Дата документу 07.11.2023 Справа № 336/8853/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 336/8853/21 Головуючий у І інстанції: Дмитрюк О.В.
Провадження № 22-ц/807/2087/23 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2023 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Кухаря С.В.,

Крилової О.В.,

секретар: Смокотіна В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Атаманюка Петра Васильовича на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 грудня 2021 року у справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за комунальні послуги,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2021 року Концерн «МТМ» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за комунальні послуги.

В обґрунтування позову зазначав, щов період з 01.10.2014 до 01.10.2021 Концерн надав ОСОБА_2 послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання у приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , за які відповідач не вносила оплату, у зв`язку з чим, утворилась заборгованість за надані послуги в розмірі 14641,90 грн.

Посилаючись на означені обставини, Концерн «МТМ» просив суд стягнути з ОСОБА_2 суму заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в розмірі 14641,90 грн та судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 грудня 2021 рокупозовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в сумі 14641,90 грн та 2270 грн судового збору.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, ОСОБА_1 в особі представника адвоката Атаманюка П.В. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на необґрунтованість позовних вимог, порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 грудня 2021 року та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Також просить судові витрати покласти на позивача та здійснити поворот виконання вказаного судового рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що про наявність оскаржуваного рішення дізналась13 вересня 2023 року після отримання інформації на адвокатський запит її представника після того, як наприкінці серпня 2023 року отримала повідомлення від АТ КБ «ПриватБанк» про блокування рахунків на підставі відкритого виконавчого провадження.

Скаржниця зазначає, що є неналежним відповідачем у цій справі, оскільки Концерн «МТМ» звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за комунальні послуги, надані за адресою: АДРЕСА_1 . Тоді як ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ніколи не мешкала за цією адресою і ніколи не була власником нерухомого майна за цією адресою. Натомість зазначає, що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 30.07.2007, не отримувала та не могла отримувати послуг позивача за адресою АДРЕСА_1 , отже, є зобов`язаною за вимогами позивача.

Станом на день подачі апеляційної скарги виконавче провадження АСВП № 72561044 виконано в повному обсязі, та з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , стягнуто коштів у загальному розмірі 2865,75 грн; виконавче провадження АСВП № 72561044 виконано частково, з ОСОБА_1 стягнуто коштів у загальному розмірі 5424,15 грн, у зв`язку з чим ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Атаманюка П.В. просить здійснити поворот виконання рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 грудня 2021 року.

Відзивів на апеляційну скаргу не надходило.

У судовому засіданні ОСОБА_1 наполягала на задоволенні апеляційної скарги, оскаржуване рішення просила скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову Концерну «МТМ» та здійснити поворот його виконання.

Концерн «МТМ» в судове засідання свого представника не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений відповідно до вимог чинного законодавства (а.с. 109), клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.

Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегія суддів вирішила розглядати справу за відсутності позивача.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, доводи скаржниці та її представника, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з огляду на таке.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

П. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України передбачено, що порушення норм процесуального пава є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час та місце засідання суду, якщо такий учасник обґрунтує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Згідно з п.п. 1-3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги Концерну «МТМ» суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги Концерну «МТМ» є законними та обґрунтованими.

Проте колегія суддів не погоджується з таким висновком з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За змістом статті 6 ЦПК України суд зобов`язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак.

Згідно з частинами першою-третьою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування - це процесуальний обов`язок суду.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 76-78, 81, 83, 84, 87, 89, 228, 235, 263-265 ЦПК України, визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову (дослідження обґрунтованості, наявності доказів, що їх підтверджують).

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити у сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково зазначити правові аргументи на його спростування це процесуальний обов`язок суду. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Європейський суд стверджує, що верховенство права означає, що усі люди рівні перед законом як у своїх правах, так і в своїх обов`язках. Тим не менше, законодавство має враховувати різницю між людьми та ситуаціями за умови, що така різниця має об`єктивну і розумну підставу, переслідує правомірну мету, узгоджується з вимогами, яких дотримуються демократичні суспільства, та пропорційні цим принципам (рішення у справі «Партія добробуту (Refah Partisi), Ербакан, Казан та Текдаль проти Туреччини», від 31 липня 2001 року).

Європейський суд з прав людини досить часто посилається на принцип рівності перед законом і судом у своїх рішеннях, при тому, що засади рівності і змагальності у судовому процесі виведені ним із принципу верховенства права, якому підпорядкована вся Конвенція, та є складовою права на справедливий суд, гарантованого статтею 6 Конвенції. Принцип рівності сторін у процесі у розумінні «справедливого балансу» між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (рішення у справах Dombo Beheer B. V. v. The Netherlands, заява № 14448/88, від 27 жовтня 1993 року, Ankerl v. Switzerlan, заява № 17748/91, від 23 жовтня 1996 року та

Kaya v. Austria, заява № 54698/00, від 08 червня 2006 року).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в особі представника адвоката Атаманюка П.В. зазначала, що є неналежним відповідачем у цій справі, оскільки Концерн «МТМ» звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за комунальні послуги, надані за адресою: АДРЕСА_1 , тоді як ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ніколи не мешкала за цією адресою і ніколи не була власником нерухомого майна за цією адресою. Натомість зазначала, що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 30.07.2007, не отримувала та не могла отримувати послуг позивача за адресою АДРЕСА_1 , отже, не є зобов`язаною за вимогами позивача.

Як наголошено в Рішенні Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Суд може визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, однак зобов`язаний встановити обставини, які підлягають доказуванню і зобов`язаний вжити всіх необхідних заходів з метою встановлення істини. Принцип змагальності не виключає необхідності всебічного та повного дослідження всіх обставин справи задля встановлення об`єктивної істини та об`єктивного вирішення справи.

