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 було укладено договір про надання правової допомоги №2-1/19-ЦС-Ф (т.2 а.с.207), також, 07 вересня 2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 було укладено договір про надання правової допомоги №57-ЦС-Ф (т.2 а.с.234).

Згідно акту прийому-передачі наданих послуг №1 від 10.08.2023 р. за договором №2-1/19-ЦС-Ф від 09.01.2020 р., надано послуг на суму 4900,00 грн. (т.2 а.с.230). З квитанції до прибуткового касового ордеру №64 від 18.07.2023 р. вбачається прийняття від ОСОБА_2 суми у розмірі 4900,00 грн. на підставі договору про надання правової допомоги №2-1/19-ЦС-Ф від 19.01.20 (т.2 а.с.230).

Проте, договору №2-1/19-ЦС-Ф від 19.01.20 матеріали справи не місять, як і не містять доказів на підтвердження сплати ОСОБА_2 на користь адвоката грошових коштів у розмірі 4900,00 грн.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що витрати на правову допомогу у розмірі 4900,00 грн. є необґрунтованими та не доведеними, у зв`язку з чим не вбачає підстав для їх стягнення.

Відповідно до ч.7 ст.444 ЦПК України, за подання заяви про поворот виконання судовий збір не сплачується.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 76-81, 133, 137, 141, 263-268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_2 про поворот виконання рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 08 грудня 2020 року у цивільній справі за позовною заявою Дніпровської міської ради до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , треті особи - Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Шуваєва Олена Станіславівна, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та визнання спадщини відумерлою відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.В. Токар