Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

25 жовтня 2023 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Ковтун Н.Г.,

за участю

секретаря судового засідання - Фартушної Є.К.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_2 ,

третьої особи - ОСОБА_3

представника третьої особи - Стельмаха І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 214/10390/21 за позовною заявою ОСОБА_4 до Криворізької міської ради, треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , Міністерство юстиції України, про визнання незаконним та скасування наказу Міністерства юстиції України № 1091/5 від 24.03.2021 «Про задоволення скарги»,-

ВСТАНОВИВ:

07 грудня 2021 року позивач ОСОБА_4 через свого представника адвоката Лісового Д.О. звернувся до суду із позовом до Криворізької міської ради, треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , Міністерство юстиції України, про визнання незаконним та скасування наказу Міністерства юстиції України № 1091/5 від 24.03.2021 «Про задоволення скарги», в якому просив визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства юстиції України № 1091/5 від 24.03.2021 «Про задоволення скарги».

Ухвалою суду від 09 грудня 2021 року вказану позовну заяву було залишено без руху та надано ОСОБА_4 строк на усунення недоліків, зазначених в ухвалі суду терміном у 10 днів з моменту вручення ухвали суду.

10 лютого 2023 року надійшла уточнена позовна заява ОСОБА_4 до Криворізької міської ради, треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , Міністерство юстиції України, про визнання незаконним та скасування наказу Міністерства юстиції України № 1091/5 від 24.03.2021 «Про задоволення скарги».

11 лютого 2022 року ухвалою суду позовну заяву ОСОБА_4 до Криворізької міської ради, треті особи на стороні позивача ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , третя особа на стороні відповідача Міністерство юстиції України про визнання незаконним та скасування наказу Міністерства юстиції України № 1091/5 від 23.03.2021 року «Про задоволення скарги» визнано неподаною та повернуто позивачу.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 квітня 2022 року апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_6 задоволено, ухвалу суду від 11 лютого 2022 року скасовано та справу направлено для розгляду.

Ухвалою суду від 13 травня 2022 року справу прийнято до розгляду та призначено підготовче судове засідання.

Свої уточнені вимоги позивач мотивує тим, що 20.08.2018 між ОСОБА_5 та ним укладено договір дарування незавершеного будівництва будівель та споруд автостоянки, який зареєстрований в реєстрі за №1208 та посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Меньшиковою К.О. Також, 20.08.2018 на підставі відповідного рішення приватного нотаріуса Меньшикової К.О державну реєстрацію прав та їх обтяжень внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідний запис про право власності під індексним номером: 42621761 від 20.08.2018. На підставі даного договору дарування позивач набув у приватну власність : незавершене будівництво будівель і споруд Автостоянки, відсоток готовності об`єкта 95%, яке складається з: літ А сторожка загальною площею 7,3 кв.м; поз.№1 огорожа.

У травні 2020 через секретаря Криворізької міської ради Маляренка С.В. до Міністерства юстиції України було подано скаргу від 12.05.2020 вих. №24, (зареєстрованої в Міністерстві юстиції України за вхідним номером №10047-26-20 від 18.05.2020) на рішення державного реєстратора Колесник Інги Миколаївни та приватного нотаріуса Меньшикової Кристини Олександрівни.

Зокрема, дана скарга відповідача була мотивована тим, що первинна державна реєстрація права власності на незавершене будівництво будівель і споруд Автостоянки проведена із порушенням вимог законодавства в результаті чого неправомірно зареєстровано на зазначене майно право власності за ОСОБА_3 (третя особа на стороні позивача 1, первісний власник), а у подальшому такі дії призвели до незаконного відчуження зазначеного майна на користь ОСОБА_5 (третя особа на стороні позивача 2), яка відчужила (подарувала) таке майно позивачу. Відповідачем було зазначено, що він є власником земельної ділянки, на якій розташований об`єкт незавершеного будівництва та яке наразі перебуває у власності позивача та вважає, що оскаржувані рішення державного реєстратора та приватного нотаріуса є незаконними та такими, що порушують його права, що такі обставини порушують права територіальної громади міста Кривого Рогу, як законного власника.

01.03.2021 за результатами розгляду вказаної вище скарги відповідача прийнято висновок колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, яким рекомендовано задовольнити частково скаргу Криворізької міської ради від 12.05.2020 №24; скасувати рішення від 17.08.2018 за №42591247, прийняте державним реєстратором Дніпропетровської обласної філії Комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Колесник І.М.; в іншій частині вимог Криворізької міської ради відмовити.

24.03.2021 Міністерство юстиції України на підставі вказаного рішення Комісії видало оскаржуваний наказ №11091/5 від 24.03.2021 «Про задоволення скарги».

Проте, позивач не погоджується із таким Наказом, вважає за необхідне визнати його незаконним та скасувати, як такого, що призводить до порушення його права власності та оскаржуваний Наказ прийнятий за результатам розгляду скарги Криворізької міської ради, яка подана із пропуском строків на звернення до Міністерства юстиції України; Колегія допустила порушення строків розгляду скарги; Колегія розглядала питання які стосуються спору про право; Позивача не повідомлено про розгляд скарги відповідача, чим порушено право позивача на участь у процесі прийняття їх рішення (висновку) щодо скарги відповідача; Колегією не враховано, що станом на час прийняття рішення державного реєстратора Колесник І.М. від 17.08.2018 №42591247 відомості про наявність речового права (оренди) на земельну ділянку під об`єктом, що наразі належить позивачу у Державному земельному кадастрі та у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; та наявні інші підстави для визнання Наказу незаконним та його скасування.

31 травня 2022 року через канцелярію суду надійшло клопотання від третьої особи Міністерства юстиції України про долучення до матеріалів справи письмових документів, як доказів, а саме просить долучити усі документи, які розглядались Колегією Міністерства юстиції України з розгляду скарг Криворізької міської ради на рішення дії та бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції України та за висновками якої Міністерство юстиції України видало наказ №1091/5 від 24.03.2021 року «Про задоволення скарги», як докази по справі (т.2 а.с.1-119).

Через канцелярію суду 08 червня 2022 року надійшли письмові пояснення від третьої особи представника Міністерства юстиції України, які були підтримані у судовому засіданні. (т.2 а.с.120-147).

22 червня 2022 року від представника позивача ОСОБА_4 адвоката Лісового Д.О. надійшло клопотання про долучення доказів по справі, а саме роздруківку оголошення із сайту Криворізької міської ради, що підтверджує обізнанінсть відповідача, щодо правочину, який оспорювали. Останній клопотання підтримав.

Клопотання мотивовано тим, що на підтвердження тих обставин, що виконавчий комітет Криворізької міської ради цілком розумів і знав про положення законодавства щодо порядку оскарження і строків оскарження дій державного реєстратора та свідомо допустив пропуск таких строків, про що свідчить публічне оголошення виконавчого комітету Криворізької міської ради на офіційному сайті Криворізької міської ради. Така публікація є додатковим доказом того, що службові особи не вжили належних і своєчасних заходів із оскарження дій державного реєстратора виключно через власну недбалість, що не може бути поважною причиною пропуску 60-ти денного строку на подання скарги до міністерства юстиції України (т.2 а.с167-181).

13 жовтня 2022 року на адресу суду від відповідача Криворізької міської ради надійшов відзив, в якому просить відмовити в задоволенні позову за безпідставністю та необґрунтованістю заявлених вимог.

