ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

14 листопада 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 735/827/23

Головуючий у першій інстанції Балаба О. А.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1374/23

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мамонової О.Є.,

суддів: Висоцької Н.В., Онищенко О.І.,

із секретарем: Піцан В.М.,

учасники справи:

боржник (заявник): ОСОБА_1 ,

стягувач: Акціонерне товариство «Юнекс Банк»,

суб`єкт оскарження: державний виконавець Коропського відділу державної виконавчої служби в Новгород-Сіверському районі Чернігівської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Міненко Віктор Вячеславович,-

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Коропського районного суду Чернігівської області від 19 вересня 2023 року (проголошена о 12:53) у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Коропського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Міненка Віктор Вячеславович та зобов`язання вчинити певні дії,-

У С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на бездіяльність державного виконавця, в якій просив:

- визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Коропського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) щодо незняття арешту, накладеного на кошти, що знаходяться на належних йому рахунках в межах виконавчого провадження №64078133;

- зобов`язати уповноважену службову особу Коропського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) скасувати арешт, накладений на кошти, що знаходяться на рахунках ОСОБА_1 , який було накладено на підставі постанови начальника Коропського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про арешт коштів боржника від 21.10.2021, а також вчинити дії щодо реєстрації припинення зазначеного обтяження.

Скаргу обґрунтовував тим, що на виконанні Коропського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) перебувало виконавче провадження №64078133, відкрите 13.01.2021 за виконавчим листом №735/880/19 від 10.01.2020, виданим Коропським районним судом Чернігівської області, про стягнення з нього коштів в розмірі 53 702,13 грн.

Зазначав, що в рамках вказаного виконавчого провадження №64078133 начальником Коропського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Міненком В.В. (далі по тексту державний виконавець) винесено постанови про арешт коштів боржника та про арешт майна боржника від 21.10.2021, на підставі яких накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника та на земельні ділянки площею 3.4257 га, кадастровий номер :03:000:0307, та площею 0.8145 га, кадастровий номер :03:000:0634, про що внесено відомості до Єдиного реєстру боржників.

03.11.2022 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження №64078133 завершено у зв`язку з відсутністю майна, на яке можливо звернути стягнення.

Указував, що його заяву про зняття арешту від 28.07.2023 державним виконавцем залишено без задоволення.

Наголошував, що з листопада 2022 року державному виконавцю були відомі підстави для скасування арешту з належних йому майна та рахунків, але незважаючи на це проігноровано приписи ч. 1, 2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» та продовжувалося вчинення протиправних дій відносно нього, чим позбавлено права розпоряджатися майном, належним йому на праві приватної власності.

Звертав увагу на те, що державний виконавець, вийшовши за межі своїх повноважень, наклав арешт на його картковий рахунок, відкритий в АТ КБ «ПриватБанк», на який йому зараховується заробітна плата, що позбавило його коштів на існування.

Уважав, що у державного виконавця не було правових підстав для продовження арешту майна у виконавчому провадженні №64078133, а незняття обмеження є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби. Відсутність відкритого виконавчого провадження, на думку заявника, свідчить про відсутність правових підстав для продовження дії арешту коштів боржника. Наявність протягом тривалого часу не скасованого арешту на майно боржника після закінчення виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Ухвалою Коропського районного суду Чернігівської області від 19 вересня 2023 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Коропського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Міненка В.В. та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою задовольнити вимоги його скарги, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, порушення норм цивільно-процесуального законодавства.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції безпідставно залишено поза увагою те, що станом на день подання скарги виконавче провадження №64078133, в рамках якого накладено арешт на грошові кошти ОСОБА_1 завершено, відкритих виконавчих проваджень немає, а тому підстави для накладення арешту на рахунки боржника відпали, що об`єктивно свідчить про порушення конституційних прав на володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Заявник зазначає, що районний суд не врахував, що на підставі оскаржуваної постанови державного виконавця йому заблоковано зарплатний рахунок, що є грубим порушенням чинного законодавства України і його конституційних прав. Заробітна плата, яку він отримує на арештований рахунок це його єдиний дохід, звернення стягнення на заробітну плату на період до припинення або скасування воєнного стану на території України прямо суперечить п. 10-2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження».

Указує, що судом першої інстанції не було враховано, що виконавче провадження №64078133 завершено 03.11.2022, тобто майже як рік виконавчий лист повернуто стягувачу, однак останній не вчиняє будь-яких дій, спрямованих на отримання коштів від боржника, що свідчить про незацікавленість та бездіяльність банку, яка теж приводить до незаконних обтяжень та порушення прав скаржника.

