Провадження 2/127/2487/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2023 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Борисюк І.Е.,

за участю: секретаря судового засідання Остапенко І.В.,

адвокатів позивачки ОСОБА_1 і ОСОБА_2 ,

адвоката відповідачки ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про захист авторських прав та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась ОСОБА_4 з позовом до ОСОБА_5 про захист авторських прав та відшкодування моральної шкоди.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_4 є автором та єдиним власником майнових прав інтелектуальної власності (єдиним суб`єктом авторського права) на наступні твори образотворчого мистецтва: твір « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та твір « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що підтверджується свідоцтвами про реєстрацію авторських прав на ці твори № НОМЕР_1 і № НОМЕР_2 . В травні 2023 року позивачкою було виявлено порушення її особистих немайнових та майнових прав інтелектуальної власності, що полягає в позадоговірному використанні творів і без зазначення її імені як автора, а саме:

1) відтворення твору « ІНФОРМАЦІЯ_1 » у дизайні товару «Український котик 45х45», інтерактивний доступ та розповсюдження якого здійснюється за таким веб-посиланням в мережі Інтернет: ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

2) відтворення твору « ІНФОРМАЦІЯ_2 » у дизайні товару «Кішка господинька 40х45», інтерактивний доступ та розповсюдження якого здійснюється за таким веб-посиланням в мережі Інтернет: ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Зазначені порушення особистих немайнових та майнових прав інтелектуальної власності позивачки підтверджується фактом придбання нею відповідних примірників контрафактних товарів, які реалізуються відповідачкою із застосуванням методів дистанційної торгівлі через сервіс ТОВ «Нова пошта», безпосередньо у відповідачки. Крім того, відповідні порушення, допущені відповідачкою щодо відтворення та розміщення копій творів (інтерактивний доступ) за вказаними веб-посиланнями в мережі Інтернет, зафіксовані за допомогою Центру компетенції адресного простору мережі Інтернет, що підтверджується звітом за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінок у мережі Інтернет від 19.06.2023 № 137/2023-3В. Позивачка стверджує, що не має жодних договірних відносин із відповідачкою і не надавала останній дозволу на використання творів. Крім того, відтворення, розповсюдження та інтерактивний доступ є окремими самостійними способами використання твору, а відтак, мають місце окремі неавторизовані використання творів, є самостійними порушеннями майнових прав на твір. Відповідно до ст. 55 Закону України «Про авторське право і суміжні права» у разі порушення авторського права і (або) суміжних прав можливим є одночасне застосування кількох передбачених зазначеною статтею способів цивільно-правового захисту таких прав.

Вищевикладене й стало підставою для звернення позивачки до суду із вимогами про: визнання дій ОСОБА_5 такими, що порушують особисті немайнові та майнові авторські права ОСОБА_4 , щодо використання твору « ІНФОРМАЦІЯ_1 » у дизайні товару «Український котик 45х45» та твору « ІНФОРМАЦІЯ_2 » у дизайні товару «Кішка господинька 40х45»; заборону ОСОБА_5 вчиняти будь-які дії, які порушують авторське право ОСОБА_4 (використання творів образотворчого мистецтва « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та «Киця українка» авторства ОСОБА_4 будь-якими способам); зобов`язання ОСОБА_5 опублікувати за власний рахунок в друкованому засобі масової інформації - газеті «Голос України» відомості про допущені нею порушення авторського права на твори « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та «Киця українка» авторства ОСОБА_4 , а також судове рішення щодо цих порушень; стягнення з ОСОБА_5 до Державного бюджету України штрафу у розмірі 10 відсотків суми, присудженої на користь ОСОБА_4 ; вилучення та знищення всіх піратських примірників творів образотворчого мистецтва « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та «Киця українка» авторства ОСОБА_4 щодо яких встановлено, що вони були виготовлені або розповсюджені з порушенням авторського права, а також усіх кліше, матриць, форм та інших предметів за допомогою яких відтворюються примірники відповідних творів, та матеріалів і обладнання, що використовуються для їх відтворення; стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 компенсації за порушення авторського права в розмірі 289 872, 00 гривень; стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 моральної шкоди за порушення авторського права в розмірі 32 208, 00 гривень. Також позивачка просила стягнути з відповідачки на її користь судові витрати.

Ухвалою суду від 20.07.2023 вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження і запропоновано відповідачці надати відзив на позов та докази у строк, встановлений судом.

16.08.2023 на адресу суду надійшов відзив на позов. Так, адвокат відповідачки зазначив, що відповідачка визнає порушення нею прав інтелектуальної власності позивачки, необхідність відновлення порушеного права та компенсації збитків, але не погоджується із розміром компенсації та моральної шкоди, визначеним позивачкою.

25.08.2023 адвокатом позивачки було подано відповідь на відзив, хоча строк на подання інших заяв по суті справи, крім відзиву, судом визначено не було. Встановлення строків для подання відповіді на відзив та заперечення вирішується судом в підготовчому засіданні, яке на час подання відповіді на відзив ще не було проведене. Водночас, подання заяв по суті справи є правом, а не обов`язком учасників справи. Так, у своїй відповіді на відзив адвокат позивачки виклав свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених адвокатом відповідачки у відзиві заперечень і мотиви їх відхилення. При цьому, адвокат позивачки поставив під сумнів надані адвокатом відповідачки паперові копії доказів оригіналам.

Ухвалою суду від 09.10.2023 у відповідачки було витребувано оригінали електронних доказів; запропоновано відповідачці надати заперечення на відповідь на відзив у встановлений судом строк; у задоволенні клопотання адвоката відповідачки про прийняття до розгляду доказів, поданих 25.09.2023, відмовлено. Також даним судовим рішенням було закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.

Вищевказане судове рішення було одержане сторонами по справі 10.10.2023, що підтверджується довідками про доставку електронних листів, які містяться в матеріалах справи. (а.с. 197-199)

Відповідачкою ухвала суду від 09.10.2023 в частині надання витребуваних судом доказів виконана не була. У строк, визначений ч. 7 ст. 84 ЦПК України, відповідачкою та/або її адвокатом не було повідомлено про неможливість подання витребуваних доказів та/або неможливість подання таких доказів у встановлений судом строк. Клопотання про продовження процесуального строку, встановленого судом для подання доказів, не заявлялось. При цьому, наслідки неподання витребуваних доказів були роз`яснені судом в ухвалі від 09.10.2023.

