ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дряниця Ю.В., Чумак О.В.,

секретар Стеценко В.С.,

з участю представника позивачки адвоката Джумелі Н.Г., відповідачки ОСОБА_1 , її представника - адвоката Бурбак О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 04 травня 2023 року, постановлене суддею Чувановою А.М. (повний текст складено 09 травня 2023 року),

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що позбавлена права користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

05.11.2021 ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про визнання її такою, що позбавлена право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову позивач зазначає, що є власником вказаної квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 04.12.1998. Відповідачка із 30.03.1993 по теперішній час зареєстрована у цій квартирі, однак з 2002 року разом з чоловіком однією сім`єю проживали за адресою: АДРЕСА_2 , там же проживав і їх син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Упродовж трьох останніх років ОСОБА_1 у квартирі не проживає, відсутні її речі, в оплаті комунальних платежів та утриманні квартири участі не приймає. Факт реєстрації відповідача порушує право позивача, як власника, на вільне розпорядження і користування майном, вона позбавлена можливості оформити субсидію, тому звернулася в суд з цим позовом та просить задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 04.05.2023 позовні вимоги ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Рішення вмотивовано тим, що позивачем не надано суду беззаперечних доказів щодо не проживання відповідача у спірній квартирі протягом останніх трьох років (як вказано позивачем в позовній заяві).

Не погодившись із таким рішенням, його в апеляційному порядку оскаржила позивачка. В апеляційній скарзі, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, які мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Звертає увагу, що заочним рішенням Октябрського районного суду м.Полтава від 10.02.2022 її позовні вимоги було задоволено, тому не погоджується з висновком районного суду в оскаржуваному рішенні щодо відсутності достатніх і беззаперечних доказів її позовних вимог.

Зазначає, що відповідач фактично не проживала у її квартирі, не сплачувала комунальні послуги більше ніж 3 роки до подачі вказаного позову.

Вважає неналежними докази, надані відповідачем до суду нібито про сплату нею комунальних послуг, а тому вони не можуть бути прийняті судом до уваги.

Зазначає, що 08.08.2021, маючи ключі від квартири, відповідачка заселилася до квартири, у зв`язку з чим нею викликалися правоохоронні органи. З того часу відповідачка продовжує проживати у квартирі і не сплачувати комунальні послуги.

Звертає увагу, що відповідачка лише через рік подала до суду заяву про перегляд заочного рішення, обґрунтовуючи тим, що більше року проживає в спірній квартирі, з метою виключення підстав для визнання її такою, що втратила право на користування квартирою.

Разом з апеляційною скаргою заявила клопотання про визнання поважними причини неподання нею до суду доказів та прийняти нові докази: копію акту проживання особи за місцем реєстрації; копію довідки з ПОКВПТ «Полтаваобленерго»; копію рапорту чергового Полтавського районного управління поліції від 08.08.2021; копії та оригінали квитанції про оплату комунальних послуг за 2016-2020 роки; копію довідки про заборгованість по комунальним послугам; докази на підтвердження стану здоров`я та госпіталізації.

15.08.2023 до Полтавського апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_1 , поданого в її інтересах представником адвокатом Бурбак О.В., в якому заперечила доводи апеляційної скарги. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В апеляційному суді представник позивачки - адвокат Джумеля Н.Г. підтримала доводи апеляційної скарги, наполягаючи на її задоволенні з урахуванням додаткових доказів.

Відповідачка ОСОБА_1 та її адвокат Бурбак О.В. проти апеляційної скарги заперечили, просили залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд встановив такі обставини.

Позивачу ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації житла згідно розпорядження від 04.12.1998 №4356, належить квартира АДРЕСА_3 . Вказане житлове приміщення складається із трьох житлових кімнат житловою площею 39,8 кв.м./ а.с.8-10/

Згідно ксерокопії паспорту та довідки відповідачка ОСОБА_1 зареєстрована у вказаній квартирі із 30.03.1993ю/а.с.6, 17/

Відповідно до довідки за результатами розгляду звернення, зареєстрованого до ІТС ІПНП (ЄО) за №20166 від 08.08.2021 установлено, що гр. ОСОБА_1 , протягом деякого часу проживала за адресою: АДРЕСА_4 . У зв`язку з певними обставинами переїхала за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем реєстрації, в результаті чого між нею та її матір`ю виник конфлікт./а.с.51/

Відмовляючи у задоволенні позову, районний суд виходивіз відсутності доказів, які б підтверджували факт не проживання відповідачки у спірній квартирі упродовж заявленого в позові періоду три роки.

Апеляційний суд з такими висновками районного суду погоджується. Доводи апеляційної скарги правильність цих висновків не спростовують, зводяться до незгоди з судовим рішенням та переоцінки доказів. При цьому колегія суддів враховує таке.

Стаття 47 Конституції України передбачає, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

У частинах четвертій і п`ятій статті 9 ЖК УРСР визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських об`єднань.

Відповідно до ч.1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла (ч.2 ст.405 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК Української РСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз`яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні; у осіб, які потребують догляду; внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право особи на повагу до житла (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мак Кенн проти Сполученого Королівства» від 13.05.2003, «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02.12.2010.

