Справа № 366/1935/23
Провадження № 2/366/376/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.11.2023 смт. Іванків

Іванківський районний суд Київської області у складі:

головуючої судді Слободян Н.П.,

за участю: секретаря судового засідання Німченко Н.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом органу опіки і піклування, виконавчого комітету Іванківської селищної ради Вишгородського району, в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_1 , третя особа: служба у справах дітей Іванківської селищної ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів, в інтересах малолітньої дитини, ОСОБА_1 , про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачі, будучи батьками малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , належним чином не виконують свої батьківські обов`язки.

Питання позбавлення батьківських прав виникло у зв`язку з тим, що дитина, за повідомленням старшого інспектора СЮП Вишгородського РУП від 05.06.2023, яка проживає зі своїми батьками, відповідачами у справі, перебуває у жахливому стані. Виїздом на місце було виявлено, що дитина має два обпечені пальці. Батьки пообіцяли поїхати до лікарні для лікування. Після цього вони були запрошені до служби у справах дітей.

07.06.2023 під час повторної перевірки за місцем проживання було виявлено, що у будинку повний безлад, бруд, речі розкидані, брудні. Малолітня дитина не мита, брудна, голодна. У холодильнику взагалі немає їжі. Тобто відповідачі не створили жодних умов для розвитку і виховання дитини. Сім`ї було надано термін до ранку 08.06.2023 для виправлення всіх недоліків.

Під час обстеження 08.06.2023 встановлено, що ситуація не змінилася. Дитина взята на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах.

Селищна рада вважає, що за таких обставин, на підставі ст.164 Сімейного кодексу України, слід позбавити батьківських прав відповідачів відносно малолітнього сина та стягнути аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Рух справи

23.06.2023 позов надійшов до суду.

28.06.2023 у справі відкрите провадження у справі, призначене підготовче судове засідання на 26.07.2023, на 13.09.2023.

13.09.2023 підготовче судове засідання закрите, розгляд справи призначений 11.10.2023, відкладене на 09.11.2023.

Позиції сторін

Представник позивача у судове засідання не з`явився, про місце та час проведення повідомлено вчасно, належним чином. Подали до канцелярії суду заяву про те, що позов підтримують та просять задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, про місце та час проведення повідомлені вчасно, належним чином, подавши до суду заяви у яких позовні вимоги визнали і просили справу розглядати без їх участі.

Представник третьої особи також подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримали.

Встановлені судом обставини та застосовані норми права

Керуючись ст. 223 ЦПК України, суд вважає можливим провести судове засідання без участі сторін на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до ч. 4 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та в повному обсязі проаналізувавши всі обставини справи, належність та допустимість доказів, вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 (а.с.7).

05.06.2023 за результатами відвідання сім`ї малолітнього у останнього виявлено опіки на руці. У будинку брудно, речі розкидані, зобов`язано побрибирати до ранку 06.06.2023 ( а.с.8).

07.06.2023 згідно акту обстеження умов проживання констатовано наявність прямої загрози життю та здоров`ю дитини, а також складено відповідний акт проведення оцінки рівня безпеки дитини ( а.с.9-15).

08.06.2023 рішенням виконкому Іванківської селищної ради № 360 від 08.06.2023 прийняте рішення про негайне відібрання дитини ( а.с.16), дитина взята на облік дітей, які перебувають у складних життєвих умовах ( а.с.17).

Згідно з актом обстеження умов проживання від 08.06.2023 ситуація у сім`ї не змінилась ( а.с.18).

У висновку органу опіки і піклування Іванківсьткрої селищної ради про доцільність позбавлення батьківських прав, який затверджено рішенням виконкому № 412 від 03.07.2023, зазначено, що відповідачі не створили жодних умов для розвитку та виховання дитини. У неї відсутнє окреме спадне місце. Матір не можне повною мірою обслуговувати себе, а тим паче малолітню дитину. На думку ж батьків дитини умови у них хороші, наявні у дитини опіки їх не бентежать. Матір дитини пояснює, що все добре та всього вистачає. Проте фактично відсутні повністю відповідне харчування, гігієна, належний догляд. Станом на 08.06.2023 ситуація не змінилась. Відтак служба прийшла до висновку про необхідність позбавлення відповідачів їх батьківських прав відносно їх дитини саме задля охорони життя, здоров`я, прав та законних інтересів дитини.

Згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч. 7 ст. 7 СК України).

Частиною 2 ст. 1 Конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року, ратифікованої Законом України від 03 серпня 2006 року №69-V, визначено, що предметом цієї Конвенції є - у найвищих інтересах дітей - підтримка їхніх прав, надання дітям процесуальних прав та сприяння здійсненню ними цих прав шляхом забезпечення становища, при якому діти особисто або через інших осіб чи органи поінформовані та допущені до участі в розгляді судовим органом справ, що їх стосуються.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про охорону дитинства» кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 12 зазначеного закону, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку системи послуг з підтримки сімей з дітьми та мережі дитячих закладів.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися.

Проте, основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України», № 10383/09, § 100, від 16 липня 2015 року).

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч.1 статті 164 СК України.

Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Тлумачення цього пункту дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу (ч. 4 ст. 164 СК України).

Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Відповідно до пунктів 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що відповідачі не виконують покладених на них законом обов`язків щодо виховання своєї дитини, а саме: безвідповідально ставляться до виконання батьківських обов`язків, не піклуються про свою дитину, не цікавляться її життям, що свідчить про дійсне ухилення (свідоме самоусунення) їх від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Вирішуючи даний спір, суд враховує висновок служби у справах дітей та сім`ї Іванківської селищної ради Вишгородського району Київської області про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачів, та приходить до висновку, що позов слід задовольнити. У судовому засіданні достовірно встановлений той факт, що малолітній дитині не створені належні умови для проживання, розвитку. І ця ситуаціє створює загрозу його життю та здоров`ю. При цьому поведінка батьків є свідомою: вони вважають умови свого проживання абсолютно нормальними, їх все влаштовує.

Відповідно до ч.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Частиною 3 ст.166 СК України встановлено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.

Відповідно до вимог чинного законодавства обов`язок по утриманню дитини покладено у рівній мірі на обох батьків з урахуванням дотримання балансу відповідних їх прав та обов`язків.

Рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини встановлена статтею 141 СК України, відповідно до частин першої та другої якої мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Пунктами 1-3 ч.1 ст.182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина.

Згідно з ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Враховуючи відсутність інформації щодо майнового стану відповідачів та те, що позбавлені батьківських прав особи не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини, а також те, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину, слід вирішити питання щодо стягнення з відповідачів аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно та до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, 23.06.2023 року.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач звільнений від сплати судового збору, а тому, у порядку ч.6 ст.141 ЦПК України з відповідачів слід стягнути у дохід держави судовий збір у сумі 2074,20 грн., (по 1073,60 грн. з кожного), з яких: 1073,60 грн. за подачу позовної заяви про позбавлення батьківських прав та 1073,60 грн. за подачу заяви про стягнення аліментів.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 18, 81, 141, 258, 259, 263-266, 268, 273, 351, 352, 354, 430 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 батьківських прав відносно їх малолітнього сина, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь дитини, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, з дня подачі позову 23.06.2023 року до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3 , на користь дитини, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у розмірі не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, з дня подачі позову 23.06.2023 року до досягнення дитиною повноліття.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за 1(один) місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 2074,20 грн. ( по 1073,60 грн. з кожного).

Рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає державному органу реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду через Іванківський районний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту (10.11.2023).

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя Н.П. Слободян