ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9048/23 Справа № 176/765/23 Суддя у 1-й інстанції - Павловська І. А. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючої - Городничої В.С.,

суддів: Петешенкової М.Ю., Максюти Ж.І.,

за участю секретаря судового засідання Паромової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м.Дніпрі апеляційну скаргу Фонду державного майна України на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 21 серпня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду державного майна України, Державного підприємства «Український науково-дослідний та проектно-розвідувальний інститут промислової технології», Міністерства енергетики України про увільнення від тимчасового виконання обов`язків директора,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Фонду державного майна України, ДП «Український науково-дослідний та проектно-розвідувальний інститут промислової технології», Міністерства енергетики України про увільнення від тимчасового виконання обов`язків директора (а.с. 3-6), в обґрунтування якого посилався на те, що відповідач ДП «Український науково-дослідний та проектно-розвідувальний інститут промислової технології» є державним підприємством та до 14 жовтня 2022 року належало до сфери управління Міністерства енергетики України.

На підставі Розпорядження Кабінету Міністрів України «Деякі питання управління об`єктами державної власності» від 14 жовтня 2022 року № 910 - ДП «Український науково-дослідний та проектно-розвідувальний інститут промислової технології» передано, як єдиний майновий комплекс державного підприємства із сфери управління уповноваженого органу до сфери управління Фонду державного майна.

Позивач зазначає, що з 29 серпня 2016 року він прийнятий на посаду заступника головного інженера з гірних робіт ДП «Український науково-дослідний та проектно-розвідувальний інститут промислової технології».

З 03 травня 2017 року переведений на 0,5 ставки посади заступника головного інженера з гірничих робіт та 0,5 ставки посади головного інженера проекту в бюро з підготовки виробництва.

З 01 березня 2019 року позивач переведений на повну ставку головного інженера проекту бюро з підготовки виробництва.

Окрім того, позивач вказує, що наказом №1-к/к від 04 січня 2022 року на нього покладені тимчасово виконання обов`язків директора ДП «Український науково-дослідний та проектно-розвідувальний інститут промислової технології» на період до призначення керівника даного підприємства.

Позивач зазначає, що в січні 2023 року він виявив бажання реалізувати своє право, передбачене частиною першою статті 2 КЗпП України, про складання повноважень тимчасового виконуючого обов`язків директора та виконувати лише обов`язки головного інженера проекту.

Так, в січні 2023 року ОСОБА_1 подав до Міністерства енергетики України заяву про увільнення від тимчасового виконання обов`язків директора ДП «Український науково-дослідний та проектно-розвідувальний інститут промислової технології».

Згідно наказу Міністерства енергетики України від 26 січня 2023 року №4-к/к позивача увільнено від тимчасового виконання обов`язків директора.

Однак, 27 січня 2023 року Міністерство енергетики України скасувало наказ №4-к/к від 26.01.2023, про що видало наказ «Про скасування наказів Міненерго від 26.01.2023 №4-к/к, від 26.01.2023 №5-к/ю» №6-к/к від 27.01.2023 року.

Як зазначено в Наказі №6-к/к від 27.01.2023, підставою для скасування Наказу №4- к/к від 26.01.2023 було передання ДП «Український науково-дослідний та проектно-розвідувальний інститут промислової технології» до сфери управління Фонду державного майна на підставі Розпорядження КМУ від 14 жовтня 2022 р. № 910-р.

Позивач зазначає, що 31 січня 2023 року на адресу Фонду державного майна він направив заяву від 30.01.2023 року, де просив увільнити його від тимчасово виконуючого обов`язків директора ДП «Український науково-дослідний та проектно-розвідувальний інститут промислової технології» з 12 лютого 2023 року. Вказану заяву Фонд державного майна отримав 07 лютого 2023 року.

Звертає увагу на те, що 14 лютого 2023 року на адресу Фонду державного майна він направив листа «Про надання розпорядчого документу на увільнення» та просив повідомити кому він може передати печатку підприємства.

06 березня 2023 року на електронну адресу ДП «Український науково-дослідний та проектно-розвідувальний інститут промислової технології» від Фонду державного майна надійшов лист №10-57-5184 від 03 березня 2023 року, в якому зазначено, що Фондом буде розглянуто питання про звільнення ОСОБА_1 після проведення інвентаризації майна підприємства та передачу його для матеріально - відповідальної особи.

ОСОБА_1 наголошує, що Фондом державного майна була розглянута його заява про увільнення від тимчасового виконання обов`язків директора ДП «Український науково-дослідний та проектно-розвідувальний інститут промислової технології» від 30.01.2023, але жодного рішення не було прийнято.

Позивач вважає, що були порушені його трудові права, зокрема право бути увільненим від тимчасового виконання обов`язків директора ДП «Український науково-дослідний та проектно-розвідувальний інститут промислової технології» та право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, у зв`язку з чим він змушений звернутись до суду з даним позовом.

На підставі викладеного, з урахуванням уточнень в останній редакції позивач просив суд визнати його увільненим від тимчасового виконання обов`язків директора Державного підприємства «Український науково-дослідний та проектно-розвідувальний інститут промислової технології» з 12 лютого 2023 року.

Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 21 серпня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до Фонду державного майна України, ДП «Український науково-дослідний та проектно-розвідувальний інститут промислової технології», Міністерства енергетики України про увільнення від тимчасового виконання обов`язків директора, задоволено.

Визнано увільненим ОСОБА_1 , головного інженера проекту бюро з підготовки виробництва, від тимчасового виоконання обов`язків директора ДП «Український науково-дослідний та проектно-розвідувальний інститут промислової технології» з 12 лютого 2023 року.

Стягнуто з Фонду державного майна України на користь держави судовий збір в розмірі 1 073,60 грн (а.с. 131-134).

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Фонд державного майна України подав апеляційну скаргу (а.с. 139-143), посилаючись на неповне з`ясування судом усіх фактичних обставин справи, порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

ОСОБА_1 скористався своїм правом та подав відзив на апеляційну скаргу Фонду державного майна України, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін (а.с. 193-196).

Інші учасники процесу не скористались своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з їх законності та обгрунтованості.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції враховуючи наступне.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. ст. 76, 77, 78, 79 ЦПК України).

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом першої інстанції встановлено, що з 29 серпня 2016 року він прийнятий на посаду заступника головного інженера з гірних робіт ДП «Український науково-дослідний та проектно-розвідувальний інститут промислової технології», що підтверджується наказом ДП «Український науково-дослідний та проектно-розвідувальний інститут промислової технології» №01-04/33-ОС від 23 серпня 2016 року (а.с. 22).

Згідно наказу ДП «Український науково-дослідний та проектно-розвідувальний інститут промислової технології» №01-04/15-ОС від 03 травня 2017 року ОСОБА_1 з 03 травня 2017 року переведено на 0,5 ставки посади заступника головного інженера з гірничих робіт та 0,5 ставки посади головного інженера проекту в бюро з підготовки виробництва (а.с. 23).

Згідно наказу ДП «Український науково-дослідний та проектно-розвідувальний інститут промислової технології» №01-04/15-ОС від 01 березня 2019 року позивача переведено на повну ставку головного інженера проекту бюро з підготовки виробництва (а.с. 24).

Пунктом 7.10 Статуту ДП «Український науково-дослідний та проектно-розвідувальний інститут промислової технології» передбачено, що у разі відсутності керівника Підприємства (відпустки, закордонного відрядження, тимчасової непрацездатності тощо), його обов`язки виконує один із заступників керівника або інша посадова особа із числа керівного складу Підприємства, призначена наказом керівника виключно після погодження з Уповноваженим органом управління, або інша особа, призначена рішенням Уповноваженого органу управління.

Наказом Міністерства енергетики України №1-к/к від 04 січня 2022 року на ОСОБА_1 покладені тимчасово виконання обов`язків директора ДП «Український науково-дослідний та проектно-розвідувальний інститут промислової технології» на період до призначення керівника даного підприємства (а.с. 25).

Згідно наказу Міністерства енергетики України від 26 січня 2023 року №4-к/к позивача увільнено від тимчасового виконання обов`язків директора ДП «Український науково-дослідний та проектно-розвідувальний інститут промислової технології» (а.с. 26).

Однак, наказом Міністерства енергетики України №6-к/к від 27 січня 2023 року скасовано наказ від 26 січня 2023 року №4-к/к «Про увільнення від тимчасового виконання обов`язків директора ДП «Український науково-дослідний та проектно-розвідувальний інститут промислової технології» (а.с. 27).

Разом з тим, в матеріалах справи міститься заява ОСОБА_1 на ім`я Голови Фонду державного майна України від 30 січня 2023 року про його увільнення з 12 лютого 2023 року від тимчасового виконання обов`язків директора ДП «Український науково-дослідний та проектно-розвідувальний інститут промислової технології».

Правове регулювання відносин, пов`язаних із призначенням працівника виконуючим обов`язки, здійснюється на підставі Кодексу законів про працю України, роз`яснень Держкомітету Ради Міністрів СРСР з питань праці та заробітної плати і Секретаріату ВЦРПС «Про порядок оплати тимчасового замісництва» від 29 грудня 1965 року №30/39 (у редакції від 11 грудня 1986 року), що діє в частині, яка не суперечить КЗпП України та іншим нормативно-правовим актам України.

За абзацом 1 пункту 1 Роз`яснення 1965 року тимчасовим замісництвом вважається виконання службових обов`язків за посадою тимчасово відсутнього працівника, коли це викликано виробничою необхідністю.

Згідно з пунктом 2 Роз`яснення 1965 року призначення працівника виконуючим обов`язки за вакантною посадою не допускається. Таке можливе лише за посадою, призначення на яку здійснюється вищим органом управління.

У листі Міністерства соціальної політики України від 21 липня 2011 року №591/13/84-11 зазначено, що виконання службових обов`язків за більш відповідальною посадою тимчасово відсутнього працівника, коли це пов`язано із розпорядчими функціями, працівником, який працює на тому ж підприємстві, в установі, організації - є тимчасовим замісництвом. Працівник, який заміщує тимчасом відсутнього працівника, на період замісництва звільняється від виконання обов`язків, обумовлених трудовим договором за основним місцем роботи.

Застосування вказаних норм права узгоджуються з правовими висновками, які викладені у постановах Верховного Суду від 07 лютого 2018 року №333/7100/15-ц, від 16 травня 2018 року №756/5123/16-ц.

Відповідно до п. 7.10 Статуту у разі відсутності керівника Підприємства його обов`язки може виконувати особа, призначена рішенням Уповноваженого органу управління.

Відповідно до статті 32 КЗпП переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до статті 33 КЗпП тимчасове переведення працівника на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором, допускається лише за його згодою.

Слід зазначити, що наказом №1-к/к від 04 січня 2022 року на ОСОБА_1 покладені тимчасово виконання обов`язків директора ДП «Український науково-дослідний та проектно-розвідувальний інститут промислової технології» за його згодою.

Відповідно до ст. 3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до ст. 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, заборонена примусова праця. Визначено, що ніхто не може бути присилуваний виконувати примусову чи обов`язкову працю.

Заборона примусової праці закріплена й у національному законодавстві України.

Так, ст. 43 Конституції України гарантує, що використання примусової праці забороняється. Розглядаючи справи, пов`язані із застосуванням даної норми, Конституційний суд України у рішеннях від 07.07.2004 №14-рп/2004, від 16.10.2007 №8-рп/2007, та від 29.01.2008 №2-рп/2008 зазначав, що визначене ст. 43 Конституції України право на працю Конституційний суд України розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися то вільно її обирати. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації.

Згідно зі ст. 2, ст. 5-1 КЗпП України, право громадян України на працю, серед іншого, вкчючає право на вільний вибір професії, роду занять і роботи. Держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України вільний вибір виду діяльності.

Окрім того, за приписами ст. 22 КЗпП України відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання не допускається.

Відповідно до ст. 31 КЗпП роботодавець не має права вимагати від працівника виконання роботи, не обумовленої трудовим договором.

Подаючи заяву про увільнення позивача від тимчасового виконання обов`язку директора підприємства, він дотримався визначеної законодавством процедури, вжив заходів для завчасного попередження Фонд державного майна України про своє бажання увільнитися, шляхом направленням заяви про увільнення, але рішення про увільнення так і не було прийнято. Фонд державного майна, уповноважений на увільнення від виконання обов`язків директора, не розглянули по суті його заяву, не виконали покладені на них Статутом та трудовим законодавством обов`язків щодо вирішення питання про увільнення від виконання обов`язків директора, прийняття від ОСОБА_1 документації та печатки, а також по призначенню нового директора, або прийняттю на себе обов`язків по управлінню товариством.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач Фонд державного майна України своєю бездіяльністю, яка виразилась у нерозгляді та невжитті заходів для прийняття рішення про увільнення позивача, були порушені трудові права останнього, зокрема право бути увільненим від виконання обов`язків, які не передбачені трудовим договором, та право на вільний вибір професії, роду занять і роботи.

Доводи апеляційної скарги про те, що на балансі ДП «Український науково-дослідний та проектно-розвідувальний інститут промислової технології» наявне нерухоме та рухоме майно та відповідно до законодавства у разі зміни керівника необхідно провести інвентаризацію майна підприємства, визначити матеріально-відповідальну особу та передати їй майно підприємства для забезпечення належного зберігання, а тому ОСОБА_1 було повідомлено, що після проведення інвентаризації майна підприємства та передачі його матеріально-відповідальній особі Фондом буде розглянуто питання про його увільнення, колегія суддів вважає безпідставними виходячи з наступного.

Згідно п. 7.3 Статуту ДП «Український науково-дослідний та проектно-розвідувальний інститут промислової технології» (далі Статут) керівник підприємства призначається на посаду та звільняється з посади Уповноваженим органом управління за поданням генерального директору Концерну.

Пунктом 7.3.1. Статуту, передбачено, що Уповноважений орган управління підприємства має право у будь-який момент прийняти рішення про припинення повноважень керівника та розірвання з ним трудових відносин, а також трудового контракту.

Відповідно до п.п. 1, 5 п. 7.3.3. Статуту повноваження особи, призначеної на посаду керівника припиняються достроково, в тому числі у разі: - складання повноважень за особистою заявою особи, призначеної на посаду керівника, за умови письмового повідомлення про це Уповноваженому органу управління підприємства не менше ніж за 14 календарних днів; - на підставі додатково визначених у трудовому договорі (контракті) Уповноваженим органом управління із собою призначеною на посаду керівника.

Матеріально-відповідальною особою є працівники, що обіймають посади, які визначені Переліком посад і робіт, які заміщуються чи виконуються робітниками, із якими підприємством, установою, організацією можуть укладатись письмові договору про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, що були передані їм для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва, затвердженого постановою Держкомпраці СРСР, Секретаріату ВЦРПС від 28.12.1977р. № 447/24 та з яким укладено договір про повну матеріальну відповідальність.

Разом з тим, слід звернути увагу на те, що з ОСОБА_1 не укладався трудовий договір (контракт) про призначення його на саме посаду керівника, а лише на підставі Наказу Міністерство енергетики України №1-к/к від 04 січня 2022 року, який не є трудовим договором (контрактом) у розумінні чинного законодавства, на ОСОБА_1 покладено тимчасове виконання обов`язків директора ДП «Український науково-дослідний та проектно-розвідувальний інститут промислової технології» на період до призначення керівника даного підприємства.