Звертає увагу на те, що зняття арешту з коштів боржника у завершеному виконавчому провадженні жодним чином не обмежить права стягувача, оскільки він не позбавлений можливості повторно звернути до виконання виконавчий лист №735/880/19 від 10.01.2020, виданий Коропським районним судом Чернігівської області, за яким буде відкрито нове виконавче провадження, в рамках якого виконавець не позбавлений можливості накласти арешт на кошти та майно боржника. При цьому, посилається на висновки, що викладені у постановах Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 2-356/12, від 03.11.2021 у справі № 161/14034/20, від 22.12.2021 у справі № 645/6694/15.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника скаржника адвоката Кравченко В.В., яка просила задовольнити апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що оскільки виконавчий лист №735/880/19, виданий 10.01.2020 Коропським районним судом Чернігівської області, повернуто стягувачу за відсутності майна боржника, на яке можливо звернути стягнення, а виконавче провадження № 64078133 не було закінчене на підставі ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» та виконавчий документ не повертався до Коропського районного суду Чернігівської області, у державного виконавця не виникло обов`язку знімати арешт, накладений на майно боржника в межах цього виконавчого провадження.

З таким висновком районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

Судом у справі встановлено, що 13.01.2021 начальником відділу Коропського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Міненком В.В. відкрито виконавче провадження №64078133 з виконання виконавчого листа № 735/880/19, виданого 10.01.2020 Коропським районним судом Чернігівської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Юнекс Банк» заборгованості в сумі 53 702,13 грн (а.с. 8-9, 40).

13.01.2021 державним виконавцем Міненком В.В. винесено постанову про стягнення виконавчого збору по виконавчому провадженню № 64078133 з ОСОБА_1 у сумі 5 370 грн (а.с. 44).

21.10.2021 державним виконавчем ОСОБА_2 винесено постанову про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 104 324,26 грн (а.с. 10-11, 46).

Постановою про арешт майна боржника від 21.10.2021 державним виконавцем Міненком В.В. накладено арешт на майно, що належить боржнику, а саме:

- земельну ділянку площею (га) 3.4257, кадастровий номер :03:000:0307, номер запису про право власності 25202174;

- земельну ділянку площею (га) 0.8145, кадастровий номер :03:000:0634, номер запису про право власності 25201759, що належать боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 104 324,26 грн (а.с. 12-13, 48).

03.11.2022 начальником відділу Коропського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Міненком В.В. винесено постанову про повернення виконавчого листа №735/880/19, виданого 10.01.2020 Коропським районним судом Чернігівської області, про стягнення заборгованості в сумі 53 702,13 грн, стягувачу АТ «Юнекс Банк», на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із тим, що майно, на яке можливо звернути стягнення у боржника відсутнє. Встановлено строк для повторного пред`явлення виконавчого документу для виконання до 03.11.2025 (а.с. 14-15, 51).

28.07.2023 представник ОСОБА_1 - адвокат Северин Я.В. звернулася до начальника Коропського відділу державної виконавчої служби у Новгород-Сіверському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із заявою про зняття арешту з коштів, що містяться на банківських рахунках належних ОСОБА_1 , який накладено постановою начальника Коропського відділу державної виконавчої служби у Новгород-Сіверському районі Чернігівської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 21.10.2021 у виконавчому провадженні №64078133 (а.с. 16-17).

У відповіді на заяву від 28.07.2023 начальник Коропського відділу державної виконавчої служби у Новгород-Сіверському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Міненко В.В. зазначив, що виконавче провадження №64078133 з виконання виконавчого листа №735/880/19, виданого 10.01.2020 Коропським районним судом Чернігівської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Юнекс Банк» боргу в сумі 53 702,13 грн завершено 03.11.2022 з винесенням постанови про повернення виконавчого документа стягувану з підстав, передбачених п. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Звернув увагу, що 03.11.2022 винесено постанову про повернення виконавчого документа, а не про закінчення виконавчого провадження. Завершення виконавчого провадження з вищевказаних підстав не передбачає зняття арешту з коштів боржника, а тому відсутні підстави для задоволення заяви (а.с. 18).

Згідно з Інформацією про виконавче провадження станом на 07.11.2023 виконавче провадження № 64078133 завершено.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Судове рішення, що набрало законної сили, є підставою для його виконання. Виконання судового рішення сприяє втіленню законів у життя та зміцненню їх авторитету. Рішення суду охороняє права, свободи та законні інтереси громадян, а також є завершальною стадією судового провадження.

