Житомирський апеляційний суд
Справа №295/9376/23 Головуючий у 1-й інст. Перекупка І.Г.
Категорія 85 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Галацевич О.М., Трояновська Г.С.,

за участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №295/9376/23 за заявою ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, заінтересована особа ОСОБА_2 , за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 27 липня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Перекупки І.Г. в м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою у якій просила видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 на строк шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: 1) заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці спільного проживання (перебування) з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; 2) заборонити наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування ОСОБА_1 , як постраждалою особою. Заява мотивована тим, вона є матір`ю ОСОБА_2 . Під час спільного проживання з сином, останній погрожує, постійно підіймає на неї руку, що призвело до чисельних тілесних ушкоджень, які підтверджуються випискою №3204, №4057, №1923, №3800 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого. Постійні побиття з боку ОСОБА_2 стали підставою для звернень до суду, втім він все одно не залишає її у спокої. Таким чином, вважає, що вона є особою, яка зазнала домашнього насильства.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 27 липня 2023 року заяву ОСОБА_1 задоволено. Видано обмежувальний припис відносно ОСОБА_2 , якому визначено наступні тимчасові обмеження його прав стосовно ОСОБА_1 . Заборонено ОСОБА_2 перебувати в місці спільного проживання (перебування) з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Заборонено ОСОБА_2 наближатися на відстань не менше 500 (п`ятсот) метрів до місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Строк дії обмежувального припису встановити 6 (шість) місяців.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 . На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судами неодноразово ухвалювались судові рішення про видачу обмежувального припису стосовно матері ОСОБА_1 , вона постійно вчиняє насильство в сім`ї, а тому даним рішення вона має на меті обмежити моє перебування у квартирі. Суд першої інстанції порушив норми процесуального права, висновки не відповідають фактичним обставинам справи, а суд керувався припущеннями та емоціями під час розгляду даної справи. Вказував, що він не був належним чином повідомлений про розгляд справи. Крім того, таке обмеження перебування в квартирі ставить під ризик неповнолітнього брата ОСОБА_3 , який боїться сам залишатися у квартирі з матір`ю ОСОБА_1 , адже остання постійно вчиняє насильство та погрожує.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 .

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що власниками квартири АДРЕСА_2 є: ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в 1/3 частині кожний.

Із Талону-повідомлення Єдиного обліку №26000 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення вбачається, що 29.06.2023 від ОСОБА_1 надійшла заява щодо неправомірних дій сина ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції, враховуючи надані заявницею докази, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободичи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Відповідно до правил ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких зокрема і особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; особи, які мають спільну дитину (дітей).

Статтею 1 Закону України «Про запобігання та продидію домашньому насильству» визначено, що домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Запобігання домашньому насильству - система заходів, що здійснюються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, а також громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, та спрямовані на підвищення рівня обізнаності суспільства щодо форм, причин і наслідків домашнього насильства, формування нетерпимого ставлення до насильницької моделі поведінки у приватних стосунках, небайдужого ставлення до постраждалих осіб, насамперед до постраждалих дітей, викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків, а також будь-яких звичаїв і традицій, що на них ґрунтуються.

Пунктом 6 цієї ж статті передбачено, що кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» зазначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Програма для кривдника - комплекс заходів, що формується на основі результатів оцінки ризиків та спрямований на зміну насильницької поведінки кривдника, формування у нього нової, неагресивної психологічної моделі поведінки у приватних стосунках, відповідального ставлення до своїх вчинків та їх наслідків, у тому числі до виховання дітей, на викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків (пункт 10 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Відповідно до статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: терміновий заборонний припис стосовно кривдника, обмежувальний припис стосовно кривдника, взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи, направлення кривдника на проходження програми для кривдників.

Частинами другою статті 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (частина третя статті 26 Закону №2229-VIII).

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 28 квітня 2020 року у справі №754/11171/19 (провадження №61-21971св19) зазначено, що при вирішенні питання щодо застосування обмежувального припису суд на підставі встановлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи, враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи.

Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 29 серпня 2019 року у справі №640/23804/18 та від 02 вересня 2020 року у справі №635/4854/19-ц.

Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При вирішенні питання щодо застосування заходів тимчасового обмеження прав кривдника суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи, враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи.

Звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису, ОСОБА_1 зазначала, що ОСОБА_2 вчиняє щодо неї домашнє насильство, під час спільного проживання останній погрожував їй, постійно підіймав на неї руку, що призвело до чисельних тілесних ушкоджень.

З виписки №1923 із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого вбачається, що 11.04.2023 ОСОБА_1 звернулася в травматологічний пункт КП «Лікарня №2 ім. В.П. Павлусенка» ЖМР. При обстеженні виявлений діагноз: забої, підшкірні крововиливи передньої поверхні грудної клітки, обох передплічь та лівого ліктьового суглобу. Обставини травми: зі слів пацієнтки побив син вдома ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ).

З виписки №3204 із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого вбачається, що 05.06.2023 ОСОБА_1 звернулася в травматологічний пункт КП «Лікарня №2 ім. В.П. Павлусенка» ЖМР. При обстеженні виявлений діагноз: забої, підшкірні гематоми чола, правої брови, лівого стегна, обох колінних суглобів. Обставини травми: зі слів пацієнтки побив син вдома ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ).

З виписки №1923 із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого вбачається, що 25.06.2023 ОСОБА_1 звернулася в травматологічний пункт КП «Лікарня №2 ім. В.П. Павлусенка» ЖМР. При обстеженні виявлений діагноз: забої, підшкірні крововиливи м`яких тканин голови та обличчя. Обставини травми: зі слів пацієнтки побив син вдома ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ).

З виписки №1923 із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого вбачається, що 28.06.2023 ОСОБА_1 звернулася в травматологічний пункт КП «Лікарня №2 ім. В.П. Павлусенка» ЖМР. При обстеженні виявлений діагноз: ЗЧМТ. Струс головного мозку. Забої, підшкірні гемотоми грудної клітки та лівої нижньої кінцівки. Обставини травми: зі слів пацієнтки побив син вдома ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ).

З виписки №4057 із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого вбачається, що 09.07.2023 ОСОБА_1 звернулася в травматологічний пункт КП «Лікарня №2 ім. В.П. Павлусенка» ЖМР. При обстеженні виявлений діагноз: забої м`яких тканин волосистої частини голови та обличчя. Обставини травми: зі слів пацієнтки побив син вдома ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ).

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_1 не є належними доказами, які достовірно підтверджують, що тілесні ушкодження ОСОБА_1 заподіяв саме ОСОБА_2 , оскільки його вину не було доведено у порядку, передбаченому КК України, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

На підтвердження вимог заяви про видачу обмежувального припису ОСОБА_1 посилалася на талон-повідомлення Єдиного обліку №26000 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 09 грудня 2019 року у справі №756/11732/18, під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

У постанові Верховного Суду від 30 травня 2019 року у справі №159/5880/18, зазначено, що сам факт звернення заявника до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення свідчить про наявність тривалого конфлікту між заявником та ОСОБА_2, але не підтверджує, що остання вчинила щодо заявника домашнє насильство, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом №2229-VIII.

У матеріалах справи відсутні інші об`єктивні дані, якими підтверджуються доводи заявника ОСОБА_1 щодо вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства.

Оскільки суд першої інстанції розглянув справу у відсутності ОСОБА_2 , то в апеляційній інстанції на заперечення заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подав наступні докази.

Так, з копії постанови Богунського районного суду м. Житомира від 16 березня 2023 року вбачається, що 17.12.2022 близько 15 год 10 хв., перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 ухилилась від передбачених ст. 150 СК України, батьківських обов`язків у виховання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме не пустила його до помешкання, залишила його на вулиці без одягу та малолітній ОСОБА_5 ночував у сторонніх осіб.

Крім того, 17.12.2022 о 15 год 10 хв., перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 умисно позбавляла свого сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що проживає разом з нею, житла, на яке він має законне право, а саме не допускала його до помешкання та залишила його на вулиці, чим вчинила домашнє насильство економічного характеру.

Також, 17.12.2022 о 15 год 10 хв., перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 умисно позбавляла свого сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає разом з нею, житла, на яке він має законне право, а саме не допускала його до помешкання та залишила його на вулиці, чим вчинила домашнє насильство економічного характеру.