Клопотання про огляд доказів за їх місцезнаходженням та/або проведення експертизи для фіксування змісту веб-сайту (сторінки), інших місць збереження даних в мережі Інтернет, у порядку, визначеному ст. 85 ЦПК України, від учасників справи не надходили.

16.10.2022, у строк встановлений вищевказаним судовим рішенням, на адресу суду адвокатом відповідачки були направлені письмові заперечення на відповідь на відзив із викладенням у них пояснень, міркувань і аргументів щодо наведених адвокатом позивачки у відповіді на відзив пояснень, міркувань і аргументів і мотиви їх відхилення.

Ухвалою суду від 07.11.2023 в задоволенні усних клопотань адвоката відповідачки про виклик свідків та позивачки в судове засідання, а також повернення до підготовчого провадження, відмовлено (ухвала суду постановлена не виходячи до нарадчої кімнати та занесена до протоколу засідання).

Також, судом постановлено ухвалу про залишення клопотань адвоката відповідачки про визнання причин пропуску строку на надання відзиву, прийняття відзиву до розгляду і долучення наданих до відзиву доказів до матеріалів справи без розгляду за його клопотанням про таке (ухвала суду постановлена не виходячи до нарадчої кімнати та занесена до протоколу засідання).

В судовому засіданні адвокати позивачки позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити, аргументуючи мотивами викладеними у заяві.

Адвокат відповідачки в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково; зазначив, що відповідачка визнає порушення нею прав інтелектуальної власності позивачки, необхідність відновлення її порушеного права та компенсації збитків, однак, не погоджується із розміром компенсації та моральної шкоди, визначеним позивачкою. Також адвокат відповідачки зазначив, що відповідальність за порушення прав позивачки відповідачка має нести на підставі Закону України «Про авторське право і суміжні права» в редакції, що втратила чинність 01.01.2023, оскільки фактично порушення прав позивачки відповідачкою мало місце 24.07.2022.

При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_4 володіє авторськими правами на твори образотворчого мистецтва «Киця українка» та «Киця кава» з 28.06.2022 і 22.02.2023, відповідно, що підтверджується свідоцтвами про реєстрацію авторських прав на ці твори, виданими ДП «Український інститут інтелектуальної власності». (а.с. 12, 13)

Як стверджує позивачка та її адвокати, в травні місяці 2023 року позивачкою було виявлено порушення особистих немайнових та майнових прав інтелектуальної власності відповідачкою, що полягає в позадоговірному використанні вищевказаних творів і без зазначення її імені як автора, а саме: відтворення твору « ІНФОРМАЦІЯ_1 » у дизайні товару «Український котик 45х45» та твору « ІНФОРМАЦІЯ_2 » у дизайні товару «Кішка господинька 40х45», інтерактивний доступ та розповсюдження яких здійснювалось за веб-посиланням в мережі Інтернет: ІНФОРМАЦІЯ_3 та ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно із ч. 1 ст. 432 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права інтелектуальної власності відповідно до статті 16 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву.

Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи.

Також, судом в ухвалі від 20.07.2023 було роз`яснено сторонам по справі наслідки ненадання суду доказів по справі, дії в разі неможливості надання доказів, а також право і порядок звернення до суду із заявами та клопотаннями.

Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд.

Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

В даному випадку, суд позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу.

Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Оскільки оригінали витребуваних судом електронних доказів не було подано відповідачкою та/або її адвокатом, а адвокати позивачки поставили під сумнів відповідність поданих копій (паперових копій) оригіналу, такі докази (а.с. 67зв., 74-86) судом до уваги не беруться (ч. 5 ст. 100 ЦПК України).

Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

В ході розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_4 є автором та єдиним власником немайнових та майнових прав інтелектуальної власності на твори образотворчого мистецтва « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та «Киця кава», що підтверджується відповідними свідоцтвами про реєстрацію авторських прав на ці твори, виданими ДП «Український інститут інтелектуальної власності». (а.с. 12, 13)

Відповідно до ст. 418 ЦК України право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об`єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об`єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений права інтелектуальної власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, передбачених законом.

Згідно із ст. 424 ЦК України майновими правами інтелектуальної власності є: 1) право на використання об`єкта права інтелектуальної власності; 2) виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності; 3) виключне право перешкоджати неправомірному використанню об`єкта права інтелектуальної власності, в тому числі забороняти таке використання; 4) інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом. Законом можуть бути встановлені винятки та обмеження в майнових правах інтелектуальної власності за умови, що такі обмеження та винятки не створюють істотних перешкод для нормальної реалізації майнових прав інтелектуальної власності та здійснення законних інтересів суб`єктів цих прав. Майнові права інтелектуальної власності можуть відповідно до закону бути вкладом до статутного капіталу юридичної особи, предметом договору застави та інших зобов`язань, а також використовуватися в інших цивільних відносинах.

У відповідності до ст. 15 Закону України «Про авторське право і суміжні права», в редакції чинній станом на 28.06.2022 - набуття позивачкою майнових прав на твір образотворчого мистецтва « ІНФОРМАЦІЯ_1 », до майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) належать: а) виключне право на використання твору; б) виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами. Майнові права автора (чи іншої особи, яка має авторське право) можуть бути передані (відчужені) іншій особі згідно з положеннями статті 31 цього Закону, після чого ця особа стає суб`єктом авторського права. Виключне право на використання твору автором (чи іншою особою, яка має авторське право) дозволяє йому використовувати твір у будь-якій формі і будь-яким способом. Виключне право автора (чи іншої особи, яка має авторське право) на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами дає йому право дозволяти або забороняти: 1) відтворення творів; 2) публічне виконання і публічне сповіщення творів; 3) публічну демонстрацію і публічний показ; 4) будь-яке повторне оприлюднення творів, якщо воно здійснюється іншою організацією, ніж та, що здійснила перше оприлюднення; 5) переклади творів; 6) переробки, адаптації, аранжування та інші подібні зміни творів; 7) включення творів як складових частин до збірників, антологій, енциклопедій тощо; 8) розповсюдження творів шляхом першого продажу, відчуження іншим способом або шляхом здавання в майновий найм чи у прокат та шляхом іншої передачі до першого продажу примірників твору; 9) подання своїх творів до загального відома публіки таким чином, що її представники можуть здійснити доступ до творів з будь-якого місця і у будь-який час за їх власним вибором; 10) здавання в майновий найм і (або) комерційний прокат після першого продажу, відчуження іншим способом оригіналу або примірників аудіовізуальних творів, комп`ютерних програм, баз даних, музичних творів у нотній формі, а також творів, зафіксованих у фонограмі чи відеограмі або у формі, яку зчитує комп`ютер; 11) імпорт примірників творів. Цей перелік не є вичерпним.

