ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2023 року Фастівський міськрайонний суд Київської області

в складі

головуючого судді: Осаулової Н.А.,

за участю секретаря: Цвик А.К.,

представника заінт. особи: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Фастів в режимі відеоконференції цивільну справу за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа: ОСОБА_3 , про видачу обмежувального припису, -

встановив:

У листопаді 2023 року заявник ОСОБА_2 через представника адвоката Каращука Юрія Ігоровича звернулася до Фастівського міськрайонного суду Київської області із заявою про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_3 на строк 6 місяців, встановивши наступні заходи та покласти на нього такі обов`язки: заборонити ОСОБА_3 наближатися на відстань меншу ніж 100 метрів до місця проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити ОСОБА_3 вести листування, телефонні розмови з ОСОБА_2 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; заборонити ОСОБА_3 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_2 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_3 , переслідуваи її та у будь-який спосіб спілкуватися з нею; обмежити ОСОБА_3 спілкуватися з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вимоги заяви обґрунтовані тим, що ОСОБА_2 є внутрішньо-переміщеною особою та проживає за адресою: АДРЕСА_1 разом зі своїми дітьми: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Батьками останньої є сторони у даній справі. Із ОСОБА_3 ОСОБА_2 не перебувала у зареєстрованому шлюбі, лише тимчасово проживала, проте, з серпня 2022 року припинила з ним спільно проживати. Аліменти на спільну дитину стягуються на підставі судового наказу. Так, ОСОБА_3 регулярно відвідує свою дитину без попередження, вчиняючи насильство щодо ОСОБА_2 . Він приходить у нетрезвому стані, нецензурно лається, принижує ОСОБА_2 , погрожує застосувати фізичну розправу, залякує, контролює зустрічі та перебування заявника. Крім того, розповсюджую серед знайомих та у соціальних мережах неправдиву інформацію щодо заявника. Вказані дії негативно відображаються на дітях, які бояться ОСОБА_3 ОСОБА_2 зверталась до органів поліції з цього приводу.

Ухвалою суду від 08.11.2023 року відкрито провадження у даній справі та призначено судове засідання, витребувано докази з Фастівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Київській області.

Заявник та її представник у судове засідання не з`явились, хоча про час засідання були повідомлені належним чином шляхом направлення заявнику та її представнику смс-повідомлення, а також додатково телефонограмою. Адвокат Каращук Ю.І. звернувся до суду з заявою про відкладення розгляду справи, так як термін повідомлення про засідання і саме судове засідання є короткими, він не має можливості прибути до суду, хоча бажає приймати особисту участь.

Представник заінтересованої особи у судовому засіданні проти задоволення заяви заперечував, оскільки викладене в заяві не відповідає фактичним обставинам, дій, зазначених в заяві ОСОБА_3 не вчиняв, а наразі сторони погоджують графік зустрічей батька та дитини, а тому, подача такої заяви була несподіваною.

За ч. 9 ст. 128 ЦПК України, суд викликає або повідомляє свідка, експерта, перекладача, спеціаліста, а у випадках термінової необхідності, передбачених цим Кодексом, зокрема у справах про видачу обмежувального припису - також учасників справи телефонограмою, телеграмою, засобами факсимільного зв`язку, електронною поштою або повідомленням через інші засоби зв`язку (зокрема мобільного), які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику.

Відповідно до приписів ст. 350-5 ЦПК України, справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду.

Враховуючи короткі строки розгляду справи, належне повідомлення сторону заявника про розгляд справи та те, що її неявка не перешкоджає розгляду заяви, суд дійшов висновку про можливість розгляду заяви за відсутності ОСОБА_2 та її представника.

Заслухавши пояснення представника заінтересованої особи, дослідивши надані суду письмові докази по справі, суд вважає заяву такою, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 разом зі своїми дітьми: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Сторони у зареєстрованому шлюбі не перебували.

На підставі судового наказу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 30 серпня 2022 року у справі №381/2024/22 з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , стягуються аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21 липня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття (виконавче провадження № 71400501).

Звертаючись до суду з даною заявою ОСОБА_2 вказувала, що батько її молодшої доньки вчиняє насильство щодо дітей та неї.

Частиною 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно зі ст. 19 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 р., дата набуття чинності для України 27.09.1991 р.), держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину. Такі заходи захисту, у випадку необхідності, включають ефективні процедури для розроблення соціальних програм з метою надання необхідної підтримки дитині й особам, які турбуються про неї, а також здійснення інших форм запобігання, виявлення, повідомлення, передачі на розгляд, розслідування, лікування та інших заходів у зв`язку з випадками жорстокого поводження з дитиною, зазначеними вище, а також, у випадку необхідності, для порушення початку судової процедури.

Відповідно до п. 1 та п. 3 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК Україн и заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", батьками та іншими законними представниками дитини, родичами дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачухою або вітчимом дитини, а також органом опіки та піклування в інтересах дитини, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків".

