Справа № 131/659/22
Провадження № 22-ц/801/2123/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Олексієнко О. Ю.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2023 рокуСправа № 131/659/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Матківської М.В., Міхасішина І.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу №131/659/22 запозовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, завданої злочином,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 адвоката Мишковської Тетяни Миколаївни на рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 29 серпня 2023 року, яке ухвалене суддею Олексієнком О.Ю. в Іллінецькому районному суді Вінницької області, дата складання повного тексту судового рішення не відома,

в с т а н о в и в :

В серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, завданої злочином, мотивуючи позовні вимоги тим, що 16 липня 2017 року водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Форд-Мондео» н.з. НОМЕР_1 , рухаючись на автодорозі Житомир - Могилів-Подільський зі сторони м. Житомир в сторону м. Калинівка, в селі Корделівка Калинівського району, в порушення вимог ПДР України здійснив виїзд на зустрічну смугу руху, де здійснив зіткнення в ліву частину автомобіля «ВАЗ 21099» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , після чого з автомобілем «Фольксваген Пасат» д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_4 та автомобілем «Мітсубісі Паджеро» під керуванням ОСОБА_5 .

Таким чином, відповідач ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України.

Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 01 квітня 2021 року відповідача було звільнено від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження - закрито. Цивільний позов ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди - залишено без розгляду.

Таким чином, під час судового розгляду вказаної кримінальної справи була достовірно і беззаперечно встановлена вина відповідача у заподіянні ОСОБА_1 матеріальної шкоди.

Відповідно до Висновку авто - товарознавчої експертизи № 215 від 23 серпня 2017 року розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Мітсубісі Паджеро» д.н.з. НОМЕР_4 , 2007 року випуску, в результаті пошкодження складає 327 310 грн.

За зверненням позивача Моторно-транспортне страхове бюро України провело відшкодування в сумі 100 000 грн.

У зв`язку з цим просить стягнути з відповідача різницю між виплаченою шкодою страховою компанією і заподіяною матеріальну шкоду злочином у сумі 227310 грн (327310 грн -100000 грн).

Рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 29 серпня 2023 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 227310 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір в дохід держави в розмірі 2273,10 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, представника ОСОБА_2 адвокат Мишковська Т.М. подала апеляційну скаргу, оскільки вважає його незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просила скасувати рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 29 серпня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції прийшов до необґрунтованого висновку про доведеність розміру матеріального збитку завданого позивачу внаслідок ДТП. Крім того, суд першої інстанції не врахував, що експерт визначив розмір збитку з урахуванням ПДВ, а тому незаконно стягнув вартість збитків з урахуванням ПДВ, без підтверджуючих доказів вчинення ремонту та його оплати.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 01 листопада 2023 року розгляд справи в апеляційній інстанції призначено без повідомлення учасників справи згідно ч.1 ст.369 ЦПК України.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції мотивував своє судове рішення тим, що позивач довела факт заподіяння їй майнової шкоди внаслідок скоєння ДТП, яка сталась з вини ОСОБА_2 , тому, з урахуванням виплати страхової компанії позивачу (100000 грн), наявні підстави для стягнення з відповідача 227310 грн відшкодування майнової шкоди.

Колегія суддів, погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль «MITSUBISHI PAJERO» д.н.з. НОМЕР_4 , 2007 року випуску, належить позивачу ОСОБА_1 .

Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 01 квітня 2021 року ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження №0000451, від 16 липня 2017 року - закрито. Цивільний позов ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди - залишено без розгляду (а.с.9 11).

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до висновку експерта автотоварознавчої експертизи № 215 від 23 серпня 2017 року розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «MITSUBISHI PAJERO» 3.0 GLS. д.н.з. НОМЕР_4 , 2007 року випуску, в результаті його пошкодження, з ПДВ складає 327310 грн. Вартість відновлювальних робіт автомобіля MITSUBISHI PAJERO» 3.0 GLS. д.н.з. НОМЕР_4 , 2007 року випуску, в наслідок ДТП, з ПДВ складає 1179704,78 грн (а.с.12 16).

У п.2 дослідницької частини експертизи вбачається, що середня ринкова вартість транспортного засобу становить 327310 грн.

Отже, позивачем шляхом подання відповідних доказів доведено розмір матеріального збитку завданого їй в наслідок дій ОСОБА_2 , що складає 327310 грн.

Згідно платіжного розрахунку АТ КБ «Приватбанк» 12 березня 2019 року позивачу ОСОБА_1 здійснено виплату Моторно-транспортним страховим бюро України страхового відшкодування у справі № 02-PL-UA-17/10787.1 в сумі 100000 грн (а.с.66).