Згідно із ст. 14 вищевказаного Закону, автору належать такі особисті немайнові права: 1) вимагати визнання свого авторства шляхом зазначення належним чином імені автора на творі і його примірниках і за будь-якого публічного використання твору, якщо це практично можливо; 2) забороняти під час публічного використання твору згадування свого імені, якщо він як автор твору бажає залишитись анонімом; 3) вибирати псевдонім, зазначати і вимагати зазначення псевдоніма замість справжнього імені автора на творі і його примірниках і під час будь-якого його публічного використання; 4) вимагати збереження цілісності твору і протидіяти будь-якому перекрученню, спотворенню чи іншій зміні твору або будь-якому іншому посяганню на твір, що може зашкодити честі і репутації автора.

Згідно із ст. 423 ЦК України особистими немайновими правами інтелектуальної власності є: 1) право на визнання людини творцем (автором, виконавцем, винахідником тощо) об`єкта права інтелектуальної власності; 2) право перешкоджати будь-якому посяганню на право інтелектуальної власності, здатному завдати шкоди честі чи репутації творця об`єкта права інтелектуальної власності; 3) інші особисті немайнові права інтелектуальної власності, встановлені законом. Особисті немайнові права інтелектуальної власності належать творцеві об`єкта права інтелектуальної власності. У випадках, передбачених законом, особисті немайнові права інтелектуальної власності можуть належати іншим особам. Особисті немайнові права інтелектуальної власності не залежать від майнових прав інтелектуальної власності. Особисті немайнові права інтелектуальної власності не можуть відчужуватися (передаватися), за винятками, встановленими законом.

У відповідності до ст. 12 Закону України «Про авторське право і суміжні права», в редакції чинній з 01.01.2023 - станом на 22.02.2023 - набуття позивачкою майнових прав на твір образотворчого мистецтва « ІНФОРМАЦІЯ_2 », суб`єкт авторського права має право використовувати твір будь-яким способом (способами), а також виключне право дозволяти або забороняти використання твору іншими особами. Способами використання твору є: 1) відтворення; 2) включення до складеного твору; 3) включення до іншого твору, крім складеного твору; 4) розповсюдження примірників твору; 5) імпорт примірників твору; 6) здавання в найм або в позичку примірників твору; 7) публічне виконання, публічний показ, публічне демонстрування, публічне сповіщення, інтерактивне надання доступу публіці та інші способи доведення до загального відома публіки; 8) переклад; 9) переробка, адаптація, аранжування та інші подібні зміни твору. Цей перелік не є вичерпним. Майнові права на твір, передбачені частиною першою цієї статті, може бути передано (відчужено) іншій особі на підставі закону чи правочину повністю (на всі способи використання твору на території всіх держав світу) або частково (на окремі способи використання твору на території всіх держав світу або на окремі способи використання твору на території окремих держав світу, або на всі способи використання твору на території окремих держав світу).

Згідно із ст. 11 вищевказаного Закону, особистими немайновими правами автора є: 1) право вимагати визнання свого авторства шляхом зазначення належним чином імені автора в оригіналі і копіях твору і за будь-якого використання твору, якщо це практично можливо; 2) право забороняти під час будь-якого використання твору згадування свого імені, якщо автор твору бажає залишитися анонімом; 3) право обирати псевдонім, зазначати і вимагати зазначення псевдоніма замість справжнього імені автора в оригіналі і копіях твору і за будь-якого використання твору; 4) право вимагати збереження цілісності твору, протидіяти будь-якому перекрученню, спотворенню чи іншій зміні твору, у тому числі супроводження твору ілюстраціями, передмовами, післямовами, коментарями тощо без згоди автора; 5) право надати назву твору або залишити його без назви; 6) право присвятити твір особі (особам), події або даті. Особисті немайнові права належать лише автору та не можуть бути передані (відчужені) іншим особам і не переходять у спадщину.

Відповідно до ст. 426 ЦК України способи використання об`єкта права інтелектуальної власності визначаються цим Кодексом та іншим законом. Особа, яка має виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності, може використовувати цей об`єкт на власний розсуд, з додержанням при цьому прав інших осіб. Використання об`єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності, крім випадків правомірного використання без такого дозволу, передбачених цим Кодексом та іншим законом. Умови надання дозволу (видачі ліцензії) на використання об`єкта права інтелектуальної власності можуть бути визначені ліцензійним договором, який укладається з додержанням вимог цього Кодексу та іншого закону.

Згідно із ч. 2 ст. 47 Закону України «Про авторське право і суміжні права» суб`єкт авторського права або суміжних прав здійснює майнові права, що йому належать, на власний розсуд, не порушуючи прав та охоронюваних законом інтересів інших осіб. Не допускається зловживання майновими правами на об`єкти авторського права і суміжних прав.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» відтворення це пряме чи опосередковане виготовлення однієї або більше копій об`єкта авторського права та/або суміжних прав (або його частини) будь-яким способом та у будь-якій формі, у тому числі для тимчасового чи постійного зберігання в електронній (цифровій), оптичній або іншій формі, яку може зчитувати комп`ютер, а також створення тривимірного твору з двовимірного і навпаки та створення тривимірного твору на основі набору інструкцій, який зчитується комп`ютером для виготовлення тривимірного твору; інтерактивне надання доступу це поширення об`єкта авторського права та/або суміжних прав для публіки з використанням кабелю чи без нього, у тому числі в мережі Інтернет або інших інтерактивних мережах, зокрема розміщення гіперпосилань та розміщення на одному веб-сайті цифрового контенту з іншого веб-сайту без його відтворення (фреймінг) таким чином, щоб представники публіки мали змогу отримати доступ до відповідного об`єкта з місця та у час, обрані ними індивідуально; розповсюдження це будь-яка дія, за допомогою якої оригінали або інші примірники об`єктів авторського права та/або суміжних прав безпосередньо чи опосередковано пропонуються публіці способом, у тому числі першого продажу чи іншого першого відчуження оригіналів або інших примірників об`єкта авторського права та/або суміжних прав.