Відповідно до п.п. 3, 4, 5, 7, 14 ч.1 ст. 1 Закону України Про запобігання та протидію домашньому насильству домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Запобігання домашньому насильству - система заходів, що здійснюються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, а також громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, та спрямовані на підвищення рівня обізнаності суспільства щодо форм, причин і наслідків домашнього насильства, формування нетерпимого ставлення до насильницької моделі поведінки у приватних стосунках, небайдужого ставлення до постраждалих осіб, насамперед до постраждалих дітей, викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків, а також будь-яких звичаїв і традицій, що на них ґрунтуються.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Згідно з п.п. 5, 6, 7 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» , дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб , зокрема, особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти, особи, які мають спільну дитину (дітей), батьки (мати, батько) і дитина (діти).

Ст. 21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що постраждала особа має право, зокрема, на: дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства .

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 та п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника, із заявою про видачу якого може звернутися постраждала особа.

Відповідно до ч. 2 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Частинами 3, 4 статті 26 цього Закону зазначає, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Статтею 16 вищезазначеного закону передбачено ведення Єдиного державного реєстру випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі. Єдиний державний реєстр випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі (далі - Реєстр) - це автоматизована інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для збирання, реєстрації, накопичення, зберігання, адаптування, зміни, поновлення, використання, поширення (розповсюдження, реалізації, передачі), знеособлення і знищення визначених цим Законом даних про випадки домашнього насильства та насильства за ознакою статі. Реєстр ведеться з метою: 1) захисту життєво важливих інтересів постраждалих осіб, зокрема постраждалих дітей; 2) попередження повторних випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі; 3) забезпечення здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству та у сфері запобігання та протидії насильству за ознакою статі; 4) надання комплексної та своєчасної допомоги постраждалим особам суб`єктами, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству та у сфері запобігання та протидії насильству за ознакою статі; 5) обліку випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі; 6) координації діяльності суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству та у сфері запобігання та протидії насильству за ознакою статі.

Однак, суду не надано жодних доказів, щодо внесення до Єдиного державного реєстру випадків насильства відомостей щодо дітей та заявника.

Згідно Принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. На суспільство та органи публічної влади має бути покладений обов`язок щодо здійснення особливого піклування про дітей, які не мають сім`ї, та про дітей, які не мають достатніх засобів існування. Бажано, щоб багатодітним сім`ям надавалася державна або інша допомога на утримання дітей.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 4 ст.350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству"або Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків", на строк від одного до шести місяців. Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

На підтвердження вчинення ОСОБА_3 відносно ОСОБА_2 неправомірних дій сторона заявника надала копії листування, у яких відсутні відомості, з якого номера телефону були направлені повідомлення, та скріншоти з соціальних мереж, на яких опубліковано пост, з яких неможливо достеменно встановити, що текст написано дійсно ОСОБА_6 .

У той же час, із наданих листувань та постів у соціальних мережах вбачається, що між учасниками листування склалися неприязні стосунки, а наразі вони перебувають на стадії домовленостей щодо зустрічі з ОСОБА_7 .

Із листа Фастівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Київській області від 08.11.2023 року у відповідь на витребувану судом інформацію вбачається, що ОСОБА_2 зверталась до правоохоронних органів 21.06.2022 року, 19.08.2022 року, 08.12.2022 року із заявами на неправомірні дії, які вчиняються ОСОБА_3 . Відповідь була надано у порядку Закону України «Про звернення громадян». Крім того, за на підставі ухвали слідчого суду, яка надійшла 01.09.2022 року внесено дані до ЄРДР за №0001266 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126-1 КК України.

Отже, на даний час відсутній вирок суду щодо вчинення ОСОБА_3 неправомірних дій щодо заявника та її дітей.

Сам факт звернення заявника до органів поліції свідчить про наявність конфлікту між сторонами та не підтверджує факт вчинення ОСОБА_3 домашнього насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 29 серпня 2019 року у справі № 640/23804/18 (провадження № 61-3848св19) та від 02 вересня 2020 року у справі № 635/4854/19-ц (провадження № 61-3510св20).

Крім того, судом було встановлено, що заявник не зверталася до Служби у справах дітей з будь-якими заявами щодо вчинення насильства в сім`ї.

Не може суд вважати належними та допустимими доказами долучені до заяви пояснення осіб як свідків, оскільки, у порядку процесуального законодавства допит свідків здійснюється виключно судом.

Таким чином, заявником не надано суду належних та допустимих доказів вчинення ОСОБА_3 психологічного та фізичного насильства щодо заявника та їх дітей, а самі лише твердження заявника про те, що ОСОБА_3 чинить психологічне та фізичне насильство щодо дітей заявника та її самої, суд не може покласти в основу рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи.

Не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні і ризики, які можуть настати у разі незастосування відносно заінтересованої особи обмежувального припису.

Окрім цього, суду не надано будь-яких доказів щодо внесення хоча б одного випадку психологічного насильства до Єдиного державного реєстру випадків домашнього насильства, а за таких обставин суд вважає заяву необґрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 82, 263, 265, 350-1 - 350-6 ЦПК України, ст.ст. 3-5, 76-92, 95, 258-259, 264-265, 272-273, 268, 293-300, 352, 354-355 ЦПК України, Законом України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», суд, -

у х в а л и в :

Заяву ОСОБА_2 , заінтересована особа: ОСОБА_3 , про видачу обмежувального припису, - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити учасників:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя Н.А. Осаулова

Повний текст рішення суду виготовлено 13.11.2023 року