Суть доказів, їх належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінка їх судом та умови їх розгляду судом визначені статтями 76-80 ЦПК України. Оцінку доказів суд здійснює відповідно до статті 89 ЦПК України. Зокрема, згідно із частинами першою, другою та третьою суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина перша статті 22 ЦК України). Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини другої статті 22 ЦК України).

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частини перша та друга статті 1166 ЦК України).

Стаття 1187 ЦК України регулює питання завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки. Згідно із частиною першою цієї статті джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, тобто завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (згідно із пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (частина перша статті 1194 ЦК України).

У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому Законом про страхування відповідальності власників ТЗ порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (згідно із абзацом першим пункту 20.1 статті 20 Закону про страхування відповідальності власників ТЗ).

У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки (стаття 29 Закону про страхування відповідальності власників ТЗ).

Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди (пункт 30.1 статті 30 Закону про страхування відповідальності власників ТЗ).

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди (пункт 30.2 статті 30 Закону про страхування відповідальності власників ТЗ).

Апеляційний суд звертає увагу, що у висновку експерта від 23 серпня 2017 року №215 зазначено про те, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу позивача значно перевищує його ринкову вартість, що з точки зору такої загальної засади цивільного судочинства як розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) означає економічну необґрунтованість його ремонту, а відтак, наділяє статусом «фізично знищеного транспортного засобу».

Згідно зі ст.1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

На підтвердження фактичного розміру майнової шкоди, завданої пошкодженням транспортного засобу ОСОБА_2 , позивач надала висновок автотоварознавчої експертизи № 215 від 23 серпня 2017 року розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «MITSUBISHI PAJERO» 3.0 GLS. д.н.з. НОМЕР_4 , 2007 року випуску, в результаті його пошкодження, з ПДВ складає 327310 грн.

Під час розгляду справи ОСОБА_2 не заявляв клопотання про призначення судової експертизи.

Таким чином, враховуючи те, що відповідач в силу частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України не надав доказів на противагу поданого позивачем висновку автотоварознавчої експертизи від 23 серпня 2017 року, не спростував визначений розмір матеріального збитку, а отже не довів, що такі визначення експертом є неправильними.

Отже, вимоги позивача до відповідача ОСОБА_2 , як до винної в ДТП особи, ґрунтуються на вимогах наведених вище положень закону, а тому суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про стягнення з останнього, з урахуванням виплати страхової компанії позивачу (100000 грн), майнової шкоди в розмірі 227310 грн.

Доводи апеляційної скарги в тому, що суд першої інстанції безпідставно стягнув матеріальну шкоду з урахуванням ПДВ не заслуговує на увагу, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства ПДВ. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Ставка ПДВ встановлюється від бази оподаткування у розмірі 20 відсотків (підпункт «а» пункту 193.1 статті 193 Податкового кодексу України).

Тобто вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є надавач послуг з ремонту автомобіля платником ПДВ, а також понесення позивачем витрат зі сплати ПДВ.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 22 грудня 2020 року у справі № 565/1210/19 (провадження № 61-9485св20) та у постанові від 21 грудня 2020 року у справі № 911/286/20

У разі, якщо страхові суми спрямовуються безпосередньо на придбання у платника податку на додану вартість послуг по ремонту, заміщенню, відтворенню застрахованого об`єкта чи товарно-матеріальних цінностей, які мають бути використані в процесі його ремонту (запчастини та інші витратні матеріали тощо), то розрахунок суми виплат на таке придбання здійснюється з урахуванням сум податку на додану вартість, які включаються до вартості й виділяються окремим рядком у розрахункових документах. Зазначені зобов`язання виникають лише внаслідок фактичного надання послуги з проведення такого ремонту за умови, що виконавець цієї послуги є платником ПДВ.

У випадку не проведення фактичного ремонту транспортного засобу, податкові зобов`язання не виникають.

Подібний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 13 травня 2019 року справа № 522/538/17 (провадження № 61-16282св18).

Разом з тим, як встановлено судом ремонт автомобіля не здійснювався, оскільки вартість відновлювального ремонту транспортного засобу позивача значно перевищує його ринкову вартість, що означає економічну необґрунтованість його ремонту, а тому відсутні правові підстави для відмови в позові.

Отже, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору, а тому підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що дана цивільна справа згідно п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на момент подачі позову до суду. Критерій віднесення справи до малозначної (п.2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України) є автоматичною підставою віднесення справи до такої категорії.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків встановлених цією ж нормою.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Мишковської Тетяни Миколаївни залишити без задоволення.

Рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 29 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 15 листопада 2023 року.

Головуючий Сопрун В.В.

Судді Матківська М.В.

Міхасішин І.В.