Згідно звіту, складеного ДП «Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет» Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес», за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінок у мережі Інтернет від 19.06.2023 № 137/2023-3В було встановлено: 1) відтворення твору « ІНФОРМАЦІЯ_1 » у дизайні товару «Український котик 45х45», інтерактивний доступ та розповсюдження якого здійснюється за таким веб-посиланням в мережі Інтернет: https://monkeyfamily.com.ua/almazna_vyshyvka/tproduct/3-ukranskii-kotik-4545 (ID 19991);

2) відтворення твору « ІНФОРМАЦІЯ_2 » у дизайні товару «Кішка господинька 40х45», інтерактивний доступ та розповсюдження якого здійснюється за таким веб-посиланням в мережі Інтернет: https://monkeyfamily.com.ua/almazna_vyshyvka/tproduct/3-kshka-gospodinka-4045?fbclid=IwAR3oDjGrISW43UEOTYKUyTAitok8wPBafwewoL4UeJUpe1z_Y2dgOFb_Jw0 (ID 19992). (а.с. 23-27)

Як вбачається із даних Державного реєстру України свідоцтв на торговельні марки, ведення якого покладено на Державну організацію «Український Національний офіс інтелектуальної власності та інновацій, власником торговельної марки monkey family є відповідачка (веб-посилання ІНФОРМАЦІЯ_5 ). (а.с. 15)

09.05.2023 відповідачкою через сервіс ТОВ «Нова пошта» на адресу позивачки було направлено замовлений останньою товар у дизайні «Український котик 45х45» та «Кішка господинька 40х45». (а.с. 4зв., 6, 14)

В ході розгляду справи судом встановлено факт відтворення відповідачкою твору « ІНФОРМАЦІЯ_1 » у дизайні товару «Український котик 45х45» та твору « ІНФОРМАЦІЯ_2 » у дизайні товару «Кішка господинька 40х45», інтерактивний доступ та розповсюдження яких здійснювалось за веб-посиланнями в мережі Інтернет: ІНФОРМАЦІЯ_3 та ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Також в ході розгляду справи встановлено, що позивачка не надавала відповідачці дозвіл на використання об`єкта права її інтелектуальної власності.

16.05.2023 на поштову адресу відповідачки позивачкою було направлено претензію із вимогою про припинення порушення прав інтелектуальної власності № 01-15/05/23 від 15.05.2023, що підтверджується описом вкладення у цінний лист, інформацією про відправлення та фіскальним чеком (трекінг відправлення 540). (а.с. 28)

Як вбачається із офіційного веб-сайту Укрпошти, доступ до якого є публічним, вищевказане поштове відправлення не було вручено відповідачці і повернуто відправнику із відміткою «за закінченням зберігання».

Судом прийнято до уваги, що відтворюючи будь-які твори в алмазній мозаїці, зокрема, відповідачка мала б перед їх відтворенням переконатися у наявності/відсутності прав інтелектуальної власності на дані об`єкти (твори образотворчого мистецтва), оцінити можливі ризики, зокрема завданням шкоди використанням, наданням інтерактивного доступу та розповсюдженням творів, тобто вчиненням дій щодо поширення без дозволу автора його творів.

Однак, як встановлено в ході розгляду справи, відповідачка не вчинила вищевказаних заходів.

Обов`язкове досудове врегулювання спору у даних правовідносинах чинне законодавство України не вимагає.

Звернення позивачки, як суб`єкта авторського права, до власника веб-сайту (особи, яка є володільцем облікового запису та встановлює порядок і умови використання веб-сайту, або реєстранта відповідного доменного імені, за яким здійснюється доступ до веб-сайту, та/або отримувача послуг хостингу (за відсутності доказів іншого), та/або власника веб-сторінки (особи, яка є володільцем облікового запису, що використовується для розміщення веб-сторінки на веб-сайті, та яка управляє та/або розміщує цифровий контент в межах такої веб-сторінки), на якому (якій) розміщено або в інший спосіб використано відповідний цифровий контент, із заявою про припинення порушення авторського права, є правом позивачки, а не її обов`язком (ч. 1 ст. 56 Закону України «Про авторське право і суміжні права»).

Відповідачкою та її адвокатом не спростовані доводи адвокатів позивачки, належних та допустимих доказів того, що вищевказані правопорушення мали місце в липні 2022 року, суду не надано.

Отже судом встановлено, що вищевказані правопорушення мали місце з травня місяця 2023 року і, як повідомили сторони по справі, були усунуті відповідачкою після звернення позивачкою до суду.

Таким чином, до даних правовідносин підлягають застосуванню положення Закону України «Про авторське право і суміжні права», який набрав чинності з 01.01.2023.

У відповідності до ст. 48 Закону України «Про авторське право і суміжні права» розпоряджання майновими правами на об`єкти авторського права або об`єкти суміжних прав може здійснюватися на підставі: 1) трудового договору (контракту) - в частині умов щодо розподілу майнових прав на службовий твір або службове виконання, службову фонограму, службову відеограму; 2) договору про створення за замовленням і використання об`єкта авторського права або об`єкта суміжних прав; 3) договору про передання (відчуження) майнових прав на об`єкт авторського права або об`єкт суміжних прав; 4) ліцензійного договору на використання об`єкта авторського права або об`єкта суміжних прав; 5) публічної ліцензії на використання об`єкта авторського права або об`єкта суміжних прав; 6) іншого правочину щодо розпоряджання майновими правами на об`єкт авторського права або об`єкт суміжних прав. Умови правочинів щодо розпоряджання майновими правами на об`єкти авторського права або об`єкти суміжних прав стосовно передання (відчуження) або надання дозволу на використання (ліцензії) щодо майнового права на справедливу винагороду, передбаченого відповідно частиною третьою статті 12, частиною третьою статті 38, частиною третьою статті 39, частиною третьою статті 40 цього Закону, є нікчемними. Правочини щодо розпоряджання майновими правами на об`єкти авторського права або об`єкти суміжних прав вчиняються у письмовій (електронній) формі, крім договору про використання твору в періодичних виданнях (газетах, журналах, електронних засобах масової інформації тощо), які можуть укладатися в усній формі.

В ході розгляду справи встановлено, що будь-які договірні правовідносини між позивачкою та відповідачкою на використання об`єктів права інтелектуальної власності, відсутні.

Відповідно до ч. 2 ст. 53 Закону України «Про авторське право і суміжні права» порушенням особистих немайнових та/або майнових авторських і суміжних прав є, зокрема: 1) плагіат - це опублікування твору або його частини у незмінному або видозміненому вигляді, включаючи опублікування перекладу іншомовного твору або його частини, під іменем особи, яка не є автором цього твору; 2) використання об`єкта авторського права або об`єкта суміжних прав, якщо такі дії не підпадають під передбачені цим Законом випадки вільного використання об`єктів авторського права або об`єктів суміжних прав, без дозволу суб`єкта таких прав, у тому числі: піратство у сфері авторського права і суміжних прав - відтворення, ввезення на митну територію України, вивезення з митної території України і розповсюдження піратських примірників творів (у тому числі комп`ютерних програм і баз даних), фонограм, відеограм, незаконне використання програм організації мовлення, камкординг, а також Інтернет-піратство, тобто незаконне використання об`єктів авторського права та/або об`єктів суміжних прав із застосуванням мережі Інтернет; ввезення на митну територію України без дозволу суб`єктів авторського права та/або суб`єктів суміжних прав примірників творів (у тому числі комп`ютерних програм і баз даних), фонограм, відеограм, записів передач організації мовлення; камкординг - фіксування аудіовізуального твору під час публічного демонстрування аудіовізуального твору в кінотеатрах, інших кіновидовищних закладах особами, які перебувають у тому самому приміщенні, у якому відбувається таке публічне демонстрування, для будь-яких цілей без дозволу суб`єктів авторського права або суб`єктів суміжних прав, об`єкти яких складають аудіовізуальний твір; 3) використання об`єкта авторського права або об`єкта суміжних прав, якщо такі дії не підпадають під передбачені цим Законом випадки вільного використання об`єктів авторського права або об`єктів суміжних прав, з дозволу суб`єкта таких прав, але з порушенням умов, на яких такий дозвіл було надано (перевищення передбаченого договором тиражу, використання об`єкта способом, не передбаченим договором, порушення умов публічної ліцензії тощо); 4) зловживання посадовими особами організації колективного управління службовим становищем, що призвело до невиплати або неналежних розподілу і виплати винагороди суб`єкту авторського права або суб`єкту суміжних прав; 5) будь-які дії з недозволеного обходу технологічного засобу захисту об`єкта авторського права або об`єкта суміжних прав, у тому числі кардшейрінг, а також виготовлення, реклама, розповсюдження, ввезення з метою розповсюдження і застосування засобів для такого обходу; кардшейрінг - це забезпечення у будь-якій формі та в будь-який спосіб доступу до програми організації мовлення, доступ до якої обмежено суб`єктом авторського права або суб`єктом суміжних прав шляхом застосування технологічних засобів захисту (абонентська карта, код тощо) або в інший спосіб, в обхід таких форм захисту, внаслідок чого така програма організацій мовлення може бути сприйнята публікою; 6) підроблення, зміна чи вилучення інформації про управління правами (інформації, що ідентифікує об`єкт авторського права або об`єкт суміжних прав і автора чи іншу особу, яка має на цей об`єкт авторське право та/або суміжні права, або інформації про умови використання об`єкта авторського права та/або об`єкта суміжних прав, або будь-які цифри чи коди, у яких представлена така інформація, коли будь-який із цих елементів інформації прикладений до копії об`єкта авторського права та/або об`єкта суміжних прав або вміщений у нього чи з`являється у зв`язку з його повідомленням до загального відома), зокрема в електронній (цифровій) формі, без дозволу відповідного суб`єкта авторського права або суб`єкта суміжних прав; 7) імпорт, розповсюдження примірників об`єктів авторського права та/або об`єктів суміжних прав, з яких без дозволу суб`єктів майнових прав на ці об`єкти вилучено чи у яких змінено інформацію про управління правами, зокрема в електронній (цифровій) формі; 8) управління веб-сайтом, який шляхом індексації метаданих твору або об`єкта суміжних прав та наданням пошукової системи, дозволяє користувачам цього веб-сайту знаходити та поширювати твір або об`єкт суміжних прав у межах однорангової мережі без дотримання майнових прав суб`єктів авторського права та/або суб`єктів суміжних прав.

Адвокат відповідачки в ході розгляду справи визнав факт порушення ОСОБА_5 особистих немайнових та майнових авторських прав позивачки. При цьому у суду немає обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, а тому дані обставини не підлягають доказуванню згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України.

Таким чином, суд прийшов до висновку про визнання дій ОСОБА_5 щодо використання твору « ІНФОРМАЦІЯ_1 » у дизайні товару «Український котик 45х45» та твору « ІНФОРМАЦІЯ_2 » у дизайні товару «Кішка господинька 40х45» такими, що порушують особисті немайнові та майнові авторські права ОСОБА_4 .

Відповідно до ст. 431 ЦК України порушення права інтелектуальної власності, в тому числі невизнання цього права чи посягання на нього, тягне за собою відповідальність, встановлену цим Кодексом, іншим законом чи договором.

Згідно із ч. 2 ст. 432 ЦК України суд у випадках та в порядку, встановлених законом, може постановити рішення, зокрема, про: 1) застосування негайних заходів щодо запобігання порушенню права інтелектуальної власності та збереження відповідних доказів; 2) зупинення пропуску через митний кордон України товарів, імпорт чи експорт яких здійснюється з порушенням права інтелектуальної власності; 3) вилучення з цивільного обороту товарів, виготовлених або введених у цивільний оборот з порушенням права інтелектуальної власності, та знищення таких товарів за рахунок особи, яка вчинила порушення; 4) вилучення з цивільного обороту матеріалів та знарядь, які використовувалися переважно для виготовлення товарів з порушенням права інтелектуальної власності, або вилучення та знищення таких матеріалів та знарядь за рахунок особи, яка вчинила порушення; 4-1) застосування разової грошової виплати замість застосування способів захисту права інтелектуальної власності, встановлених пунктами 3 та/або 4 цієї частини. Застосування разової грошової виплати здійснюється за заявою відповідача, за умови що право інтелектуальної власності порушено відповідачем ненавмисно і без недбалості та що застосування способів захисту, встановлених пунктами 3 і 4 цієї частини, є неспівмірним шкоді, заподіяній позивачеві. Розмір разової грошової виплати визначається судом як розмір винагороди, яка була б сплачена за надання позивачем дозволу на використання права інтелектуальної власності, щодо якого виник спір, і обґрунтовано задовольняє позивача; 5) застосування компенсації замість відшкодування збитків за неправомірне використання об`єкта права інтелектуальної власності. Розмір компенсації визначається відповідно до закону з урахуванням вини особи та інших обставин, що мають істотне значення; 6) опублікування за заявою позивача в засобах масової інформації або доведення до загального відома іншим визначеним судом шляхом відомостей про порушення права інтелектуальної власності та зміст судового рішення щодо такого порушення за рахунок особи, яка вчинила правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 53 Закону України «Про авторське право і суміжні права» підставами для захисту особистих немайнових та/або майнових авторських і суміжних прав є будь-яке порушення, невизнання або оспорювання таких прав, а також створення загрози порушення таких прав.