Втручання держави у право на повагу до житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві», інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною метою (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Зехентнер проти Австрії», 2009 року, пункт 56).

За приписами норм статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що підставою для позбавлення відповідачки права користування спірною квартирою, позивачка посилається на те, що остання не проживає у цьому житлі останні три роки, не приймає участі в утримання житла, оплаті комунальних послуг. Однак будь-яких належних та допустимих доказів заявлених обставин позивачка до суду першої інстанції не надала. Натомість відповідачка при перегляді заочного рішення надала копії квитанцій про сплату нею комунальних послуг у спірній квартирі у період 2021-2023 роках.

Аналізуючи матеріали справи судом встановлена відсутність відповідних та належних доказів, що підтверджують факт не проживання відповідача ОСОБА_4 за місцем реєстрації, за адресою: АДРЕСА_1 . Також відповідачем надано копії квитанцій про сплату комунальних послуг у період 2021-2023 роках./а.с.71-84/

Додані позивачкою до апеляційної скарги нові докази, посилаючись на поважність причин їх не надання до суду першої інстанції копію акту проживання особи за місцем реєстрації; копію довідки з ПОКВПТ «Полтаваобленерго»; копію рапорту чергового Полтавського районного управління поліції від 08.08.2021; копії та оригінали квитанції про оплату комунальних послуг за 2016-2020 роки; копію довідки про заборгованість по комунальним послугам; докази на підтвердження стану здоров`я та госпіталізації, колегія суддів не приймає з такиз підстав.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (частина перша та друга статті 367 ЦПК України).

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (частина третя статті 367 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 27.03.2023 у справі №686/9366/20 зазначено, що тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої-третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.

Звертаючись в суд із апеляційною скаргою та обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги новим доказом, позивачка не довела існування об`єктивних обставин неможливості їх своєчасного надання. Відтак, за правилами ч.2 ст.356 ЦПК України такі докази не можуть становити предмет дослідження суду апеляційної інстанції.

При цьому колегія суддів враховує позицію Верховного Суду у справі №499/895/19 від 12.10.2023, за якої сторони мають усвідомлювати, що інститути апеляційного та касаційного перегляду впроваджені для усунення можливих помилок судового розгляду справ у першій інстанції, а не для усунення помилок сторони, допущених нею під час розгляду справи судом першої інстанції, у формулюванні стороною своїх позовних вимог та доказової бази.

Колегія суддів визнає неспроможними та відхиляє доводи апеляційної скарги про достатність доказів її позовних вимог з посиланням на заочне рішення Октябрського районного суду м.Полтава від 10.02.2022, яким її позовні вимоги було задоволено. Вказане рішення не має преюдиційного значення у цій справі, оскільки було скасовано при його перегляді за заявою ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги про фактичне не проживання відповідачки у спірній квартирі, яка до того ж не сплачувала комунальні послуги більше ніж 3 роки до подачі вказаного позову,- не заслуговують на увагу та відхиляються апеляційним судом, оскільки є загальними твердженнями позивачки, не ґрунтуються на відповідних доказах та не можуть бути визнані судом такими, що давали б підстави для задоволення позову.

Заперечення в апеляційній скарзі належності доказів, наданих відповідачем до суду першої інстанції при перегляді заочного рішення про сплату нею комунальних послуг, не спростовують факту здійснення таких платежів та наявності заборгованості по комунальних послугах, що надаються у спірній квартирі, що підтверджено як представником позивача, так і відповідачкою, які заявили про наявність відповідного судового рішення про стягнення такої заборгованості, в тому числі, з відповідачки.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що 08.08.2021, маючи ключі від квартири, відповідачка заселилася до спірної квартири, у зв`язку з чим викликалися правоохоронні органи, не спростовують правильність висновків районного суду щодо відсутності підстав для визнання відповідачки такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Колегія суддів також визнає такими, що ґрунтуються на власних припущеннях позивачки, доводи її апеляційної скарги про умисел відповідачки на створення обставин свого проживання у спірному житлі з метою виключення підстав для визнання її такою, що втратила право на користування квартирою, зв`язку чим вона лише через рік подала до суду заяву про перегляд заочного рішення.

Інших доводів на спростування законності оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

У суді апеляційної інстанції відповідачка та її адвокат заявили про стягнення з позивачки витрат на правову допомогу в розмірі 5 000,00 грн., надавши на підтвердження цих втрат акт прийому-передачі наданих послуг з розрахунком витрат.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України).

Згідно частин першої-шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Із урахуванням складності справи, обсягу виконаних адвокатом робіт, а також враховуючи пенсійний вік та стан здоров`я позивачки, апеляційний суд визнає можливим зменшити до стягнення розмір таких витрат до 2 000,00 грн.

Враховуючи викладене апеляційний суд приходить до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, а рішення районного суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.367,368, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 04 травня 2023 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на ОСОБА_5 2000,00 грн. витрат на правову допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14.11.2023.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді Ю.В. Дряниця

О.В. Чумак