Справа № 135/1485/23
Провадження № 2-з/135/12/23
У Х В А Л А

іменем України

10.11.2023 року м. Ладижин

Суддя Ладижинського міського суду Вінницької області Нікандрова С.О., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Патраманського Івана Олександровича про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності, -

В С Т А Н О В И В:

09 листопада 2023 року до Ладижинського міського суду Вінницької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Патраманський Іван Олександрович, до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності.

Одночасно з позовною заявою від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Патраманського Івана Олександровича надійшла заява про забезпечення позову, у якій він просить накласти арешт на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . До набрання чинності рішенням суду у справі заборонити будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Необхідність забезпечення позову обґрунтована тим, що між відповідач має намір без згоди позивача відчужити спільну квартиру на користь інших осіб, про що свідчить те, що ним були сховані документи, що стосуються спірної квартири. За таких обставин, існує висока ймовірність того факту, що відповідач може в будь-який здійснити відчуження спірної квартири на користь інших осіб, що може значно утруднити або взагалі зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 ЦПК України заходів забезпечення позову.

Згідно ст.150 ЦПК України одним із видів забезпечення позову є накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб. Заходи забезпечення позову, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Нормою ст.152 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову, у випадку одночасного її пред`явлення з позовом, подається до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими ЦПК України.

Згідно пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при

розгляді заяв про забезпечення позову» єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі, також п. 4 вказаної постанови визначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Із матеріалів справи встановлено, що сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 21.01.2002 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 02.10.2023 року.

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно №353229015 від 06.11.2023, яка долучена до матеріалів справи встановлено, що спірне майно у вигляді квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , придбано подружжям у період перебування в шлюбі в 2007 році.

Відповідно до ч.1 ст.65 Сімейного кодексу України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Згідно ч.2 ст.65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим з подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. (ч.3 ст.65 СК України).

Із змісту зазначеної вище статті вбачається, що Законом заборонено відчуження майна, що виходить за межі дрібного побутового, без згоди другого з подружжя.

Із змісту позовної заяви встановлено, що предметом спору є об`єкт нерухомості, а тому відповідач ОСОБА_2 не зможе у передбаченому Законом порядку відчужити придбану у шлюбі квартиру без нотаріальної згоди позивача ОСОБА_1 .

Відтак, суд вважає, що забезпечення позову шляхом накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, який перебуває у власності подружжя чи заборони у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо квартири є недоцільним, а заява грунтується на припущеннях та побоюванні відчуження спільного сумісного майна відповідачем, що є неможливим згідно чинного законодавства.

Представником позивача не наведено жодних підстав для забезпечення позову та обґрунтування необхідності його застосування, не представлено відомостей про те, що невжиття заходів забезпечення позову може в подальшому утруднити чи зробити

неможливим виконання рішення суду, чи призведе до порушення прав заявника, а відтак, відсутні підстави для задоволення заяви про забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.149-153, 258, 260, 261 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Патраманського Івана Олександровича про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Суддя Ладижинського міського суду

Вінницької області С.О.Нікандрова