Згідно із ч. 1 ст. 54 Закону України «Про авторське право і суміжні права» захист особистих немайнових і майнових прав суб`єктів авторського права та/або суб`єктів суміжних прав здійснюється в порядку, встановленому адміністративним, цивільним і кримінальним законодавством.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 55 Закону України «Про авторське право і суміжні права» за захистом авторського права або суміжних прав, а також права особливого роду (sui generis) у встановленому порядку до суду та інших органів відповідно до їх компетенції мають право звертатися, зокрема, суб`єкти авторського права або суб`єкти суміжних прав для захисту свого авторського права або суміжних прав. Особи, зазначені в частині першій цієї статті, мають право звертатися за захистом авторського права та/або суміжних прав до суду з будь-якими вимогами, не забороненими законом, зокрема про: 1) визнання авторського права або суміжних прав; 2) відновлення становища, яке існувало до порушення; 3) припинення та/або заборону вчиняти дії, що порушують авторське право та/або суміжні права чи створюють загрозу їх порушення; 4) стягнення винагороди, передбаченої законодавством про авторське право і суміжні права; 5) відшкодування моральної шкоди; 6) відшкодування збитків, завданих порушенням авторського права або суміжних прав, включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права або суміжних прав, або стягнення компенсації; 7) припинення підготовчих дій до порушення авторського права та/або суміжних прав, у тому числі шляхом призупинення митних процедур, якщо є підстави вважати, що на митну територію України чи з митної території України можуть бути пропущені піратські примірники творів, фонограм, відеограм, засоби обходу технологічного засобу захисту об`єктів авторського права та/або об`єктів суміжних прав тощо; 8) опублікування за рахунок порушника в засобах масової інформації даних про допущені порушення авторського права та/або суміжних прав та судові рішення щодо цих порушень; 9) вжиття інших передбачених законодавством заходів, пов`язаних із захистом авторського права та/або суміжних прав (ч. 2 ст. 55 Закону України «Про авторське право і суміжні права»).

Враховуючи встановлення судом порушень особистих немайнових та майнових авторських прав ОСОБА_4 , суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог в частині заборони ОСОБА_5 вчиняти дії, що порушують авторське право позивачки, а саме: використання творів образотворчого мистецтва « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та « ІНФОРМАЦІЯ_1 » авторства ОСОБА_4 будь-якими способами, а також зобов`язання відповідачки опублікувати за власний рахунок в засобах масової інформації - газеті «Голос України» відомості про допущені нею порушення авторського права ОСОБА_4 на твори « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та «Киця українка» авторства ОСОБА_4 та судове рішення щодо цих порушень, у способи визначені п. 3 і п. 8 ч. 2 ст. 55 Закону України «Про авторське право і суміжні права».

У відповідності до ч. 3 ст. 55 Закону України «Про авторське право і суміжні права» суд має право постановити рішення, зокрема про: відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої порушенням авторського права та/або суміжних прав, з визначенням розміру відшкодування; стягнення компенсації (разового грошового стягнення), що визначається судом замість відшкодування збитків або стягнення доходу на розсуд суб`єкта авторського права та/або суб`єкта суміжних прав.

Щодо позовних вимог про стягнення із відповідачки на користь позивачки моральної шкоди в розмірі 32 208, 00 гривень, то суд прийшов до наступного висновку.

Позивачка повідомила, що моральна шкода, завдана їй відповідачкою, полягає у її душевних стражданнях, яких вона зазнала внаслідок позадоговірного використання її авторських творів, не зазначення її автором творів, відсутності реакції відповідачки на претензію про порушення прав інтелектуальної власності, що, в свою чергу, негативно вплинуло на здатність нею створювати нові твори образотворчого мистецтва.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у звязку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Встановлені судом обставини на переконання суду призвели до спричинення позивачці моральної шкоди, яка виразилася в душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку із протиправними діями відповідачки і вимушеною необхідністю відстоювати свої законні права та інтереси в судовому порядку.

Отже, судом встановлено наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідачки.

Судом враховано характер моральних страждань ОСОБА_4 , глибину її психічних переживань (страждань), тривалість негативних наслідків (страждань).

Судом прийнято до уваги, що відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивачка не зазнала страждань, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.

Психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення відповідачкою прав позивачки, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.

При цьому, судом прийнято до уваги, що рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, від 12 липня 2007 року). При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.

Суд звертає увагу, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її збагачення.

Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загально людських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на Рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004.

Тому, враховуючи вищезазначене, беручи до уваги характер моральних страждань, які перенесла позивачка, враховуючи певні її турботи і хвилювання, пов`язані з наслідками протиправних дій відповідачки, необхідність звернення до суду щодо захисту своїх прав, відношення відповідачки до даних правовідносин, а також виходячи із принципів розумності та справедливості при даних обставинах, суд вважає, що вимоги позивачки про стягнення моральної шкоди на її користь підлягають частковому задоволенню, а саме в сумі 10 000, 00 гривень, що буде справедливою сатисфакцією потерпілої сторони внаслідок дій неправомірного характеру з боку відповідачки.

Вирішуючи вимогу позивачки про стягнення з відповідачки на її користь компенсації за порушення авторського права в розмірі 289 872, 00 гривень, суд прийшов до наступного висновку.

