КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 753/6504/23 Головуючий у І інстанції Комаревцева Л.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

09 листопада 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Таргоній Д.О., Голуб С.А., Писаної Т.О., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційні скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Пасічник Катерини Михайлівни на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11 травня 2023 року та на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 14 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини,

УСТАНОВИВ:

У квітні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 22.01.2020 між нею та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований в Голосіївському районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Києва), актовий запис № 10.

В шлюбі народився син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні.

Сторони проживають окремо з лютого 2023 року. Матеріальної допомоги відповідач добровільно в належному обсязі їй та дитині не надає.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_2 просила суд стягнути з стягнути з ОСОБА_1 на свою користь аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 21.04.2023; та аліменти на утримання дружини в розмірі 1/4 з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, починаючи з 21.04.2023 до досягнення сином, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 трьохрічного віку.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 11 травня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 з на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 21.04.2023.

Стягнуто з ОСОБА_1 з на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дружини в розмірі 1/4 з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, починаючи з 21.04.2023 до досягнення сином, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 трьохрічного віку.

Вирішено питання стягнення судового збору.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 14 червня 2023 року виправлено описку в резолютивній частині рішення суду по справі № 753/6504/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини, виклавши резолютивну частину рішення в частині позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини наступним чином: стягнути з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 21.04.2023.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 - адвокат Пасічник К.М. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин справи, просить скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11 травня 2023 року.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, судом першої інстанції не з`ясовано чи проживають сторони в Україні та чи вирішено питання Верховним судом питання про підсудність будь - яких судових справ між ними; чи укладені між сторонами будь - які договори, що визначають їх права та обов`язки щодо дитини, чи вирішено питання про визначення місця проживання дитини, чи було порушено права дитини на утримання від батька на момент пред`явлення позову та протягом усього часу спрощеного розгляду справи , чи було порушено право позивача як матері дитини на утримання від батька дитини до досягнення дитиною трирічного віку, чи бере апелянт участь у додаткових витратах на дитину і в якому обсязі, яким є майновий стан платника та одержувача аліментів, їх фактичні витрати, та чи перебувають на утриманні у апелянта непрацездатні батьки та який є стан здоров`я батьків.

Суд помилково вважав встановленими обставини, що дитина перебуває на повному утриманні матері, а батько участі в утриманні дитини не бере; що мати перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку; що батько може надавати матері матеріальну допомогу, а мати потребує такої допомоги.

Не відповідають обставинам справи висновки суду про те, що батько добровільно не брав участь в утриманні дитини та матері, право дитини та матері на утримання від батька було порушено та підлягає захисту у судовому порядку, а також те, що батько може надавати допомогу матері на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку, а мати потребує такої допомоги.

Судом в супереч ч. 1, 2 ст. 190 ЦПК України, не направлялися позовна заява, ухвала про відкриття провадження, не пропонувалось надати відзив, а тому він був позбавлений надати відзив, а також подати клопотання про розгляд справи в загальному порядку.

Незважаючи на постійне проживання сторін на території Французької Республіки, підсудність їх справи не визначалась у відповідності до вимог ст. 29, 33 ЦПК України.

Судом неправильно застосовано ч. 4 ст. 84 СК України, якою право матері на її утримання батьком до досягнення дитиною трирічного віку обумовлено можливістю батька надавати матері таку допомогу, а також не з`ясована наявність або відсутність такої можливості.

Судом неправильно застосовано п. 3 ч. 1 ст. 182 СК України, який зобов`язує суд, при визначені розміру аліментів, враховувати наявність у платника аліментів непрацездатних батьків.