З огляду на те, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення у порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін, а матеріали справи не містять даних щодо належного повідомлення ОСОБА_2 про такий розгляд, апеляційний суд приймає документи, додані до апеляційної скарги, як докази, що мають значення для справи.

Так, апеляційний суд встановив та підтверджено матеріалами справи, що Концерн «МТМ» у період з 01.10.2014 до 01.10.2021 надавав послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання у приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , оплата яких не здійснювалась, у зв`язку з чим, утворилась заборгованість на суму 14641,90 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 6-7).

Згідно з позовною заявою, Концерн «МТМ» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 про стягнення заборгованості за надані комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 2).

Відповідно до інформації, зазначеної в листі начальника відділу реєстрації фізичних осіб по Шевченківському району управління державної реєстрації фізичних осіб департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради № 04-47/8461 від 09 листопада 2021 року, за відомостями Департаменту, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрована ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 14).

Згідно з інформацією з витягу з реєстру Харківської територіальної громади, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 30 травня 2007 року, що підтверджено також відміткою в паспорті скаржниці, проставленою УДМС України в Харківській області (а.с. 63, 61).

Відповідно до постанови державного виконавця Центрального ВДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кабаченко Ю.Ю., 22.08.2023 відкрито виконавче провадження № 72561024 про стягнення з ОСОБА_2 на користь Концерну «МТМ» заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в сумі 14641,90 грн (а.с. 86).

Згідно з постановою державного виконавця Центрального ВДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лащенко О.О., 23.08.2023 відкрито виконавче провадження № 72561044 про стягнення з ОСОБА_2 на користь Концерну «МТМ» судового збору в сумі 2270 грн (а.с. 90).

Відповідно до платіжних інструкцій № 23393PNKI008ec00001, № 23393PNKI008ebf0002 від 18.09.2023, ОСОБА_3 сплатила на рахунок Центрального ВДВС у м. Запоріжжі за виконавчим провадженням № 72561024 кошти в сумі 4674,15 грн та 750 грн (а.с. 91, 92).

Згідно з платіжною інструкцією № 23383PNKI006ed0002 від 08.09.2023, ОСОБА_3 сплатила на рахунок Центрального ВДВС у м. Запоріжжі за виконавчим провадженням № 72561044 кошти в сумі 2864,75 грн (а.с 93).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Лише за наявності належного складу відповідачів у справі суд у змозі вирішувати питання про обґрунтованість позовних вимог та вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для їх задоволення. Без залучення усіх належних відповідачів позовні вимоги вирішені бути не можуть (постанова Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі №233/3366/19).

Належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача (близькі за змістом висновки сформульовано у пункті 7.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/17792/17).

Якщо позовна вимога заявлена до особи, яка не є учасником спірних правовідносин (тобто, не до тієї особи, яка має відповідати за цією вимогою), така особа є неналежним відповідачем.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі.

За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення щодо суті заявлених до належного відповідача вимог (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16 (пункт 40), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16 (пункт 31.10), від 30 січня 2019 року у справі

№ 552/6381/17 (пункт 39)).

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав позову є правом позивача. Натомість установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який він виконує під час розгляду справи.

Аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16 (пункт 41), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15 (пункт 49), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17 (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16 (пункти 37, 54), від 12 грудня 2018 року у справі

№ 372/51/16 (пункт 31.4), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 38), від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15 (пункт 31), від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15 (пункт 63)).

Таким чином, з урахуванням наданих доказів та обставин справи, апеляційний суд встановив, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є неналежним відповідачем у справі за позовом Концерну «МТМ» про стягнення заборгованості за комунальні послуги, надані за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки вона не є споживачем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання за цією адресою, у зв`язку з чим, у задоволенні позову слід відмовити.

Всупереч вимогам процесуального закону суд першої інстанції не з`ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених Концерном «МТМ» вимог, що має суттєве значення для правильного вирішення спору, у зв`язку з чим, дійшов помилкового висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог Концерну.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 444 ЦПК України, суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він відмовляє у позові повністю.

Оскільки апеляційний суд своєю постановою скасовує рішення суду першої інстанції про стягнення заборгованості, за яким вже відкрито виконавче провадження і стягнуто з ОСОБА_1 кошти на загальну суму 8289,90 грн, що підтверджено матеріалами справи (а.с.91-93), колегія суддів вважає за доцільне здійснити поворот виконання рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 грудня 2021 року у цій справі у порядку, передбаченому п. 3 ч. 1 ст. 444 ЦПК України, саме на вказану суму.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, позивач пред`явив позов до неналежного відповідача, у зв`язку з чим, рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 грудня 2021 року на підставі ч.ч. 1, 3 ст. 376, ЦПК України належить скасувати, прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову та здійснити поворот його виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено повністю, вона має право на відшкодування судового збору, сплаченого за її подання в сумі 3405 грн.

Керуючись ст.ст. 141, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 444 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Атаманюка Петра Васильовича задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 грудня 2021 року у цій справі скасувати. Прийняти у цій справі нову постанову, якою:

«У задоволенні позову Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за комунальні послуги відмовити».

Допустити поворот виконання рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 грудня 2021 року шляхом стягнення з Концерну «Міські теплові мережі» на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , грошових коштів у розмірі 8289 (вісім тисяч двісті вісімдесят дев`ять) гривень 90 копійок.

Стягнути з Концерну «Міські теплові мережі» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 3405 (три тисячі чотириста п`ять) гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 09 листопада 2023 року.

Головуючий:

Судді: