Справа № 372/2491/22
Провадження № 2-194/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2023 року Обухівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Потабенко Л.В.,

при секретарі Рябуха О.В.,

за участю представників ОСОБА_1 , Нечипорук О.Л.,

розглянувши в приміщенні Обухівського районного суду Київської області у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарас Володимирович про визнання договору позики недійсним,

ВСТАНОВИВ:

05.09.2023 року до Обухівського районного суду Київської області надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Райффайзен-Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. про визнання договору позики недійсним, в якій позивач просить суд визнати недійсним договір позики від 13.04.2021 року посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В. зареєстрованого в реєстрі за № 8048, що укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 . Також просить стягнути з відповідачів витрати по сплаті судового збору в розмірі 2481,00 грн. Позовна заява обґрунтовується тим, що 13.04.2021 року між ОСОБА_3 як позикодавцем, та ОСОБА_2 як позичальником, укладено договір позики, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В., зареєстрованого в реєстрі за № 8048, за умовами якого ОСОБА_2 отримав грошові кошти в сумі 200 000,00 грн., без сплати відсотків, на строк 1 місяць із датою повернення 13.05.2021 року. Вказаний договір позики є фіктивним та вчинений на шкоду інтересам АТ «Райффайзен Банк» та має бути визнаний судом недійсним зважаючи на наступне. 27.08.2019 р. між позивачем та ОСОБА_2 , як поручителем, укладено договір поруки № 12/150-2/2568 з метою належного виконання зобов`язань за Генеральним договором на здійснення кредитних операцій № 01/150-2/515 від 27.07.2017 року, що укладений між Банком та ТОВ «ГАНУЛ». З лютого 2020 року ТОВ «ГАНУЛ» перестало виконувати свої зобов`язання за кредитним договором. Усі переговори по врегулюванню заборгованості проводились із ОСОБА_2 власником бізнесу. У зв`язку порушенням зобов`язань та відсутністю результату у переговорах з ОСОБА_2 позивач АТ «Райффайзен Банк» у грудні 2020 року звернулось до Господарського суду Київської області із позовом про солідарне стягнення заборгованості з Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАНУЛ», ОСОБА_2 і ОСОБА_5 .. Рішенням Господарського суду Київської області від 03.06.2021р. у справі № 911/160/21 стягнуто з відповідачів 7 304 357,92 грн. боргу по кредиту, 1 074 191,82 грн. заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом, 94,45 грн. пені, 125 679,66 грн. судового збору. 26.11.2021р. на примусове виконання вищевказаного рішення видано відповідні накази. 08.12.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Крегулом І.І. отримано заяву позивача № 188/2/679І від 30.11.2021 року про примусове виконання рішення щодо стягнення заборгованості в солідарному порядку з боржника ОСОБА_2 та 16.12.2021р. винесено постанову про відкритя виконавчого провадження № 67927799 і приєднано до зведеного виконавчого провадження №65787278. Виконавчі провадження відкриті приватним виконавцем Крегулом І.І. 03.06.2021року, а вже 11.06.2021року складено постанову про опис та арешт майна боржника ОСОБА_2 , якою описано нерухоме майно, а саме: земельна ділянка площею 0,1929 га, кадастровий номер :01:019:0068, знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; земельна ділянка площею 0,1840 га, кадастровий номер :01:019:0067, знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; земельна ділянка площею 0,1260 га, кадастровий номер :01:019:0049, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; житловий будинок загальною площею 466,3 кв.м, знаходиться за адресою АДРЕСА_1 ; житловий будинок загальною площею 277.1 кв. м, знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

22.11.2021р. на офіційному сайті ДП «СЕТАМ» опубліковано повідомлення про проведення електронного аукціону з реалізації майна боржника ОСОБА_2 та 22.12.2021р. майно боржника було реалізовано. Продаж майна здійснювався без будь-якого відома та погодження АТ «Райффайзен Банк». Від відповідача ОСОБА_2 на адресу позивач не надходило жодного повідомлення про укладення ним, договору позики з ОСОБА_3 та про відкриття виконавчого провадження за виконавчим написом в порушення п. 4.1. та 4.3. договору поруки. Жодних письмових погоджень на укладення договору позики позивачем ОСОБА_2 не видавалось. 03.02.2022р. Банком було вручено ОСОБА_2 вимогу про надання копії оспорюваного договору позики, однак останній не надав запитувані документи та жодних пояснень щодо причин та підстав їх укладення. З наведеного чітко прослідковується, що ОСОБА_2 всіляко намагається приховати обставини укладення оспорюваного договору позики. Окрім того відповідач на момент укладення спірного договору позики і по теперішній час, перебуває у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_5 . В оскаржуваному правочині відсутня інформація про надання ОСОБА_5 згоди на укладення її чоловіком договору позики, а тому позивач просить визнати договір позики недійсним, оскільки правочин є фіктивним, так як його було вчинено без наміру створення правових наслідків, які ним обумовлювались, тобто відповідач заздалегідь планував не повертати фіктивний борг у сумі 200 000,00 грн. ОСОБА_3 з метою створення штучної заборгованості для подальшого створення перешкод у виконанні рішення суду у справі № 911/160/21.