Судом неправильно застосовано ч. 2 ст. 182 СК України та не з`ясовано, який розмір аліментів є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку спільної дитини, а також чи відповідають щомісячні суми, які передаються батьком матері, таким критеріям.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції про виправлення описки, представник ОСОБА_1 - адвокат Пасічник К.М. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм процесуального права, яке призвело неправильно вирішення заяви представника позивача про виправлення описки, просить скасувати ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 14 червня 2023 року.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що виправивши описку, суд прибрав верхню межу аліментів, чим змінив зміст рішення суду. У такому разі, яким би не був місячний заробіток відповідача, такого заробітку має бути виплачена позивачеві на утримання дитини, навіть якщо така в рази перевищить суму, необхідну для фізичного виховання та розвиток дитини.

25 липня 2023 року на електронну адресу Київського апеляційного суд від представника ОСОБА_2 - адвоката Шапошнікової Т.Г. надійшов відзив на апеляційну скаргу на ухвалу суду, в якому остання просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Зазначає, що ухвалюючи рішення про задоволення позову суд міг задовольнити позовні вимоги лише в межах заявлених вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Звертає увагу, що позивачем заявлено позов саме в позовному провадженні, а резолютивна частина викладена із застереженням, яке встановлюється до заяв у наказному провадженні.

Обмеження розміру стягуваних аліментів застосовується у випадку звернення до суду із заявою про видачу судового наказу.

Отже оскільки позивач звернулась до суду в порядку позовного провадження, то в цій справі обмеження розміру, встановлені ч. 5 ст. 183 СК України не застосовуються та обмеження стягуваних аліментів на утримання дитини не допускається.

14 вересня 2023 року на адресу Київського апеляційного суду від представника ОСОБА_2 - адвоката Пащенка П.М. надійшов відзив на апеляційну скаргу на рішення суду, в якому останній просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Зокрема у відзиві зазначає, що добровільна сплата відповідачем певних сум позивачу не є підставою для відмови в позові про стягнення аліментів у судовому порядку.

Сплачені суми відповідача можуть бути враховані при обчисленні розрахунку заборгованості зі сплати аліментів відповідно до розміру визначеного судом та за результатами такого обчислення визначатимуть наявність чи відсутність заборгованості зі сплати аліментів.

Щодо доказів, які були подані разом з апеляційною скаргою зазначає, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтовувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Вважає, що документи подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексу.

Посилання щодо неотримання позовної заяви вказує, що в матеріалах справи наявний супровідний лист про направлення ухвали про відкриття провадження та примірник позовної заяви. Відправлення здійснювалось за адресою місця реєстрації, який зазначено в паспорті та вказана адреса зазначається на всіх документах які подані до суд від імені та в інтересах відповідача.

Звертає увагу, що копії документів, які додані до апеляційної скарги, не містять обов`язкових реквізитів належного засвідчення копій доказів.

Вважає, що копії документів, які покладено в основу доказування обставин, на які посилається апелянт, не є посвідченими в установленому порядку та не можуть розцінюватись судом як належний та допустимий доказ.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1. ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За правилами п.1 ч. 4 ст.274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Суд апеляційної інстанції надає учасникам процесу у даній справі належні умови для ознайомлення з рухом справи. Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час розгляду і доводів і міркувань інших осіб відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Пасічник К.М. детально виклала свою позицію в апеляційній скарзі, а тому колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання про розгляд апеляційної скарги за їх участі.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що 22.01.2020 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений шлюб, зареєстрований в Голосіївському районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Києва), актовий запис № 10.

В шлюбі народився син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Задовольняючи позовні вимоги у даній справі, що переглядається апеляційним судом, суд першої інстанції виходив з того, що позивач надала суду докази про те, що дитина зареєстрована разом з нею та перебуває на її утриманні, на даний час вона знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги.

Крім того, судом першої інстанції зазначено, що відповідно до частин другої, четвертої статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Задовольняючи заяву про виправлення описки суд першої інстанції виходив з того, що під час постановлення рішення суду від 11 травня 2023 року судом були допущені описки, які підлягають виправленню.

З такими висновками суд апеляційної інстанції не може погодитись виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Згідно ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 24 квітня 2023 року розгляд справи проведено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 190 ЦПК України одночасно з копією ухвали про відкриття провадження у справі учасникам справи надсилається копія позовної заяви з копіями доданих до неї документів, крім випадків, якщо позов подано в електронній формі через електронний кабінет.

Колегією суддів встановлено, що справа розглянута судом першої інстанції за відсутності доказів повідомлення відповідача про розгляд справи, який не отримав копії позову з додатками, що свідчить про порушення судом норм процесуального права.

Згідно положень ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення є в тому числі порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Враховуючи приписи п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України колегія суддів приходить до висновку про наявність передбачених законом обов`язкових підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, оскільки суд допустив порушення норм процесуального права, розглянувши справу у відсутність відповідача ОСОБА_1 , який не знав про існування судового провадження та яка обґрунтовує свою апеляційну скаргу такими обставинами.

Крім того, колегія суддів враховує, що належне повідомлення сторони про розгляд справи є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій принципу рівності сторін, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і про що неодноразово вказував у своїх рішенням Європейський суд з прав людини. Зокрема у справі «Лопушанський проти України» у зв`язку із розглядом справи у відсутність відповідача, який не був належно повідомлений, суд констатував, що не було дотримано принципу рівності сторін, гарантованого п.1 ст.6 Конвенції.

Звертаючись до суду з позовом представник позивачки ОСОБА_2 - адвокат Шапошнікова Т.Г. в позовній заяві зазначила адресу місця проживання та реєстрації учасників справи на території України. Проте остання не зазначила, що сторони фактично проживають на території Французької Республіки та не вказала їх фактичне місце проживання, лише додала копію трудового договору відповідача.

Розглянувши справу без доказів повідомлення відповідача ОСОБА_1 , який взагалі не був повідомлений про розгляд даної справи, суд допустив порушення процесуального принципу рівності сторін, що позбавило відповідача надати свої заперечення і доводи по суті позову, в тому числі заявити про необхідність дотримання положень процесуального закону щодо підсудності даного спору, що є істотним в даній справі.

Розгляд справи за відсутності обізнаності відповідача про існування судового провадження не дозволив суду з`ясувати усі обставини та призвів до порушення судом положень цивільно - процесуального закону щодо підсудності даного спору.

Як вбачається з матеріалів справи, обидві сторони є громадянами України, що підтверджується копіями їх паспортів (а.с. 7 - 8), однак фактично проживають на території Франції, що підтверджується посвідками на тимчасове проживання на території Французької Республіки за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до приписів ст. 29 ЦПК України підсудність справ за участю громадян України, якщо обидві сторони проживають за її межами, а також справ про розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, які проживають за межами України, визначається суддею Верховного Суду, визначеним у порядку, передбаченому ст.33 цього Кодексу, одноособово.

Отже, дана справа розглянута судом з порушенням встановлених законом правил підсудності, оскільки Дарницький районний суд м. Києва, який розглянув справу, не є належним судом, бо підсудність йому не визначалася.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норми матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального права і підлягає скасуванню.

Колегія суддів не знаходить підстав для ухвалення нового рішення з огляду на таке.

Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04) від 20 липня 2006 року вказав, що «фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії» Комісія висловила думку, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

Розгляд справи судами з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки такі суди не є встановленими процесуальним законом для такого розгляду.

Згідно приписів ч. 1 ст. 378 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Проте, колегія суддів не має змоги самостійно визначити суд, якому територіально підсудна дана справа, оскільки як вище вказувалося згідно вимог ст. 29 ЦПК України визначення підсудності даної справи належить до компетенції судді Верховного Суду.

За таких обставин колегія суддів вважає, що наявні передбачені законом підстави для повернення справи до суду першої інстанції для вирішення питання про дотримання правил підсудності у встановленому ст. 29 ЦПК України порядку.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Пасічник Катерини Михайлівни задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11 травня 2023 року та ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 14 червня 2023 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про підсудність.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 13 листопада 2023 року.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді: С.А. Голуб

Т.О. Писана