Свої заперечення проти позову обґрунтовує тим, що приймаючи рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, державний реєстратор зобов`язаний ретельно перевірити документи, які подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, а також встановити факт відсутності підстав для відмови у такій реєстрації. Згідно ч. 8 ст. 18 Закону №1952-IV державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Загальними засадами державної реєстрації прав, зокрема, є гарантування державною об`єктивності. Достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження, внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом (ст. 3 Закону №1952-IV). Отже, Держава в особі державного реєстратора виступає гарантом дотримання законності при здійсненні реєстраційних дій. Однак, державним реєстратором Колесник І.М. означених вимог дотримано не було. Здійснена нею державна реєстрація права власності на незавершене будівництво, будівель і споруд автостоянки за адресою: АДРЕСА_1 , була проведена на підставі неналежних на недостатніх для здійснення такої реєстрації документів, що свідчить про недотримання вимог Закону №1952-IV щодо: перевірки їх на відповідність вимогам законодавства, відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами (на земельну ділянку під таким об`єктом); використання відомостей Державного земельного кадастру, що в кінцевому результаті призвело до прийняття незаконного рішення, яке порушує права територіальної громади м. Кривого Рогу, як законного власника земель комунальної власності, на якій розташований такий об`єкт, адже унеможливлює вільне користування та розпорядження землею, чим грубо порушує ст. 14 Конституції України, та ст. 319 ЦК України. Так, відкриваючи 17.08.2018 розділ, державний реєстратор Дніпропетровської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Колесник І.М. проігнорувала інформацію, що містилася у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, щодо об`єкту нерухомого майна комунальної форми власності земельної ділянки площею 0,2912 га, з кадастровим №0:06:134:0057, цільове призначення 1.11.6, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 110. Право власності на вказану земельну ділянку зареєстровано за територіальною громадою м. Кривого Рогу в особі Криворізької міської ради 31.07.2018, номер запису про право власності 27365407, державним реєстратором виконавчого комітету Криворізької міської ради Рощиною М.О. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 42408930 від 06.08.2018. Підстава виникнення права власності рішення Криворізької міської ради від 237.06.2018 №2856 «Про реєстрацію права комунальної власності на земельні ділянки».

Власник земельної ділянки має право надати її в користування іншій особі для будівництва промислових, побутових, соціально-культурних, житлових та інших споруд і будівель (суперфіцій). Таке право виникає, зокрема, на підставі договору 9ст. 413 ЦК Украхни). Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Так, ні підставі рішення Криворізької міської ради від 28.11.2007 №20206, між Криворізькою міською радою та ФОП ОСОБА_3 29.12.2007 року був укладений договір оренди земельної ділянки, який зареєстрований у Криворізькому відділі Дніпропетровської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 05.03.2008 за №41. Відповідно до якого Орендарю надано в користування строком на 2 роки земельну ділянку площею 0,2912 га, з кадастровим номером :06:134:0057, для розміщення автостоянки, що знаходиться на АДРЕСА_2 . Дія договору в подальшому була продовжена строком на 3 роки додатковою угодою від 20.04.2010, яка зареєстрована у Криворізькому міському відділі Дніпропетровської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 14.05.20210 за №95.

Тобто, у березні 2013 року строк вищезазначеного договору закінчився та цей договір не було поновлено на новий строк.

За таких обставин, у серпні 2018 року у ОСОБА_3 не існувало документа, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом згідно приписів частини першої статті 27-1 Закону №1952-IV. Переконатися в цьому мала змогу державний реєстратор ОСОБА_7 .

З огляду на вищевикладене, Колегією Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції правомірно сформований висновок від 01.03.2021 та рекомендовано скасувати рішення державного реєстратора Колесник І.М. від 17.08.2018 №42591247, з причини його прийняття з порушенням вимог статей 10,18,24,27-1 Закону №1952-IV, оскільки воно прийнято на підставі документів, з яких не вбачається наявність у ОСОБА_3 діючих речових прав на земельну ділянку під об`єктом незавершеного будівництва.

Таким чином, з викладеного вбачається, що оскаржуваний наказ Міністерства юстиції України від 24.03.2021 №1091/5 «Про задоволення скарги» прийнятий у повній відповідності до норм Законодавства України з урахуванням дійсних обставин справи, при цьому твердження позивача про наявність у державних реєстрах інформація про право користування ОСОБА_3 земельною ділянкою станом на 17.08.2018 є голослівними, адже не підтверджені відповідними доказами.

Щодо дотримання Криворізькою міською радою строків звернення до Міністерства юстиції України зі скаргою, вказує наступне. 16.03.2020, під час підготовки до судового засідання у справі №904/5896/18 за позовом Криворізької міської ради до ФОМ ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за користування земельною ділянкою з кадастровим номером :06:134:0057 відповідачу з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16.03.2020 №204325605 стало відомо, що державним реєстратором Дніпропетровської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Колесник І.М. 17.08.2018 прийнято рішення №42591247 про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на об`єкт нерухомого майна незавершеного будівництва, будівель і споруд автостоянки, відсоток готовності об`єкта 95%, яке складається з будівлі сторожки літ. А загальною площею 7,3 кв.м; поз. №1-огорожі, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . З огляду на що, 12.05.2021 Криворізька міська рада звернулась до міністерства юстиції зі скаргою задля захисту своїх порушених прав та інтересів. Як позовна заява так і додані документи до неї не містять жодних доказів того, що підтверджують факт інформування відповідача про проведення державної реєстрації на тимчасову споруду автостоянки, розташовану на земельній ділянці з кадастровим номером 121100000:06:134:0057. Таким чином, вбачається дотримання Криворізькою міською радою встановлених Законом №1952-IV строків звернення до Міністерства юстиції України зі скаргою від 12.05.2020 №24 (т.2 а.с.211-216).

Представник позивача адвокат Лісовий Д.О., 18.10.2022 року через канцелярію суду подав клопотання, яке підтримав у судовому засіданні про долучення доказів по справі, щодо перевірки державним реєстратором відомостей про земельну ділянку та про зареєстроване право оренди первісного власника незавершеного будівництва.

Крім того, представник позивача адвокат Лісовий Д.О., 18.10.2022 року через канцелярію суду подав клопотання, яке підтримав у судовому засіданні про долучення до цивільної справи та врахування при розгляді справи постанови Верховного суду від 09.02.2022 по справі №757/34482/19-ц.

Окрім того, представник позивача адвокат Лісовий Д.О., 18.10.2022 року через канцелярію суду подав клопотання, яке підтримав у судовому засіданні про долучення доказів по справі, а саме протокол засідання Колегії від 01.03.2021.

Представник відповідача та третьої особи проти задоволення клопотання не заперечували.

Крім того, третя особа на стороні позивача ОСОБА_3 надав суду письмові пояснення, які просив долучити до матеріалів справи та врахувати їх при розгляді справи, які підтримав в судовому засіданні.

12.12.2022 року представник позивача адвокат Лісовий Д.О., через канцелярію суду подав клопотання, яке підтримав у судовому засіданні про долучення до матеріалів справи та врахування при розгляді справи постанови Верховного суду від 04.10.2022 року по справі №910/21222/20.

Крім того, 12.12.2022 року представник позивача адвокат Лісовий Д.О., через канцелярію суду подав клопотання, яке підтримав у судовому засіданні про долучення доказів по справі, а саме журналу обліку надходження (вибуття) реєстраційних справ.