30.11.2022 року позивачем подано заяву про зміну підстави позову, в якій додатково зазначено про те, що позивачем отримано копію висновку Управління менеджменту фінансових злочинів від 15.02.2022 року з якого вбачається, що Банком було проведено перевірку по факту укладення договору позики. В ході вказаної перевірки відповідачем ОСОБА_3 було повідомлено про те, що під час підписання нею договору позики у приватного нотаріуса Линчука Т.В. відповідач ОСОБА_2 був відсутнім та грошові кошти йому не передавалися, таким чином є додаткова підстава щодо визнання недійсним оспорюваного договору позики від 13.04.2022 року, а саме відсутність факту передачі грошових коштів.

Ухвалою суду від 17 жовтня 2023 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 08 червня 2023 року закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду.

Представниками відповідача ОСОБА_2 було подано відзив на позовну заяву, в якому вказано, що укладаючи з відповідачем ОСОБА_2 договір поруки від 27.08.2019 року Банку було відомо про те, що нерухоме майно відповідача перебуває в іпотеці за договором іпотеки від 31.07.2019 року, іпотеко держателем є Товариство з обмеженою відповідальністю «ТЕДІС Україна», майно яке було описане та арештоване приватним виконавцем Крегулом І.І. в рамках зведеного виконавчого провадження №65787278 було реалізовано з торгів 22.12.2021 року. Разом з тим арештоване майно перебувало в іпотеці ТОВ «ТЕДІС Україна», яке надало дозвіл приватному виконавцю на реалізацію предмету іпотеки, та всі отриманні від реалізації предмета іпотеки кошти були перераховані на рахунок іпотеко держателя. Окрім того твердження позивача що в оскаржуваному правочині відсутня інформація про надання ОСОБА_6 згоди на укладення ОСОБА_2 договору позики є помилковим, оскільки така згода наявна в матеріалах справи. З урахуванням вказаного просив у задоволенні позову Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» відмовити.

Представником відповідача ОСОБА_3 було подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що за його заявою було відкрито виконавче провадження № 67927799, яке було приєднано до зведеного виконавчого провадження № 65787278, а тому твердження позивача про те, що він не був стороною виконавчого провадження та не мав змоги впливати на його хід є безпідставним. Окрім того як зазначає сам позивач, загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню солідарно з відповідача ОСОБА_2 за рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 911/160/21 становить 8 504 323 грн. 85 коп. Відповідно до протоколу № 563928 проведення електронних торгів від 22.12.2021 року ціна продажу належного відповідачу ОСОБА_2 майна становить 10 951 060.00 грн., що свідчить про те, що відповідачем не вчинялося жодних дій щодо перешкоджання у зверненні стягнення на його майно. Таким чином, висновок позивача про те, що договір позики є недійсним, так який був вчинений без наміру створення правових наслідків, які ним обумовлені, та спрямований на штучне створення заборгованості для подальшого створення перешкод у виконанні судового рішення у справі № 911/160/21, ґрунтується на припущеннях, які не підтверджені доказами. З урахуванням відзиву просив у задоволенні позову Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» відмовити.

Предстаник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених в позові, та просив задовольнити в повному обсязі.

Представники відповідачів в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечили в повному обсязі, та просили відмовити в їх задоволенні у зв`язку з недоведеністю та необґрунтованістю, та послались на обставини зазначені в відзиві.

Інші сторони в судове засідання не з`явилися про розгляд справи повідомлялися належним чином, заяв та клопотань на адресу суду не подавали.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Дослідивши письмові матеріали справи, вислухавши представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 27.08.2019 р. між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 , як поручителем, укладено Договір поруки № 12/150-2/2568 з метою належного виконання зобов`язань за генеральним договором на здійснення кредитних операцій № 01/150-2/515 від 27.07.2017р., що укладений між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «ГАНУЛ» згідно умов якого поручитель зобов`язується відповідати перед кредитором солідарно з позичальником за виконання забезпечення зобов`язань, у тому числі тих, що виникнуть у майбутньому, які випливають з умов кредитного договору, за умовами якого позичальник зобов`язаний повернути кредит у розмірі 8000 000,00 грн. в порядку передбаченому кредитним договором не пізніше 31.07.2020 року.