23.12.2022 близько 19 год 10 хв., перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 вчиняла умисні дії психологічного характеру стосовно свого малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме висловлювалась словами брутальної лайки, хапала за одяг, вдарила долонею, чим могло бути завдано шкоди його психологічному здоров`ю.

Суд першої інстанції об`єднав в одне провадження справи №295/64/23,№295/65/23, №295/66/23, №295/67/23 відносно ОСОБА_1 за статтями173-2 ч.1, 184 ч.1 КУпАП України. ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 (сто сімдесят) грн. ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 184 КУпАП та застосовано до неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі п`ятидесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

Відповідно до ст. 36 КУпАП України застосовано до ОСОБА_1 остаточне адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі п`ятидесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 18.01.2023 (справа №295/13613/22) ОСОБА_1 за фактом вчинення 18.12.2022 психологічного, домашнього насильства відносно дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 яке виразилось в тому, що ОСОБА_1 не допустила їх до місця проживання, закривши вхідні двері будинку притягнута до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП України у виді штрафу в розмірі десяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 170 грн.

З довідки Житомирського міського центру соціальних служб міської ради№1474 від 08.09.2023 вбачається, що на обліку сімей, які перебувають у складних життєвих обставинах, перебувають ОСОБА_2 , 2000 р.н., та неповнолітній ОСОБА_3 , 2010 р.н., які є постраждалими від домашнього насильства (економічного та психологічного характеру) з боку матері ОСОБА_1 . Сім`я проживає за адресою: АДРЕСА_1 . На даний час, через складні міжособисті стосунки з матір`ю брати проживають у тітки ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_3 .

Свідок ОСОБА_6 в апеляційній інстанції пояснила, що поведінка ОСОБА_1 після смерті чоловіка ОСОБА_4 різко змінилася. Незважаючи на те, що ОСОБА_1 має неповнолітнього сина ОСОБА_7 , вона по-декілька днів була відсутня вдома, а іноді поверталася додому з травмами. ЇЇ племінник ОСОБА_2 не застосовував фізичну силу до своєї матері ОСОБА_1 . Після встановлення обмежувального припису ОСОБА_2 , останній разом з молодшим братом ОСОБА_3 проживають з нею.

Матеріали справи не містять доказів того, що відносно ОСОБА_2 складались протоколи про вчинення ним домашнього насильства за ч.1 ст.173-2 КУпАП та він притягувався до адміністративної чи кримінальної відповідальності.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції не врахував, що заявниця, окрім посилання на талон-повідомлення Єдиного обліку №26000 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та виписок із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого, не надала суду належних й допустимих доказів на підтвердження фактів вчинення домашнього насильства щодо неї, а також ризиків, які можуть настати у майбутньому у зв`язку із невчиненням щодо ОСОБА_2 обмежувального припису, що є її процесуальним обов`язком у силу статей 12, 81 ЦПК України.

Отже, сам факт звернення заявниці до органів поліції та внесення відомостей про кримінальне провадження до Єдиного реєстру досудових розслідувань не є безумовною підставою для застосування судом до ОСОБА_2 спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

З огляду на наведене висновки суду першої інстанції про необхідність захисту ОСОБА_1 від домашнього насильства ОСОБА_2 не відповідають обставинам справи.

З урахуванням наведених мотивів, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 .

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частин першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 42 ЦПК України сторони є учасниками справи у справах позовного провадження.

У справах окремого провадження учасниками справи є заявники, інші заінтересовані особи (частина третя статті 42 ЦПК України).

ЦПК України передбачає, що справи про видачу обмежувального припису розглядаються судом за правилами окремого провадження (глава 13 розділу IV ЦПК України).

Порядок розгляду справ окремого провадження визначений статтею 294 ЦПК України, відповідно до частини сьомої якої при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

З огляду на викладене, у справах окремого провадження, з урахуванням особливостей розгляду цих справ, судові витрати не відшкодовуються.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі №263/1265/18 (провадження №61-9939св19).

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 27 липня 2023 року скасувати, ухвалити нове рішення.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, заінтересована особа ОСОБА_2 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 14 листопада 2023 року.

Головуючий

Судді