Крім того, 12.12.2022 року представник позивача адвокат Лісовий Д.О., через канцелярію суду подав клопотання, яке підтримав у судовому засіданні про долучення доказів по справі, а саме інформаційних довідок та виписок із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

До того ж, представник позивача адвокат Лісовий Д.О. надав докази відправки вищевказаних клопотань.

12.12.2022 року, третя особа на стороні позивача ОСОБА_3 , через канцелярію суду надав суду клопотання, яке підтримав у судовому засіданні про долучення доказів по справі, а саме виписок із Державного реєстру речових прав.

05.01.2023 року третя особа, на стороні відповідача Міністерство юстиції України подав заперечення на клопотання про долучення доказів по справі (інформаційних довідок та виписок із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно).

23.01.2023 року позивач ОСОБА_4 , через канцелярію суду подав письмові пояснення, які підтримав у судовому засіданні.

23.01.2023 року третя особа, на стороні відповідача Міністерство юстиції України подав клопотання про виклик свідків, яке підтримав в судовому засіданні.

Представник позивача адвокат Лісовий Д.О. та третя особа ОСОБА_3 проти задоволення клопотання заперечували.

Дослідивши заявлене клопотання та долучені до клопотання документи, вислухавши думку учасників справи, суд відмовляє у клопотанні про допит свідків, оскільки не стосується предмету спору.

У судовому засідання 28.02.2023 року представник відповідача Криворізької міської ради подав письмові пояснення, які підтримав в повному обсязі.

Учасники розгляду цивільної справи не заперечували щодо долучення письмових пояснень.

28 лютого 2023 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу за позовною заявою ОСОБА_4 до Криворізької міської ради, треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , Міністерство юстиції України, про визнання незаконним та скасування наказу Міністерства юстиції України № 1091/5 від 24.03.2021 «Про задоволення скарги», до судового розгляду (т. 3 а.с.112).

23.03.2023 року представник позивача адвокат Лісовий Д.О. подав клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 72088,80 грн., яке підтримав в судовому засіданні. Згодом подав клопотання про збільшення витрат на правничу допомогу.

Відповідач та третя особа заперечували проти задоволення вказаного клопотання.

Окрім того, 23.03.2023 року позивач ОСОБА_4 через канцелярію суду подав письмові пояснення із додатками до матеріалів справи, надав докази відправки. Представник позивача наполягав на долученні письмових пояснень.

Відповідач та третя особа заперечували проти долучення письмових пояснень.

Дослідивши заявлене клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та письмові пояснення позивача ОСОБА_4 , вислухавши думку учасників справи, суд долучив письмові пояснення та клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язує надати оригінал договору.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовну заяву, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Зазначив на те що за скаргою відповідача наказом мін.юста була скасована реєстрація права власності . Відповідач пропустив строк звернення зі скаргою. Крім того, правова норма, щодо якої діяв мін.юст визнана неконституційною.

В судовому засіданні третя особа на стороні позивача ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав повністю. Відповідач був обізнаний про наявність судових спорів щодо подовження оренди земельної ділянки, тому безпідставно звернувся зі скаргою до мін.юсту, пропустив строк звернення зі скаргою. Крім того, при розгляді скарги в мін.юсті він поніс витрати на юридичну допомогу, які просить стягнути з відповідача.

В судовому засіданні представник відповідача Криворізької міської ради заперечувала проти задоволення позовних вимог. підтримала пояснення, викладені у відзиві та просить відмовити в позові. Вважає, що Міністерство юстиції діяло відповідно до своїх повноважень, повідомлення про розгляд скарги було на сайті, тому сторони могли дізнатися про дану подію, державний реєстратор порушив закон, право власності перейшло після закінчення строку оренди, тому скарга і була задоволена.

В судовому засіданні представник третьої особи на стороні відповідача - Міністерство юстиції України Стельмах І.В. заперечував щодо задоволення позовних вимог. Реєстратор діяв з порушенням закону, тому здійснена ним реєстрація була скасована.

Суд, заслухавши їх пояснення, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов таких висновків.

За змістом статей 15-16, 21 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання і до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Вимоги ст. 264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Учасники скористалися правовою допомогою.

Судом встановлено, що 29.12.2007 Криворізькою міською радою та ФОП ОСОБА_3 був укладений договір оренди земельної ділянки №141, що реєстрований у Криворізькому відділі Дніпропетровської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» 05.03.2008 за №41. Згідно п. 6 цього договору його укладено на 2 роки (т. 2 а.с.9-12).

Відповідно до п. 1 Договору, Орендодавець на підставі рішення міської ради №2026 від 28.11.2007, надає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для розміщення автостоянки, яка знаходиться на вул. Качалова у Саксаганському районі м. Кривого Рогу.

Під час укладання договору Сторони керуючись постановою Кабінету Міністрів України від 13.12.2006 №1724 «Деякі питання оренди земель» та додатків №1,2 до цієї постанови підписали погоджений розрахунок розміру орендної плати де узгодили, що річний розмір орендної плати становить 11713,41 грн.. Така сума річної орендної плати була розрахована з урахуванням витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №68 від 07.02.2007, який згідно прикінцевих положеннях договору є невід`ємною частиною.

20.04.2010, між тими ж сторонами була укладена Додаткова угода про продовження терміну дії означеного Договору та внесення змін до нього(т.2 а.с.17-18).

Під час укладання додаткової угоди договору Сторони також керуючись постановою Кабінету Міністрів України від 13.12.2006 №1424 «Деякі питання земель» та додатків №12до цієї постанови підписали новий погоджений розрахунок розміру орендної плати де узгодили, що річний розмір орендної плати змінився та становить 12709,13 грн. Така сума річної орендної плати була розрахована з урахуванням витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №216 від 12.03.2010, який згідно прикінцевих положеннях договору є його невід`ємною частиною.

Відповідно до п.5 Договору строк дії договору 2 роки. Після закінчення строку договору Орендар, який належно виконував обов`язки відповідно до умов договору, має переважне право поновлення його на новий строк.

Відповідно до п.п.2.2 Розділ «Об`єкт оренди» доповнено пунктом такого змісту «тимчасова споруда автостоянки».

Маючи намір у подальшому використовувати орендну земельну ділянку від ОСОБА_3 до Криворізької міської ради була подана відповідна заява про поновлення договору оренди земельної ділянки із відповідним проектом додаткової угоди.

Однак, 24.04.2013, рішенням Криворізької міської ради №1927 ФОП ОСОБА_3 було відмовлено в поновленні Договору оренди земельної ділянки, зобов`язано його припинити комерційне використання земельної ділянки та повернути її міській раді (т. 2 а.с.25).

Проте, в основу рішення Криворізької міської ради №1927 від 24.04.2013 «Про відмову в поновленні договору оренди земельної ділянки» покладене рішення Криворізької міської ради №3884 від 14.05.2010 «Про затвердження технічної документації з нормативно грошової оцінки земель міста Кривого Рогу», яке було визнано у судовому порядку нечинним.

20.08.2018 між ОСОБА_5 (третя особа на стороні позивача/дарувальник) та ОСОБА_4 (позивач/обдарований) укладено договір дарування незавершеного будівництва будівель та споруд автостоянки, який зареєстрований в реєстрі № 1208 та посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Меньшиковою К.О.

20.08.2018 на підставі відповідного рішення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Меньшикової К.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідний запис про право власності під індексним номером: 42621761.