13.04.2021 року між ОСОБА_3 як позикодавцем, та ОСОБА_2 як позичальником, укладено договір позики, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В., зареєстрованого в реєстрі за № 8048, за умовами якого ОСОБА_2 отримав грошові кошти в сумі 200 000,00 грн., без сплати відсотків, на строк 1 місяць із датою повернення 13.05.2021 року.

В зв`язку порушенням зобов`язань відповідачем, позивач АТ «Райффайзен Банк» у грудні 2020 року звернулось до Господарського суду Київської області із позовом про солідарне стягнення заборгованості з Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАНУЛ», ОСОБА_2 і ОСОБА_5 ..

Рішенням Господарського суду Київської області від 03.06.2021р. у справі № 911/160/21 стягнуто з відповідачів 7 304 357,92 грн. боргу по кредиту, 1 074 191,82 грн. заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом, 94,45 грн. пені, 125 679,66 грн. судового збору. 26.11.2021р. на примусове виконання вищевказаного рішення видано відповідні накази. 08.12.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Крегулом І.І. було отримано заяву позивача № 188/2/679І від 30.11.2021 року про примусове виконання рішення щодо стягнення заборгованості в солідарному порядку з боржників та 16.12.2021р. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 67927799 і приєднано до зведеного виконавчого провадження №65787278.

05.08.2021 року приватним виконавцем проведено опис та арешт майна боржника ОСОБА_2 , якою описано нерухоме майно, а саме: земельна ділянка площею 0,1929 га, кадастровий номер :01:019:0068, знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; земельна ділянка площею 0,1840 га, кадастровий номер :01:019:0067, знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; земельна ділянка площею 0,1260 га, кадастровий номер :01:019:0049, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; житловий будинок загальною площею 466,3 кв.м, знаходиться за адресою АДРЕСА_1 ; житловий будинок загальною площею 277.1 кв. м, знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

22.11.2021р. на офіційному сайті ДП «СЕТАМ» опубліковано повідомлення про проведення електронного аукціону з реалізації майна боржника ОСОБА_2 та 22.12.2021р. майно боржника було реалізовано.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач посилався на те, що оспорюваний договір позики є фіктивними та спрямований на перешкоджання виконання зобов`язання перед первісним кредитором за рахунок виведення майна із-під арешту та реалізації в рахунок примусового виконання рішення суду.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені у статті 203 ЦК України.

Згідно з частиною п`ятою статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків.

Ознака вчинення його лише для виду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для виду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним.

Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі № 6-197цс14, з якою погодився і Верховний Суд у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 379/1256/15 (провадження

№ 61-1300св18), від 08 лютого 2018 року у справі № 756/9955/16 (провадження № 61-835св17).

Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторони не вчинили будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що відповідно статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) зазначила, що фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, вважає, що така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на таке майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним.

Судом встановлено, що 13.04.2021 року між ОСОБА_3 як позикодавцем, та ОСОБА_2 як позичальником, укладено договір позики, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В., зареєстрованого в реєстрі за № 8048, за умовами якого ОСОБА_2 отримав грошові кошти в сумі 200 000,00 грн., без сплати відсотків, на строк 1 місяць із датою повернення 13.05.2021 року, правові наслідки дійсно настали, сторони цього договору вчинили всі передбачені договором дії, виконали його, а тому відсутні правові підстави для визнання цього правочину недійсним.

Під час розгляду справи позивач не довів на підставі належних і допустимих доказів, що укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 договір позики є фіктивними та укладений без мети настання реальних наслідків, а також не наведено фактичних даних, підтверджених доказами, на спростування встановленої законом презумпції правомірності цього правочину (стаття 204 ЦК України).

Згідно з частинами другою, третьою статті 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин, суд встановивши відсутність у матеріалах справи належних доказів, що відповідачі не намагались досягти правового результату у спірних правовідносинах та не реалізували свої права, що виникли в результаті укладення оспорюваного правочину договору позики, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 3, 12, 258, 259, 263,265, 273 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарас Володимирович про визнання договору позики недійсним, відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду.

Суддя: Л.В.Потабенко