КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2023 року

справа № 753/14103/22

провадження № 22-ц/824/8331/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Кулікової С.В.

при секретарі: Савіцькій Д.А.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - представництво «Інтерлаб ГМБХ»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника представництва «Інтерлаб ГМБХ» - Григоришена Олександра Олександровича на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 лютого 2023 року та додаткове рішення від 17 березня 2023 року, постановлене під головуванням судді Лужецької О.Р.,у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до представництва «Інтерлаб ГМБХ» про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до Представництва «Інтерлаб ГМБХ», про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що 16.12.2019 р. її було прийнято на роботу до Представництва «Інтерлаб ГМБХ» на посаду представника з медичних питань. 26.09.2022 р. її було звільнено з роботи згідно з п.1 ст. 36 КЗпП України.

Вказує, що за період з березня 2022 р. по вересень 2022 р. за відповідачем утворилась заборгованість щодо виплати заробітної плати в розмірі 975 796 грн 68 коп.

Посилаючись на вищевикладене та уточнивши позовні вимоги, позивач просила суд стягнути з відповідача на свою користь невиплачену заробітну плату у розмірі 150 374 грн 49 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 120 901 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28 лютого 2023 року позов ОСОБА_1 до Представництва «Інтерлаб ГМБХ» про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку - задоволено частково.

Стягнуто з Представництва «Інтерлаб ГМБХ» на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 145 930 гривень 03 копійки - заборгованість із заробітної плати, 109 560 гривень - середній заробіток за час затримки розрахунку, 2 500 гривень - витрати на професійну правничу допомогу та 1 136 гривень - судовий збір.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Додатковим рішенням від 17 березня 2023 року стягнуто з Представництва «Інтерлаб ГМБХ» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12 500 грн, з яких: 2 500 грн - витрати на професійну правничу допомогу щодо участі адвоката в судовому засіданні; 10 000 грн - витрати на професійну правничу допомогу (гонорар адвокату).

В поданій апеляційній скарзі представник відповідача просить рішення та додаткове рішення суду скасувати постановити нове рішення, яким залишити без розгляду заяву позивача про збільшення позовних вимог; застосувати до вимог з виплати заробітної плати за період березень-серпень 2022 року наслідки спливу строків позовної давності та у цій частині відмовити у задоволенні позову. Зменшити розмір стягуваного середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до 21 100 грн. У задоволенні заяви позивача про стягнення судових витрат відмовити.

Вимоги обґрунтовані тим, що судом прийнято заяву позивача про збільшення позовних вимог із порушенням ч. 2 ст. 49 ЦПК України, відповідно до якої позивач вправі збільшити позовні вимоги до закінчення підготовчого закінчення чи до початку першого судового засідання.

Судом не взято до уваги фактичну оплату праці позивача. Стверджує, що в день звільнення ОСОБА_1 останній видано всі документи та проведено розрахунки. Вказує, що за спірний період з початку воєнних дій та до звільнення позивача на її банківський рахунок через третю особу було проведено сплату коштів, загальний розмір яких за період березень-вересень 2022 року становив 86 661, 67 грн.

ОСОБА_1 не пояснено походження вказаних коштів.

Крім того, апелянт посилається на тримісячний строк звернення до суду із позовом про стягнення належної заробітної плати. Вказує, що норма закону, якою встановлено можливість звернення до суду з позовом про стягнення заробітної плати без обмеження будь-яким строком, на момент звернення ОСОБА_1 із позовом, вилучена. Відтак, слід застосувати наслідки спливу строку позовної давності на звернення до суду із позовом щодо платежів, на які заявлено позовні вимоги понад 3 місяці від моменту звернення до суду (платежі за березень-серпень 2022 року).

Також скаржник посилається на правову позицію Великої Палати Верховного суду, відповідно до якої суд, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП.

Судом першої інстанції не враховано, що стягуваний розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку склав понад 2/3 розміру задоволених позовних вимог про стягнення заборгованості заробітної плати або заробітної плати позивача за період понад 5 місяців. З урахуванням наведеного, відповідач просить зменшити суму середнього заробітку до 21100,00 грн.

Також апелянт не погоджується із додатковим рішенням суду, та у разі скасування рішення суду по суті спору, просить здійснити перерозподіл судових витрат.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилається на те, що право позивача збільшити позовні вимоги передбачено ч. 2 ст. 49 ЦПК України. Зазначає, про існування перешкод у здійсненні розрахунку при звільненні у зв`язку із відсутністю довідки відповідача про розмір заробітної плати. Збільшення позовних вимог відбувається лише щодо зміни кількісних показників за тією самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві та не стосується підстав або предмету позову. Апелянт вказує на відсутність належних доказів на підтвердження виплати їй заробітної плати, зокрема через третіх осіб.

Посилається також на рішення Конституційного Суду від 15 жовтня 2013 року №8-рп-2013 в якому суд дійшов висновку що у разу порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить.