За статтею 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Право на справедливий суд, гарантоване особі у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, розповсюджує дію і на стадію виконання судового рішення. Право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї із сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинно розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції («Іммобільяре Саффі» проти Італії», заява 22774/93, 28.07.1999, § 63; «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997, § 40).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 липня 2004 року по справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь - яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина «судового розгляду». У рішенні від 17 травня 2005 року по справі «Чіжов проти України» (заява №6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії параграф 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом ( ч. 1, п.1 ч. 2 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Статтею 5 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження»).

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей (п. 6, 7 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, чинній на час накладення державним виконавцем арешту).

За положеннями ч. 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 37 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону (частина п`ята статті 37 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Статтею 39 Закону України «Про виконавче провадження» встановленні підстави для закінчення виконавчого провадження.

Статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження» визначено наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа.

Так, в абз. 1 ч. 1 ст. 40 вказаного Закону зазначено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Ураховуючи положення статті 39 ЗУ «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для закінчення провадження.

Отже, зняття арешту з майна боржника пов`язується із закінченням виконавчого провадження, а не з поверненням виконавчого документа стягувачу.

Аналогічні за змістом правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 18 грудня 2019 року в справі № 740/3240/18, 16 березня 2020 року ц справі № 137/1649/17.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Установивши, що виконавчий лист №735/880/19, виданий 10.01.2020 Коропським районним судом Чернігівської області, повернуто стягувачу АТ «Юнекс Банк» на підставі п. 2 ч. 37 Закону України «Про виконавче провадження», а саме за відсутності майна боржника, на яке можливо звернути стягнення, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що у державного виконавця не виникло обов`язку знімати арешт з майна, належного боржнику ОСОБА_1 .

Ураховуючи встановлені обставини справи та вищезазначені норми права, колегія суддів вважає, що районний суд обґрунтовано відмовив у задоволенні скарги ОСОБА_1 , так як зняття арешту пов`язується із закінченням виконавчого провадження, а не з поверненням виконавчого документу стягувачу.

Доводи апеляційної скарги про те, що станом на день подання скарги виконавче провадження №64078133 завершено, відкритих виконавчих проваджень немає, а тому підстави для накладення арешту на рахунки боржника відпали, не заслуговують на увагу, оскільки у даному випадку виконавче провадження не було закінчено на підставі ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий лист повернуто стягувачу АТ «Юнекс Банк» на підставі п. 2 ч. 37 вказаного Закону.

Посилання ОСОБА_1 на те, що на підставі оскаржуваної постанови державного виконавця йому заблоковано зарплатний рахунок є голослівними, матеріали справи доказів зазначеного не містять.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19 (провадження № 12-28гс20) сформульовано висновок про те, що, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження», яка визначає особливості звернення стягнення на кошти та майно боржника - юридичної особи, фізичної особи - підприємця, повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Судом установлено, що постановою державного виконавця від 21.10.2021 накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 104 324,26 грн. Таким чином, у постанові державного виконавця міститься застереження щодо неможливості накладення арешту на рахунки та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Доводи заявника про те, що майже як рік виконавчий лист повернуто стягувачу, однак останній не вчиняє будь-яких дій, спрямованих на отримання коштів від боржника, що свідчить про незацікавленість та бездіяльність банку, не можуть бути підставою для задоволення вимог скарги, оскільки строк повторного пред`явлення виконавчого листа до виконання не сплив, він закінчується 03.11.2025. При цьому боржником не надано доказів про відсутність до нього майнових претензій з боку стягувача АТ «Юнекс Банк», сплати ним виконавчого збору.

ОСОБА_1 помилково звертає увагу в апеляційній скарзі на висновки, що викладені у постановах Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №2-356/12, від 03.11.2021 у справі №161/14034/20, від 22.12.2021 у справі №645/6694/15, так як фактичні обставини у цих справах та у справі, що наразі переглядається не є тотожними. У вказаних заявником справах боржниками у добровільному порядку за погодженням із стягувачем борг було погашено.

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Коропського районного суду Чернігівської області від 19 вересня 2023 року - без змін, оскільки воно ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять підстав для його скасування.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Коропського районного суду Чернігівської області від 19 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 листопада 2023 року.

Головуюча О.Є. Мамонова

Судді: Н.В. Висоцька

О.І. Онищенко