У даному випадку ОСОБА_1 мав право подати до Фонду державного майна, як Уповноваженого органу управління підприємства заяву про складання з себе повноважень тимчасового виконання покладених на нього обов`язків керівника підприємства, яка повинна бути розглянута у розумні строки та зазначена заява не може бути відхилення Фондом, оскільки відповідно до ст. 43 Конституції України використання примусової праці забороняється.

Виконання тимчасовим замісником посадових обов`язків відсутнього працівника обмежується періодом замісництва, такі трудові відносини за своїм характером завжди є строковими, оскільки замісництво встановлюється на конкретний період часу.

Такий висновок викладено у постанові Верховного суду від 28.08.2019 року у справі №201/15850/17-ц.

Наказом Міністерства енергетики України №1-к/к від 04.01.2022 року на ОСОБА_1 покладено тимчасове виконання обов`язків директора ДП «Український науково-дослідний та проектно-розвідувальний інститут промислової технології» за його згодою, на період до призначення керівника цього підприємства у встановленому порядку.

Разом з цим, ОСОБА_1 подаючи заяву про його увільнення фактично повідомив Фонд про відсутність своєї згоди щодо виконання ним тимчасово обов`язків підприємства на момент подання такої заяви. Крім того, апелянтом не зазначено та не надано доказів на підтвердження того, що в ДП «Український науково-дослідний та проектно-розвідувальний інститут промислової технології» відсутні особи на яких можна покласти тимчасово виконувати обов`язки керівника даного підприємства.

Посилання в апеляційній скарзі про те, що Фондом здійснюються всі необхідні заходи щодо призначення керівника не підтверджуються будь-якими доказами, а тому колегією суддів не беруться до уваги.

Також, апелянтом не надано доказів того, що ОСОБА_1 є матеріально-відповідальною особою, що з ним було укладено договір про повну матеріальну відповідальність під час виконання ним тимчасово покладених на нього обов`язків директора ДП «Український науково-дослідний та проектно-розвідувальний інститут промислової технології» та, що йому передавалось на зберігання нерухоме та рухоме майно, яке перебуває на балансі підприємства .

Посилання на те, що на балансі ДП «Український науково-дослідний та проектно-розвідувальний інститут промислової технології» наявне нерухоме та рухоме майно, а також той факт, що в реєстрі ОСОБА_1 зазначений, як керівник ДП «Український науково-дослідний та проектно-розвідувальний інститут промислової технології», само по собі не свідчить про те, що ОСОБА_1 є матеріально-відповідальною особою та того, що йому передавалось будь-яке майно підприємства.

Таким чином, враховуючи те, що ОСОБА_1 не є керівником підприємства, а на нього лише покладено тимчасове виконання обов`язків керівника, ним було дотримано вимоги Статуту підприємства щодо завчасного повідомлення шляхом направлення заяви про увільнення його від виконання тимчасово покладених на нього обов`язків керівника підприємства на адресу Фонду державного майна України, яке є Уповноваженим органом управління підприємства, а також те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що ОСОБА_1 є матеріально-відповідальною особою, колегія суддів вважає, що є безпідставними посилання апелянта на те, що ОСОБА_1 підлягає увільненю від виконання тимчасово покладених на нього обов`язків керівника підприємства лише після проведення інвентаризації.

Крім того, Фонд державного майна, який є Уповноваженим органом управління підприємства може за своєю ініціативою призначити інвентаризацію та передати майно іншій особі на зберігання.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не надано належної оцінки тому факту, що у законодавстві не передбачено терміну розгляду заяви про увільнення працівника, не є підставою для скасування рішення, оскільки звільнення це розірвання трудових відносин між роботодавцем та працівником, а оскільки позивач лише тимчасово виконував обов`язки директора то в даному випадку застосовується термін увільнення від обов`язків.

Доводи апеляційної скарги колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо наявності підстав для задоволення позову, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, особистим тлумаченням норм матеріального права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Судові витрати понесені Фонду державного майна України у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Фонду державного майна України залишити без задоволення.

Рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 21 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: М.Ю. Петешенкова

Ж.І. Максюта