На підставі даного договору дарування позивач набув у приватну власність: Незавершене будівництво будівель та споруд Автостоянки, відсоток готовності об`єкта 95%, яке складається з: літ.А сторожка загальною площею 7,3 кв.м; поз. № 1-огорожа.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16.03.2020 №204325605, вбачається, що державним реєстратором Дніпропетровської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Колесник І.М. 17.08.2018 було прийнято рішення №42591247 про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на об`єкт нерухомого майна незавершеного будівництва, будівель і споруд автостоянки, відсоток готовності об`єкта 95%, яке складається з: літ. А сторожка, загальною площею 7,3 кв.м; поз. №1 огорожа, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (т.2 а.с.26-27).

20.05.2020 Криворізька міська рада звернулася зі скаргою до Міністерства юстиції України на рішення державного реєстратора Колесник Інги Миколаївни та приватного нотаріуса Меньшикової Кристини Олександрівни (т.2 а.с.3-8).

24.03.2021 Міністерством юстиції України видано Наказ № 1091/5 «Про задоволення скарги», яким:

- скаргу Криворізької міської ради від 12.05.2020 №24 задоволено частково;

- скасовано рішення від 17.08.2018 №42591247, прийняте державним реєстратором Дніпропетровської обласної філії Комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Колесник Інгою Миколаївною;

- в іншій частині вимог відмовлено;

- виконання пункту 2 Наказу покладено на Офіс протидії рейдерству (т.1 а.с.33-34).

Підставою прийняття наказу зазначено: висновок Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції від 01.03.2021 за результатом розгляду скарги Криворізької міської ради від 12.05.2020 №24, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 18.05.2020 № 10047-26-20 (т.1 а.с.32).

Відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Згідно зі статями 12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом частини 1 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Повноваження Міністерства юстиції України у спірних правовідносинах визначаються, зокрема, Законом № 1952-IV, Порядком № 1128.

Відповідно до частин першої та другої статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду. Міністерство юстиції України розглядає скарги: 1) на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав (крім випадків, коли таке право набуто на підставі рішення суду, а також коли щодо нерухомого майна наявний судовий спір); 2) на рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Міністерства юстиції України.

Пунктом 2 Порядку № 1128 встановлено, що для забезпечення розгляду скарг суб`єктом розгляду скарги утворюються постійно діючі комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації, положення та склад яких затверджуються Мін`юстом або відповідним територіальним органом.

До повноважень комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації належить розгляд скарги по суті, встановлення наявності чи відсутності обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення скаржника, та інші обставини, які мають значення для об`єктивного розгляду скарги, у тому числі шляхом перевірки відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Процедура розгляду скарги визначена статтею 37 Закону № 1952-IV та Порядком № 1128.

Так, відповідно до частини третьої статті 37 Закону № 1952-IV рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України та його територіальних органів протягом 60 календарних днів з дня прийняття рішення, що оскаржується, або з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення її прав відповідною дією чи бездіяльністю.

Положеннями частин п`ятої-шостої статті 37 Закону № 1952-IV встановлено, що днем подання скарги вважається день її фактичного отримання Міністерством юстиції України або його територіальним органом, а в разі надсилання скарги поштою - дата отримання відділенням поштового зв`язку від скаржника поштового відправлення зі скаргою, яка зазначена відділенням поштового зв`язку в повідомленні про вручення поштового відправлення або на конверті.

Частиною восьмою статті 37 Закону № 1952-IV визначено вичерпний перелік підстав для відмови Міністерством юстиції України та його територіальними органами у задоволенні скарги, серед яких, зокрема: 1) скарга оформлена без дотримання вимог, визначених частиною п`ятою цієї статті; 2) на момент прийняття рішення за результатом розгляду скарги відбулася державна реєстрація цього права за іншою особою, ніж зазначена у рішенні, що оскаржується; 3) наявна інформація про судове рішення або ухвалу про відмову позивача від позову з того самого предмета спору, про визнання позову відповідачем або затвердження мирової угоди сторін; 4) наявна інформація про судове провадження у зв`язку із спором між тими самими сторонами, з тих самих предмета і підстав; 5) є рішення цього органу з того самого питання; 6) в органі розглядається скарга з цього питання від того самого скаржника; 7) скарга подана особою, яка не має на це повноважень; 8) закінчився встановлений законом строк подачі скарги; 9) розгляд питань, порушених у скарзі, не належить до компетенції органу; 10) державним реєстратором, територіальним органом Міністерства юстиції України прийнято таке рішення відповідно до законодавства.

Згідно п. 10 Порядку, для розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально Мін`юст чи відповідний територіальний орган запрошує скаржника, державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіальний орган Мін`юсту, рішення, дія або бездіяльність яких оскаржується, а також інших заінтересованих осіб, зазначених у скарзі у сфері державної реєстрації або встановлених відповідно до відомостей реєстрів.

Відсутність осіб належним чином повідомлених осіб, визначених абзацом першим цього пункту, під час розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально не є перешкодою для її розгляду.

Відповідно до п. 11 Порядку, Мін`юст чи відповідний територіальний орган своєчасно, але не пізніше ніж за два дні до дня розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально повідомляє особам, визначеним у пункті 10 цього Порядку, про час і місце засідання колегії шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Мін`юсту та додатково одним з таких способів:

1) телефонограмою (якщо номер телефону зазначено у скарзі у сфері державної реєстрації, повідомлено заінтересованою особою або встановлено з інших офіційних джерел);

2) засобами електронної пошти (якщо адресу електронної пошти зазначено у скарзі у сфері державної реєстрації, доданих до неї документах, повідомлено заінтересованою особою або встановлено з інших офіційних джерел).

Згідно п. 12 Порядку, копії скарги у сфері державної реєстрації та доданих до неї документів надаються особам, визначеним у пункті 10 цього Порядку (крім скаржника), в день розгляду Мін`юстом чи відповідним територіальним органом скарги у сфері державної реєстрації колегіально.

За відповідним клопотанням осіб, визначених в абзаці першому цього пункту, колегія відкладає розгляд скарги у сфері державної реєстрації на не більше ніж одну годину для забезпечення можливості ознайомлення таких осіб з відповідною скаргою та доданих до неї документів. Особи, визначені в абзаці першому цього пункту, мають право подавати письмові пояснення по суті скарги у сфері державної реєстрації, які обов`язково приймаються колегією до розгляду.

Пунктом 13 Порядку визначено, що за результатом розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально колегія формує висновок про те, чи:

1) встановлено наявність порушень закону у рішеннях, діях або бездіяльності державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту;

2) підлягає скарга у сфері державної реєстрації задоволенню (в повному обсязі чи частково (з обов`язковим зазначенням в якій частині) шляхом прийняття Мін`юстом чи відповідним територіальним органом рішень, передбачених законом.

Згідно п. 14 Порядку, за результатами розгляду скарги у сфері державної реєстрації, у тому числі колегіально, Мін`юст чи відповідний територіальний орган приймає рішення про задоволення скарги у сфері державної реєстрації або про відмову в її задоволенні з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч. 6 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» за результатами розгляду скарги Міністерство юстиції України та його територіальні органи приймають мотивоване рішення про:

1) відмову у задоволенні скарги;

2) задоволення (повне чи часткове) скарги шляхом прийняття рішення про:

а) скасування рішення про державну реєстрацію прав, скасування рішення територіального органу Міністерства юстиції України, прийнятого за результатами розгляду скарги;

б) скасування рішення про зупинення державної реєстрації прав, про зупинення розгляду заяви або про відмову в державній реєстрації прав та проведення державної реєстрації прав;

в) виправлення помилки, допущеної державним реєстратором;

в-1) усунення порушень, допущених державним реєстратором, з визначенням строків для виконання наказу;

г) тимчасове блокування доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав;

ґ) анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав;

е) притягнення до дисциплінарної відповідальності посадової особи територіального органу Міністерства юстиції України;

є) направлення до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю.

Рішення, передбачені підпунктами "а", "ґ" і "е" пункту 2 цієї частини, приймаються виключно Міністерством юстиції України.

Відповідач у відзиві вказує, що наказ який є предметом колегіального розгляду був ним оприлюднений на офіційному сайті.

Але доказів своєчасного повідомлення усіх заінтересованих осіб зазначених у скарзі, права яких він зачіпає, про час та місце проведення засідання, для її розгляду матеріали справи не містять.

Посилання відповідача у відзиві на позов на те, що позивача та всіх осіб було повідомлено про час і місце засідання шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Мін`юсту, суд оцінює критично.

Опублікування повідомлення на офіційному сайті Міністерства юстиції України не є достатнім доказом повідомлення позивача та заінтересованих осіб, державного реєстратора, які вказані у скарзі, про час і місце розгляду скарги, адже у них немає обов`язку здійснювати моніторинг сайту Мін`юсту щодо розміщення на ньому такої інформації.

Правова позиція з цього приводу викладена у Постанові Верховного Суду у справі № 814/2229/17 від 14.11.2018 року, згідно якого Верховним судом зроблений наступний правовий висновок - «Верховним Судом відхиляються доводи відповідача щодо можливості позивача ознайомитися зі змістом відповідних наказів на офіційному сайті Міністерства юстиції України, оскільки відповідно до статті 19 Конституції України ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством, а отже позивач не зобов`язаний здійснювати моніторинг сайту Мін`юсту щодо розміщення на ньому такої інформації».

У пункті 11 Порядку дійсно зазначено обов`язок Міністерства юстиції України повідомляти заінтересованих осіб, зазначених у скарзі, про час і місце засідання комісії шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Мін`юсту та додатково одним з таких способів: телефонограмою або засобами електронної пошти. Звідси, законодавець не надає право Міністерству юстиції України здійснювати повідомлення лише шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Мін`юсту, а зобов`язує поряд з розміщенням оголошення на офіційному веб-сайті Мін`юсту додатково повідомляти інших заінтересованих осіб, зазначених у скарзі, одним із таких способів: телефонограмою або засобами електронної пошти.

Доказів повідомлення позивача, державного реєстратора КП «Центр державної реєстрації» Колесник І.М. телефонограмою або засобами електронної пошти про час і місце засідання колегії матеріали справи не містять.

У зв`язку із неповідомленням відповідачем позивача про розгляд скарги, не запрошенням його на розгляд скарги, позивач був позбавлений права отримати копію скарги з доданими до неї документами, був позбавлений можливості подання заперечень та пояснень по суті скарги.

Пункт 12 Порядку розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного тора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, передбачає, обов`язок надання копії скарги та доданих до неї документів особам, визначеним у пункті 10 цього Порядку (крім скаржника), в день розгляду її Мін`юстом чи відповідним територіальним органом.

Внаслідок того що позивач не був повідомлений про день розгляду скарги, він був позбавлений можливості звертатися із клопотанням щодо забезпечення можливості ознайомлення із скаргою та доданими до неї документами, не міг подати письмові пояснення по суті скарги.

Крім того, позивач стверджує, що звертаючись зі скаргою до Міністерства юстиції України з боку відповідача були пропущені строки на звернення із такою скаргою. Позивач вказує, що із відкритої та загальнодоступної інформації із державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державна реєстрація прав за № 42621761 відбулось 17.08.2018. Тобто, щонайменше з 18.08.2018 представником Криворізької міської ради могли бути відомі обставини щодо прийнятого оскаржуваного рішення державного реєстратора Колесник І.М.

У висновку Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції від 01.03.2021 за результатом розгляду скарги Криворізької міської ради від 12.05.2020 №24, зареєстровану в Міністерстві юстиції України 18.05.2020 за №10047-26-20 (т.1 а.с.33-34), не зазначено мотивів скасування прийнятого державним реєстратором КП «Центр державної реєстрації» Колесник Інгою Миколаївною рішення.

Сам державний реєстратор КП «Центр державної реєстрації» Колесник І.М. не була заслухана та не була належним чином повідомлена про дату, час та місце засідання що відбулося 01.03.2021 року та позбавлена можливості навести мотиви своїх дій та надати відповідні пояснення з приводу здійснення реєстраційних дій.

У Постанові Верховного Суду від 15.08.2019 у справі № 826/12480/17, зазначено, що Верховний Суд враховує, що законодавець, наділяючи Міністерство юстиції України функціями контролю у сфері державної реєстрації прав та визначаючи порядок застосування ним видів заходів впливу до державних реєстраторів, як контролюючий орган також зобов`язав його мотивувати таке рішення. Тобто, Міністерство юстиції України зобов`язане навести підстави прийняття такого рішення, зазначити належні і достатні мотиви, за яких застосовано саме такий захід впливу, та обґрунтувати строки його застосування.

Доказів запрошення усіх заінтересованих осіб, зазначених у скарзі у сфері державної реєстрації або встановлених відповідно до відомостей реєстрів, для розгляду скарги у сфері державної реєстрації та доказів своєчасного повідомлення зазначених осіб про час і місце засідання колегії матеріали справи не містять.

Відтак, матеріалами справи підтверджується доводи позивача про винесення спірного наказу №1091/5 від 24.03.2021 року в порушення вимог Порядку та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а саме: не запрошення заінтересованих осіб, зазначених у скарзі, а також позивача, для розгляду скарги, неповідомлення їх належним чином про дату і час розгляду скарги, не надання позивачу копії скарги доданих до неї документів, для надання можливості подати письмові пояснення по суті скарги.

Окрім того, з матерів справи вбачається, що державна реєстрація речових прав за №42621761 відбулась 20.08.2018 року, що відображено у державному реєстрі речових нерухоме майно та їх обтяжень, який є відкритою та загальнодоступною інформацію (ст. 32 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та обтяжень»). Тобто, щонайменше з зазначеної дати представники Криворізької міської ради мали дану інформацію.

Вищезазначене свідчить про реальну можливість відповідача безперешкодно отримати інформацію про рішення державного реєстратора щодо реєстрації права власності на нерухоме та своєчасно звернутись із відповідною скаргою.

З тексту Наказу та Висновку не вбачається що Міністерством юстиції України при винесені зазначених документів досліджувалось питання дотримання скаржником строків на подачу відповідної скарги.

Оцінюючи правильність застосування норм матеріального права та дотримання норм процесуального права судами під час вирішення питання про дотримання позивачем строку звернення зі скаргою на дії державного реєстратора до Міністерства юстиції України, необхідно враховувати, що відповідно до абзацу першого частини третьої статті 37 Закону № 1952-IV рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України та його територіальних органів протягом 60 календарних днів з дня прийняття рішення, що оскаржується, або з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення її прав відповідною дією чи бездіяльністю.

Зі змісту цієї правової норми слідує, що для з`ясування дати, з якої розпочинається відлік, необхідно досліджувати об`єктивні та суб`єктивні фактори, які сприяють реалізації особою зазначеного права.

Дана обставина не досліджувалася і не перевірялася Колегію Міністерства юстиції України при розгляді скарги Криворізької міської ради.

Як вбачається з відкритої та загальнодоступної інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державна реєстрація речових прав за №42621761 відбулось 17.08.2018

Тобто, щонайменше з 18.08.2018 представникам Криворізької міської ради могли бути відомі обставини щодо прийнятого оскаржуваного рішення державного реєстратора Колесник І.М.

У постанові від 28 березня 2018 року по справі №826/19452/16 Верховний Суд констатував наявність формальних порушень процедурного характеру, які не можуть бути підставою для скасування спірного наказу, адже важливість дотримання і неухильного виконання процедури розгляду скарги безпосередньо пов`язана із забезпеченням права суб`єкта інтересів якої вона стосується, на захист.

Порушення строку розгляду скарги Колегією також може у сукупності оцінюватися, як підстава для скасування наказу Міністерства юстиції за розглядом скарг у сфері державної реєстрації (постанова Верховного Суду від 12 червня 2019 року № 821/1490/17).

До того ж, розгляд скарги відповідача відбувся із порушенням строків передбачених п. 14 Порядку розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного тора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, за результатами розгляду скарги у сфері державної реєстрації, у тому числі колегіально, Мін`юст чи відповідний територіальний орган приймає рішення про задоволення скарги у сфері державної реєстрації або про відмову в її задоволенні з підстав, передбачених законом.

Не пізніше наступного робочого дня з дня прийняття Мін`юстом чи відповідним територіальним органом рішення про задоволення скарги у сфері державної реєстрації або про відмову в її задоволенні засвідчені в установленому законодавством порядку відповідні копії Мін`юсту чи його територіального органу, копії висновків колегії (у разі розгляду скарг у сфері державної реєстрації колегіально) розміщуються на офіційному веб-сайті Мін`юсту чи відповідного територіального органу.

За результатами розгляду скарги у сфері державної реєстрації у строки, встановлені Законом України «Про звернення громадян», засвідчені в установленому законодавством відповідні копії рішень Мін`юсту чи його територіального органу, копії висновків колегії (у разі розгляду скарг у сфері державної реєстрації колегіально) разом із супровідним листом надсилаються скаржнику.

У свою ж чергу, згідно статтею 20 вказаного Закону, загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Тобто, загальний строк розгляду та вирішення скарги Криворізької міської ради становив 30 днів та не може перевищувати 45 календавних днів, який в даному випадку сплив ще 02.06.2020 року.

Натомість, на зазначені вимоги законодавства Колегія Міністерства юстиції України не звернула та розглянула скаргу відповідача лише 01.03.2021, що свідчить про порушення порядку розгляду скарги відповідача та є як самовтішною так і додатковою підставою для скасування оскаржуваного Наказу міністерства юстиції України.

Порушення строку розгляду скарги Колегією також може у сукупності оцінюватися, як підстава для скасування наказу Міністерства юстиції за розглядом скарг у сфері державної реєстрації (постанова Верховного Суду від 12 червня 2019 року № 821/1490/17).

Суд вказує, що Колегія Міністерства юстиції України при розгляді скарги Криворізької міської ради не врахувала наявність судових спорів, щодо нерухомого майна та права користування земельною ділянкою.

Так, у липні 2015 року Прокурор Саксаганського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Криворізької міської ради звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до ФОП ОСОБА_3 про повернення земельної ділянки площею 0,2912 га вартістю 2901895,36 грн. по вул. Качалова у Саксаганському районі м. Кривого Рогу (кадастровий номер :06:134:0057) державі в особі Криворізької міської ради за актом приймання-передачі з приведенням її у придатний стан за рахунок ФОП ОСОБА_3 .

У подальшому, 22.11.20211 рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 22.11.2021 по справі №904/5875/15 відмовлено у позові Прокурора Саксаганського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Криворізької міської ради до ФОП ОСОБА_3 про повернення земельної ділянки площею 0,2912 га вартістю 2901895,36 грн. по вул. Качалова у Саксаганському районі м. Кривого Рогу (кадастровий номер :06:134:0057) державі в особі Криворізької міської ради за актом приймання-передачі з приведенням її у придатний стан за рахунок ФОП ОСОБА_3 (т.1 а.с.37-42).

Орім цього, 01.03.2021 у провадженні Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває адміністративна справа №212/2276/16-а за позовом ОСОБА_3 до Криворізької міської ради про визнання протиправним із моменту прийняття рішення Криворізької міської ради №3884 від 14.05.2010, яке покладено в основу прийняття рішення №1927 від 24.04.2013 про відмову у поновленні договору оренди спірної земельної ділянки.

У рамках адміністративної справи №212/2276/16-а прийнято до розгляду заяви ОСОБА_3 від 26.11.2020 про доповнення позовних вимог в якій він просив з метою відновлення своїх порушених прав, які порушені оскаржуваним рішенням Криворізької міської ради №3884 від 14.05.2010 зобов`язати Криворізьку міську раду, як суб`єкта владних повноважень, здійснити повторний розгляд заяв про поновлення (продовження) рівніше укладених договорів оренди земельної ділянки, в тому ж числі, щодо договору №141 від 29.12.2007 (оренда земельної ділянки по вул. Качалова у Саксаганському районі м. Кривого Рогу).

Таким чином, суд вважає, що на момент розгляду Колегією Міністерства юстиції України скарги відповідача була наявна судова спір щодо земельної ділянки, що виключає можливість розгляду скарги на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав. Заявник скарги Криворізька міська рада, були обізнані з приводу розгляду в Господарському суді.

Відповідно до пункту 4 частини 8 статті 37 Закону № 1952-IV Міністерство юстиції України та його територіальні органи відмовляють у задоволенні скарги, якщо наявна інформація про судове провадження у зв`язку із спором між тими самими сторонами, з тих самих предмета і підстав.

Тому, суд погоджується з доводами позивача, що такий розгляд скарги проводився з грубим порушенням.

Згідно з положеннями п.10 Порядку №1128 для розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально Мін`юст чи відповідний територіальний орган запрошує скаржника, державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіальний орган Мін`юсту, рішення, дія або бездіяльність яких оскаржується, а також інших заінтересованих осіб, зазначених у скарзі у сфері державної реєстрації або встановлених відповідно до відомостей реєстрів.

Відсутність осіб, визначених абзацом першим цього пункту, під час розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально не є перешкодою для її розгляду.

Відповідно до п. 11 Порядку передбачено, що Мін`юст чи відповідний територіальний орган своєчасно, але не пізніше ніж за два дні до дня розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально повідомляє особам, визначеним у пункті 10 цього Порядку, про час і місце засідання колегії шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Мін`юсту та додатково одним з таких способів: 1) телефонограмою (якщо номер телефону зазначено у скарзі у сфері державної реєстрації, повідомлено заінтересованою особою або встановлено з інших офіційних джерел); 2) засобами електронної пошти (якщо адресу електронної пошти зазначено у скарзі у сфері державної реєстрації, доданих до неї документах, повідомлено заінтересованою особою або встановлено з інших офіційних джерел).

Всупереч вищезазначеного, позивач не був повідомлений про розгляд скарги та йому не надавали копію скарги відповідача разом із поданими документами. Окрім того, позивачу не повідомлялось про наявність оголошення на сайті Міністерства юстиції України.

У той же час, наведені норми Порядку №1118 не містять альтернативи, а тому відсутність одного з видів повідомлення позивача, є порушенням приписів вищенаведеного Порядку (аналогічна позиція наведена у постанові Верховного суду від 27.05.2021 у справі №420/4037/20).

Міністерством юстиції України не надано суду будь-яких доказів, які б підтверджували здійснення додаткового повідомлення позивача про дату, час і місце засідання Колегії в способи, визначені пунктом 10 вказаного Порядку.

Верховний Суд у постанові від 15 серпня 2019 року у справі №826/3539/17 звернув увагу, що Міністерство юстиції України повинно обирати і притримуватися такої процедури розгляду скарги, за якої не тільки скаржник, але й суб`єкт оскарження та зацікавлені особи повинні бути обізнаними про подання скарги, дату, час і місце її розгляду. Інакше кажучи, обрати форму повідомлення зацікавленої особи про скаргу і порядок її розгляду, які з погляду стороннього зовнішнього спостерігача мають свідчити про поінформованість суб`єкта оскарження чи зацікавленої особи, а також про об`єктивну спроможність суб`єктів реєстраційних відносин виразити і донести до Міністерства юстиції України свою позицію щодо доводів скарги.

Міністерство юстиції України має запросити скаржника, державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіальний орган Мін`юсту, рішення, дія або бездіяльність яких оскаржується, а також інших заінтересованих осіб, зазначених у скарзі у сфері державної реєстрації або встановлених відповідно до відомостей реєстрів для розгляду скарги по суті. Таке запрошення має на меті не лише проінформувати зацікавлених осіб про розгляд скарги, але й забезпечити їм реальну можливість взяти участь у засіданні, з тим, щоб їхні пояснення були прийняті та враховані.

Посилання представника у відзиві на позов на те, що позивача було повідомлено про час і місце засідання шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Мін`юсту, суд оцінює критично.

Опублікування повідомлення на офіційному сайті Міністерства юстиції України не є достатнім доказом повідомлення позивача та заінтересованих осіб, державного реєстратора, які вказані у скарзі, про час і місце розгляду скарги, адже у них немає обов`язку здійснювати моніторинг сайту Мін`юсту щодо розміщення на ньому такої інформації.

Правова позиція з цього приводу викладена у Постанові Верховного Суду у справі № 814/2229/17 від 14.11.2018 року, згідно якого Верховним судом зроблений наступний правовий висновок «Верховним Судом відхиляються доводи відповідача щодо можливості позивача ознайомитися зі змістом відповідних наказів на офіційному сайті Міністерства юстиції України, оскільки відповідно до статті 19 Конституції України ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством, а отже позивач не зобов`язаний здійснювати моніторинг сайту Мін`юсту щодо розміщення на ньому такої інформації».

Відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Згідно зі статями 12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом частини 1 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах неодноразово зазначала, що позовні вимоги, спрямовані на захист порушеного, на думку позивача, права на земельну ділянку, яке підлягає державній реєстрації, є спором про право цивільне та має приватноправовий характер. Такий спір має розглядатися судами господарської або цивільної юрисдикції залежно від суб`єктного складу сторін спору (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі N 823/2042/16 (провадження N 11-377апп18) та від 27 листопада 2019 року у справі N 815/1915/18 (провадження N 11-947апп19).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року по справі №910/7781/19 було сформульовано висновок, що спір з приводу законності рішень Мін`юсту, виданих у формі наказів про скасування рішень державного реєстратора, прийнятих Мін`юстом внаслідок перевірки процедури здійснення реєстрації, також підлягає розгляду за правилами цивільного або господарського судочинства, в залежності від суб`єктного складу сторін спору, у випадку якщо спір безпосередньо пов`язаний із захистом позивачем цивільного права у спорі щодо земельної ділянки з особою, яка не заперечує законності дій державного реєстратора з реєстрації за нею (цією особою) права на це майно.

У даному випадку скарга Криворізької міської ради подана на рішення державного реєстратора була пов`язана із захистом права на земельну ділянку, а позов про скасування відповідного Наказу подано фізичною особою, яка вважає що відповідним наказом порушено його права власності.

Суд вказує, що позивачем доведено порушення встановленого Порядку розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції та статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» при розгляді скарги Криворізької міської ради, про які вказано вище. Стороною відповідача доводи позивача не спростовані та не заявлено про неналежність чи недопустимість доказів.

Суд наголошує, що до повноважень Комісії належить лише перевірка дотримання державним реєстратором процедури проведення реєстраційних дій, а не надання оцінки обставинам, які стали підставою для проведення реєстраційних дій. Також недотримання Комісією процедури розгляду скарги є безумовною підставою скасування рішення суб`єкта владних повноважень, прийнятого за результатами розгляду скарги.

Окрім того, передбачено подання судового позову про усунення перешкод у здійсненні особою права користування тa розпорядження своїм майном (негаторний позов). У разі порушення права власності й необхідності звертатися до суду за захистом порушеного права передусім потрібно встановити, яких з указаних правомочностей власник позбавлений, задля вибору належного й ефективного способу захисту права.

Із зазначеним позовом може звернутися також особа, яка відповідно до закону або договору має право володіння та користування майном, у тому числі у випадку, коли перешкоди чиняться власником майна.

Виключно судом вирішуються земельні спори щодо володіння, користування та розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб.

Суд звертає увагу, що рішенням Конституційного суду від 16.11.2022 у справі №3-270/2019(6302/19) визнано неконституційним положення ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», яке надавало повноваження Міністерству юстиції позбавляти особу права власності шляхом скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та наданих сторонами доказів, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та, відповідно, наявність правових підстав для задоволення позову.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України).

Частиною 3 статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати зокрема на професійну правничу допомогу.

Частиною 1, 2 статті 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно частини 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Як вбачається із матеріалів справи, з метою отримання правничої допомоги щодо захисту інтересів позивача ОСОБА_4 у даній справі позивачем було укладено із адвокатом Лісовим Д.О. договір про надання правової допомоги (на професійну правничу допомогу №1 від 26.03.2021р.).

В подальшому від позивача надійшло клопотання про збільшення витрат на професійну правничу допомогу, з огляду на участь адвоката у судовому засіданні 07.06.2023 та складанням додаткових процесуальних документів по справі, за які позивач має розрахуватись за умовами на п. 1 Додаткової угоди №3 у строк до 31.12.2021 включно.

Як вбачається з матеріалів справи, з метою отримання відповідної правничої допомоги щодо захисту інтересів по даній справі позивачем було укладено із адвокатом Лісовим Д.О. договір про надання правової допомоги (на професійну правничу допомогу) №1 від 26.03.2021, за яким йому надається відповідна правова допомога у даному спорі.

Станом на сьогоднішній день, за вказаним договором №1 від 26.03.2021 позивачу за надану правничу допомогу адвокату необхідно сплатити 86788,00 грн.

Зауважує, що згідно акту №30 від 02.07.2023 на загальну суму 2684,00 грн. за період з 03.06.2023 по 02.07.2023 включно була надана відповідна правнича допомога, яка полягає у наступному: складання письмових заперечень на письмові пояснення відповідача щодо нібито недоліків у роботі реєстру речових прав; складання письмової відповіді на заперечення Криворізької міської ради щодо стягнення витрат на правову допомогу; складання клопотання про збільшення витрат на професійну правничу допомогу (з урахуванням участі у судовому засіданні 07.06.2023 та складання додаткових процесуальних документів по справі).

В свою чергу, згідно акту №31 від 02.07.2023 на загальну суму 1500,00 грн. за період з 03.06.2023 по 02.07.2023 включно була надана відповідна правнича допомога, яка полягає у наступному: участь адвоката у судовому засіданні у Саксаганському районному суді м. Кривого Рогу Дніпропетровської області по справі №214/10390/21, яка була призначена на 07.06.2023 о 15-00 год.

Отже загальна сума понесених судових витрат на правничу допомогу з урахуванням так званого «гонорару успіху» складає 86788,00 грн.

Згідно умов Договору та Додаткової угоди №1, №3 зазначена сума має бути сплачена позивачем у строк не пізніше 31.12.2024.

За приписами п.1 ч.2 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Суд зазначає, що у постанові Великої Палати Верховного суду від 16 листопада 2022 по справі №922/1964/21 зроблений правовий висновок щодо відсутності детального опису робіт (наданих послуг) та конкретного витраченого часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну допомогу, у разі домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.

Відповідно до ч. 6 ст.137 ЦПК України, обов`язок доведення не співмірності витрат надається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Представник відповідача звернув увагу суду на те, що витрати на залучення адвоката є очевидь завищені, так час участі преставника у3 судщових засіданнях є меншою, а також наявні інші аналогічні справи за участі цього ж представника, тому формування позиції по справі не потребує значного часу.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Суд зауважує, що відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Суд, з урахуванням заяви відповідача та третьої особи Міністерства юстиції України про зменшення суми витрат на професійну правову допомогу, доходить до висновку щодо частково стягнення витрат на правничу допомогу, виходячи з наступного.

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) зазначила, що суд повинен оцінювати необхідність та розумність судових у вигляді «гонорару успіху», саме в контексті компенсації цих витрат за рахунок іншої сторони судової справи.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Виходячи із змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частини 1, 2 ст. 77 ЦПК України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Окрім того, суд зауважує, що витрати на правничу допомогу пов`язанні з складанням документів, які не передбачені ЦПК України - письмові пояснення, клопотання. До того ж, до витрат на правничу допомогу включені ті послуги, які адвокат позивача не здійснював - візіт до банківської установи для сплати судового збору, який було сплачено позивачем он-лайн.

Також суд враховує, що адвокат Лісовий Д.О. приймав участь у декількох аналогічних справах, тому складання документів до суду не потребувало вивчення судової практики для підготовки позовної заяви.

Дослідивши надані представником позивача докази понесення Штефаном О.З. витрат на професійну правничу допомогу, враховуючи складність справи, кількість судових засідань, а також тривалість судових засідань, з урахуванням вимог розумності та справедливості, сума судових витрат не є співмірною в розумінні ч.4 ст. 137 ЦПК України, а також враховуючи заперечення сторони відповідача та третьої особи щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу, тому суд прийшов до висновку про стягнення з Криворізької міської ради на користь ОСОБА_4 судові витрати, які складаються із витрат оплати судового збору 908,00 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 60000,00 грн.

Таким чином заява представника позивача підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу на користь третьої особи ОСОБА_3 , суд дійшов наступного висновку.

Між третьою особою ОСОБА_8 та адвокатом Савченком Б.Г. було укладено договір про надання правової допомоги №1 від 26.02.2021.

За умовами такого договору виконавець адвокат за дорученням замовника надає повний правовий супровід у питанні відносно скарги Криворізької міської ради у міністерстві юстиції України 18.05.2020 за №10047-26-20 (щодо державної реєстрації об`єкта нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 ). Вартість правового супроводу відносно однієї скарги Криворізької міської ради на стадії розгляду у Міністерства юстиції України за цим договором сторони оцінюють у розмірі 1000,00 доларів США, що на момент укладання договору за офіційним курсом Національного банку України (1 дол. США=27,93) становить 27930,00 грн.

Станом на сьогоднішній день, на виконання умов договору та на вимогу замовника було складено Акт №1 від 31.03.2023 за період з 01.07.2019 по 31.03.2023 на суму 1000,00 дол. США та Акт №2 від 07.04.2023 за період з 01.07.2019 по 31.03.2023 на суму 3000,00 дол. США. Всього розмір правової допомоги складає 4000,00 дол. США.

Частина 1 ст. 58 ЦПК України визначає, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Згідно з ч. 1 ст. 62 ЦПК України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені, зокрема, довіреністю фізичної або юридичної особи. Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» (ч. 4 ст. 62 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера.

Згідно з п. 2 Положення про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів, затвердженого рішенням Ради адвокатів України № 36 від 17.12.2012 (далі за текстом Положення) ордер на надання правової допомоги - письмовий документ, що посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги у випадках і порядку, встановлених Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та іншими законами України.

Таким чином, судом встановлено, що суду не надано належним чином оформлених документів, які підтверджують повноваження представника третьої особи - адвоката Савченка Б.Г. відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України по данній цивільній справі.

Окрім того, витрати по розгляду скарги в Мінюсті не відносяться до судових витрат у вказаній цивільній справі.

Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Вирішуючи питання про відшкодування третій особі судових витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду цієї справи, суд враховує вимоги статті 137 ЦПК України, котрими передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 зауважила, на тому, які докази, є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат».

Верховним Судом в постанові від 06.03.2019 року у справі № 922/1163/18 було зроблено такий правовий висновок: «Згідно ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначається в договорі про надання правової допомоги.

Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару не дає, як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

В наданому суду консультаційного висновку ТОВ «Судова незалежна експертиза України» від 22.05.2023 та офіційні відомості Держаудит служби не вбачається, який був витрачений час адвокатом та грошовий еквівалент окремо по кожному виду наданої послуги.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження участі адвоката в розгляді справи, витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Однак, третьою особою ОСОБА_3 не надано належних та допустимих доказів в підтвердження сплати коштів, зокрема, не надано відповідної квитанції, або платіжного доручення чи будь-якого іншого розрахункового документу, що зареєстрований у встановленому порядку, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки та ін.), які б засвідчували факт того, що третя особа дійсно поніс витрати на правничу допомогу.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання третьої особи ОСОБА_3 про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу.

На підставі наведеного, а також ст.18, 22, 24,37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядком про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого КМУ від 25.12.2015р. №1127, ст.182 ЦК України, керуючись ст.ст. 3, 12, 81, 137, 141, 263, 265 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Уточнені позовні вимоги ОСОБА_4 до Криворізької міської ради, треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , Міністерство юстиції України, про визнання незаконним та скасування наказу Міністерства юстиції України № 1091/5 від 24.03.2021 «Про задоволення скарги» - задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства юстиції України №1091/05 від 24.03.2021 року «"Про задоволення скарги".

Стягнути з Криворізької міської ради на користь ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 908,00 грн.

Стягнути з Криворізької міської ради на користь ОСОБА_4 витрати на правничу допомогу в розмір 60 000,00 грн.

Відмовити ОСОБА_3 у стягненні витрат на правничу допомогу.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів після проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторін:

Позивач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 .

Відповідач: Криворізька міська рада, , адреса: пл. Молодіжна, 1, м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області.

Третя особа на стороні відповідача: Міністерство юстиції України, , адреса: вул. Архітектора Городецького, буд. 13, м. Київ.

Третя особа на стороні позивача: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації, АДРЕСА_3 .

Третя особа на стороні позивача: ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса проживання: АДРЕСА_4 .

Повний текст рішення виготовлений 03.11.2023 року

Суддя Н.Г. Ковтун