Крім того, зазначає, що позивач звернулась до суду в межах 3-х місячного строку після звільнення.

Також скаржник зазначає про Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби» якими встановлено, що під час дії карантину строки, визначені ст. 233 КЗпП, продовжуються на строк дії такого карантину.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив із обґрунтованості позовних вимог, ст. ст. 116,117 КЗпП.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 18.12.2019 р. ОСОБА_1 було прийнято на роботу до Представництва «Інтерлаб ГМБХ», на посаду представника з медичних питань, з призначенням окладу в розмірі 21 000 грн, про що свідчить копія наказу №54-к від 16.12.2019 р. про прийняття на роботу.

З 26.09.2022 р. ОСОБА_1 звільнено за угодою сторін згідно з п. 1 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується копією наказу №119-к від 26.09.2022 р.

Відповідно до довідки виданої Представництвом «Інтерлаб ГМБХ», заробітна плата ОСОБА_1 за період роботи з 01.03.2022 р. по 26.09.2022 р. склала 145 930 грн 03 коп.

Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_1 вказувала, що заробітна плата їй не була виплачена з березня по вересень 2022 року.

Відповідно до довідки посадовий оклад ОСОБА_1 становив 21 100,00 грн та заробітна плата за період з березня 2022 року по вересень 2022 року склала145 930,03 грн, сума, яка підлягає до сплати - 117473,67 грн (а.с. 94).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач виплачував позивачу заробітну плату до лютого 2022 р., що підтверджується копією виписки з банківського рахунку позивача (а.с.14-16) та довідкою Пенсійного фонду України за формою ОК-5 (а.с.17-20).

Представник відповідача посилається на те, що в період з березня 2022 р. по вересень 2022 р. відповідачем було сплачено на банківський рахунок позивача, в якості заробітної плати, 86 661 грн 61 коп., на підтвердження чого надав копії квитанцій.

Відповідно до наданих копій поповнення картки по номеру здійснювалось платником зазначено ОСОБА_2 , отримувач - ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції вірно не брав до уваги надані представником відповідача квитанції, оскільки доказів того, що вказані перерахування коштів, здійснювались відповідачем, або його уповноваженою особою в рахунок виплати заробітної плати позивачу квитанції не містять, а тому не є належними доказами.

Відтак, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про невиплату позивачу з вини відповідача заробітної плат та наявності підстав для її стягнення.

Статтею 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Згідно пункту 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затриманням розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного для після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку.

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якої пов`язана відповідна виплата.

Згідно пункту 8 Порядку № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до Довідки про доходи, вбачається, що заробітна плата позивача за останні два місяці, що передували місяцю звільнення становить 22025,60 грн та 21828,00 грн відповідно.

Колегія суддів погоджується із розрахунком суду першої інстанції відповідно до якого розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 109 560 грн (110 робочі дні х 996 грн. - середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 ).

Доводи апеляційної скарги про пропуск строків позовної давності щодо вимоги про стягнення заробітної плати за період з березня по серпень 2022 року колегія суддів не приймає.

Відповідно до ст. 233 КЗпП із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Отже, лише після отримання письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникому при звільненні, починається перебіг строку, визначеного частиною першої статті 233 КЗпП України.

Повідомлення позивача про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні матеріали справи не містять.

Позивач була звільнена 26.09.2022 р. та із позовом остання звернулась 14.11.2022 року, тобто позивач звернулась у встановлений законодавством тримісячний строк.

Крім того, відповідно до Перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу (Кодексу законів про працю), продовжуються на строк дії такого карантину».

Постановою КМУ від 09 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» встановлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 р. до 30 червня 2023 р. на території України карантин.

Відтак строки, визначені ст. 233 КЗпП позивачем не пропущено.

Посилання в апеляційній скарзі про те, що позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог із порушенням строків, визначених ст. 49 ЦПК, колегія суддів відхиляє.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Протокольною ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 02.02.2023 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів від відповідача, зокрема, довідку про розмір заробітної плати та довідку про нараховану та невиплачену заробітну плату.

Довідку про розмір заробітної плати позивача подано відповідачем 23 лютого 2023 року, а тому у позивача існували об`єктивні перешкоди у здійснені розрахунку розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а тому судом першої інстанції правомірно прийнято подану заяву до розгляду.

Крім того, статтею 117 КЗпП України визначено, що середній заробіток виплачується працівникові за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Відтак, порушень судом першої інстанції норм процесуального права при стягненні середнього заробітку по день постановлення рішення, не вбачається.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Враховуючи, шо апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції від 28 лютого 2023 року, обставини для скасування чи зміни додаткового рішення суду від 17 березня 2023 року щодо розподілу судових витрат також відсутні.

Положеннями ч. 1 ст.375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника представництва «Інтерлаб ГМБХ» - Григоришена Олександра Олександровича залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 лютого 2023 року залишити без змін.

Додаткове рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач

Судді