Так, у відповідності до п. 4 ч. 3 ст. 55 Закону України «Про авторське право і суміжні права» суд має право постановити рішення, зокрема про стягнення компенсації (разового грошового стягнення), що визначається судом замість відшкодування збитків або стягнення доходу на розсуд суб`єкта авторського права та/або суб`єкта суміжних прав у розмірі від 2 до 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб або як фіксована подвоєна, а в разі умисного порушення - потроєна сума винагороди, яка була б сплачена за надання дозволу на використання об`єкта авторського права або об`єкта суміжних прав, з приводу якого виник спір; на вимогу осіб, передбачених у пунктах 2-5 частини першої цієї статті, - як фіксована подвоєна, а в разі умисного порушення - потроєна сума винагороди, яка була б сплачена за надання дозволу на використання відповідного об`єкта, з приводу якого виник спір.

Водночас, розмір компенсації, як то визначено вищевказаним положенням Закону, має бути ефективним, співрозмірним і стримуючим, спрямовуватися на відновлення порушених прав та застосовуватися таким чином, щоб уникнути створення перешкод законній діяльності користувача і водночас забезпечити захист від зловживань користувача. При визначенні розміру компенсації судом враховується тривалість та систематичність порушення, обсяг порушення (зокрема з урахуванням території його поширення), сфера господарювання та наміри порушника, вина та її форми, а також інші об`єктивні обставини.

Тому, визначаючи розмір компенсації, суд прийшов до висновку, що визначений позивачкою розмір компенсації в сумі 289 872, 00 гривень не є співрозмірним із порушеним правом. Судом враховано тривалість порушення (як встановлено в ході розгляду справи порушення мало місце з травня місяця 2023 року до ухвалення судового рішення у даній справі, однак після звернення позивачки до суду з даним позовом). Систематичність порушення відповідачкою прав позивачки суду не доведена. Водночас, судом прийнято до уваги обсяг порушення, а саме поширення його принаймні на усю територію України. Крім того, судом врахована сфера господарювання відповідачки, її наміри, вина та її форми.

Суд не приймає до уваги доводи адвоката відповідачки щодо розміру реальних завданих нею збитків позивачці і, відповідно, докази на підтвердження цих обставин, адже: по-перше, відшкодування збитків не є предметом спору у даній справі і позивачка, звертаючись до суду, обрала спосіб захисту на свій розсуд саме замість відшкодування збитків або стягнення доходу у виді компенсації (разового грошового стягнення); по-друге, вказаний адвокатом відповідачки розмір збитків не доведено належними доказами, які б у своїй сукупності були б достатніми для висновку про наявність обставин про які він стверджує.

Враховуючи вищевикладене, а також виходячи із принципів розумності та справедливості за даних обставин справи, суд прийшов до висновку, що компенсація в розмірі 134 200, 00 гривень, що становить 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, буде достатньо ефективною, співрозмірною і стримуючою, спрямованою саме на відновлення порушених прав позивачки і уникнення створення перешкод законній діяльності користувача і водночас забезпечить захист від зловживань користувача.

Керуючись положеннями ч. 4 ст. 55 Закону України «Про авторське право і суміжні права», суд прийшов до висновку про накладення на відповідачку штрафу у розмірі 10 відсотків суми, присудженої судом на користь позивачки. При цьому, сума штрафу має бути передана у встановленому порядку до державного бюджету.

Згідно із ч. 5 ст. 55 Закону України «Про авторське право і суміжні права» суд може постановити рішення про вилучення чи конфіскацію всіх піратських примірників творів, фонограм, відеограм чи записів програм організації мовлення, щодо яких встановлено, що вони були виготовлені або розповсюджені з порушенням авторського права та/або суміжних прав, а також засобів обходу технологічного засобу захисту об`єкта авторського права або об`єкта суміжних прав. Це стосується також усіх кліше, матриць, форм, оригіналів, магнітних стрічок, фотонегативів та інших предметів, за допомогою яких відтворюються примірники творів, фонограм, відеограм, записи програм організації мовлення, а також матеріалів і обладнання, що використовуються для їх відтворення і для виготовлення засобів обходу технологічного засобу захисту об`єкта авторського права або об`єкта суміжних прав. За рішенням суду вилучені піратські примірники об`єктів авторського права та/або об`єктів суміжних прав на вимогу особи, яка є суб`єктом авторського права або суб`єктом суміжних прав і права якої порушено, можуть бути передані цій особі. Якщо ця особа не вимагає такої передачі, піратські примірники підлягають знищенню за рахунок правопорушника, а матеріали і обладнання, що використовувалися для відтворення піратських примірників, підлягають відчуженню із зарахуванням виручених коштів до державного бюджету. Суд може постановити рішення про конфіскацію матеріалів і обладнання, що використовувалися для відтворення піратських примірників об`єктів авторського права та/або об`єктів суміжних прав, та їх знищення за рахунок правопорушника.

Судом встановлено, що позивачка не вимагає передачу їй піратських примірників об`єктів авторського права.

Отже, враховуючи вищевикладене, принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд прийшов до висновку про необхідність вилучення та знищення за рахунок відповідачки усіх піратських примірників творів образотворчого мистецтва « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та «Киця українка» авторства ОСОБА_4 щодо яких судом встановлено, що вони були виготовлені та розповсюджені з порушенням авторського права, а також усіх кліше, матриць, форм та інших предметів за допомогою яких відтворюються примірники відповідних творів, та матеріалів і обладнання, що використовуються для їх відтворення і для виготовлення, тим самим задовольнивши вимогу позивачки в цій в частині.

Таким чином, заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши письмові пояснення викладені у заявах по суті справи, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає частковому задоволенню.

Отже, враховуючи вищевикладене, а також положення ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивачки, шляхом:

-визнання дій ОСОБА_5 щодо використання твору « ІНФОРМАЦІЯ_1 » у дизайні товару «Український котик 45х45» та твору « ІНФОРМАЦІЯ_2 » у дизайні товару «Кішка господинька 40х45» такими, що порушують особисті немайнові та майнові авторські права ОСОБА_4 ;

-заборони ОСОБА_5 вчиняти дії, що порушують авторське право ОСОБА_4 , а саме: використання творів образотворчого мистецтва « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та «Киця українка» авторства ОСОБА_4 будь-якими способами;

-зобов`язання ОСОБА_5 опублікувати за власний рахунок в засобах масової інформації - газеті «Голос України» відомості про допущені нею порушення авторського права ОСОБА_4 на твори « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та «Киця українка» авторства ОСОБА_4 та судове рішення щодо цих порушень;

-вилучення та знищення за рахунок ОСОБА_5 усіх піратських примірників творів образотворчого мистецтва « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та «Киця українка» авторства ОСОБА_4 щодо яких встановлено, що вони були виготовлені або розповсюджені з порушенням авторського права, а також усіх кліше, матриць, форм та інших предметів за допомогою яких відтворюються примірники відповідних творів, та матеріали і обладнання, що використовуються для їх відтворення і для виготовлення;

-стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 компенсації за порушення авторського права в розмірі 134 200, 00 гривень;

-стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 моральної шкоди за порушення авторського права в розмірі 10 000, 00 гривень;

-стягнення з ОСОБА_5 до державного бюджету України штрафу в розмірі 14 420, 00 гривень.

В задоволенні решти позовних вимог, а саме в частині стягнення за порушення авторського права компенсації в розмірі 155 672, 00 гривень та моральної шкоди в розмірі 22 208, 00 гривень, слід відмовити, оскільки такі вимоги є необґрунтованими і недоведеними належними, допустимими та достовірними доказами в розумінні ст.ст. 77-79 ЦПК України, які б були достатніми, в розумінні ст. 80 ЦПК України, для задоволення позову в повному обсязі, враховуючи вищевикладене.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного висновку.

Згідно із ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивачкою при зверненні до суду було сплачено судовий збір в сумі 6 847, 04 гривень за подання позову, що підтверджується платіжними інструкціями № 54 від 23.06.2023 і № 61 від 05.07.2023. (а.с. 15зв., 16зв.)

Судом встановлено недоплату позивакою судового збору в сумі 24, 00 гривень.

Так, у відповідності до Закону України «Про судовий збір» розмір ставки судового збору за подання позовної заяви майнового характеру фізичною особою становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб 1 073, 60 гривень) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (13 420, 00 гривень), немайнового становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб 1 073, 60 гривень.

Таким чином, при зверненні до суду позивачка мала б сплатити: 5 368, 00 гривень за немайнові вимоги (5 х 1 073, 60 гривень) та 3 220, 80 гривень за майнові (1 % від ціни позову), що разом становить 8 588, 80 гривень. Однак, враховуючи подання процесуальних документів в електронній формі, застосовуючи коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору (ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»), розмір судового збору становив: 4 294, 40 гривень за немайнові вимоги та 2 576, 64 гривень за майнові, а разом 6 871, 04 гривень, а не 6 847, 04 гривень, як сплачено позивачкою. Водночас, встановлений факт недоплати судового збору не перешкоджає вирішенню питання про стягнення недоплаченої суми судового збору за результатами вирішення спору з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України.

Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, враховуючи вищевикладене, з відповідачки на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в сумі 5 447, 96 гривень (4 294, 40 гривень за немайнові вимоги (задоволено 100 %) і 1 153, 56 гривень за майнові вимоги (задоволено 44, 77 %)); з позивачки в дохід держави підлягає стягненню недоплачений судовий збір в сумі 24, 00 гривень.

Щодо інших судових витрат, то адвокати позивачки до закінчення судових дебатів у справі заявили про неможливість подання доказів, що підтверджують розмір понесених позивачкою судових витрат на професійну правничу допомогу з поважних причин, а тому просили суд вирішити дане питання після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно із ч. 2 і ч. 3 ст. 246 ЦПК України для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог, у зв`язку із чим, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому ст. 270 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі і в тому самому порядку, що й судове рішення.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, суд вважає за необхідне встановити позивачці п`ятиденний термін після ухвалення рішення по суті позовних вимог для надання суду доказів щодо розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу і призначає судове засідання для вирішення питання про судові витрати.

Доказів понесення сторонами по справі інших судових витрат суду не надано.

Враховуючи вищенаведене та керуючись Законом України «Про авторське право і суміжні права», п. 6 ч. 1 ст. 3, ст. 11, ч. 1 ст. 12, ст.ст. 13, 15, 16, 23, 418-426, 431-433, 435, 437-443 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 10-13, 76-83, 89, 133, 141, 229, 246, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати дії ОСОБА_5 щодо використання твору « ІНФОРМАЦІЯ_1 » у дизайні товару «Український котик 45х45» та твору « ІНФОРМАЦІЯ_2 » у дизайні товару «Кішка господинька 40х45» такими, що порушують особисті немайнові та майнові авторські права ОСОБА_4 .

Заборонити ОСОБА_5 вчиняти дії, що порушують авторське право ОСОБА_4 , а саме: використання творів образотворчого мистецтва « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та «Киця українка» авторства ОСОБА_4 будь-якими способами.

Зобов`язати ОСОБА_5 опублікувати за власний рахунок в засобах масової інформації - газеті «Голос України» відомості про допущені нею порушення авторського права ОСОБА_4 на твори « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та «Киця українка» авторства ОСОБА_4 та судове рішення щодо цих порушень.

Усі піратські примірники творів образотворчого мистецтва « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та «Киця українка» авторства ОСОБА_4 щодо яких встановлено, що вони були виготовлені або розповсюджені з порушенням авторського права, а також усі кліше, матриці, форми та інші предмети за допомогою яких відтворюються примірники відповідних творів, та матеріали і обладнання, що використовуються для їх відтворення і для виготовлення - вилучити та знищити за рахунок ОСОБА_5 .

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 компенсацію за порушення авторського права в розмірі 134 200, 00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду за порушення авторського права в розмірі 10 000, 00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_5 до Державного бюджету України штраф у розмірі 14 420, 00 гривень.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судовий збір в сумі 5 447, 96 гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави судовий збір в сумі 24, 00 гривень.

Призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати на 23 листопада 2023 року о 14 год. 30 хв. в приміщенні Вінницького міського суду Вінницької області за адресою: 21050, м. Вінниця, вул. Грушевського, 17 (зал судових засідань № 17).

ОСОБА_4 протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (до 13.11.2023) надати суду докази щодо розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку заява залишається без розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення до Вінницького апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ОСОБА_4 : ІНФОРМАЦІЯ_6 ; РНОКПП НОМЕР_3 ; місце проживання: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_5 : ІНФОРМАЦІЯ_7 ; РНОКПП НОМЕР_4 ; місце проживання зареєстроване у встановленому законом порядку: АДРЕСА_2 .

Рішення суду складено 13.11.2023.

Суддя: