КОМСОМОЛЬСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД
Справа № 534/897/23
Провадження № 2/534/225/23
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 жовтня 2023 року місто Горішні Плавні
Комсомольський міський суд Полтавської області у складі головуючого судді Куц Т.О., з участю: секретаря судового засідання Корнієнко Є.І.
розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за цивільним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - орган опіки та піклування виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області, про позбавлення батьківських прав та зміну способу стягнення аліментів,
ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідача, в якому прохає позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 за рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 30 березня 2020 року на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня набрання судовим рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Заявлені вимоги мотивує тим, що спільне життя з відповідачем не склалося і і вони проживали окремо з 2015 року, шлюб між ними було розірвано у 2020 році, з 2015 року донька залишилась проживати з нею. За весь час окремого проживання відповідач ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться успіхами, станом здоров?я, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, зокрема - не забезпечує необхідним харчуванням, матеріально не забезпечує. За заначений період донька не спілкувалась з відповідачем, не отримувала привітань та подарунків на свята та дні народження.
Ухвалою суду від 13.06.2023 за згаданою позовною заявою відкрито провадження у справі з призначенням справи до підготовчого судового засідання за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 01.08.2023 підготовче провадження у справі було закрито, а справу призначено до судового розгляду по суті.
В судове засідання призначене на 26.10.2023 позивач не з`явилась, про розгляд справи повідомлена належним чином, направила заяву про розгляд справи у її відсутність.
В судовому засіданні 16.10.2023 позивач та її представник- адвокат Чернушенко В.Ю. позовні вимоги підтримали посилаючись на обставини зазначені в позовній заяві, проти винесення заочного рішення не заперечували.
Представник органу опіки та піклування в судове засідання не з`явився, направив заяву про розгляд справи у його відсутність.
Відповідач ОСОБА_2 в судові засідання неодноразово не з`являвся, про розгляд справи повідомлений належним чином, у тому числі шляхом опублікування оголошення на офіційному сайті судової влади, причини неявки не повідомив.
Суд з`ясував також і думку дитини ОСОБА_6 яка сказала, що з відповідачем не спілкується, проживає в сім`ї з матір`ю, яка займався її вихованням та матеріальним забезпеченням, а відповідача взагалі не пам`ятає. Позов просить задовольнити.
Встановивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.
Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьками зазначені ОСОБА_2 , ОСОБА_4 (а.с.15).
Відповідно до свідоцтво про шлюб ОСОБА_4 одружилась з ОСОБА_7 , прізвище дружини після одруження « ОСОБА_8 » (а.с.11).
Відповідно до Інформації відділу освіти Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області про виконання батьківських обов`язків матір`ю ОСОБА_1 від 13.02.2023 ОСОБА_3 навчається в ЗОШ І-ІІІ ступенів №3, неповнолітня проживає з матір`ю ОСОБА_1 , яка бере активну участь у вихованні дитини, батьківські збори відвідує, батько ОСОБА_2 за час навчання жодного разу навчальний заклад не відвідував (а.с.21).
Згідно інформації КЗО «СЗШ №20» ДМР про виконання батьківських обов`язків ОСОБА_3 навчалась у вказаному навчальному закладі з 30.08.2022 по 25.01.2023, за цей час мати ОСОБА_1 відповідально ставилася до виконання батьківських обов`язків, батько ОСОБА_2 на той період з родиною не проживав, навчанням доньки не цікавився (а.с.22).
Відповідно до інформації «Центру первинної медико-санітарної допомоги м. Горішні Плавні Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області» за медичною допомогою з приводу хвороби або щеплення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звертається мати ОСОБА_1 (а.с. 25).
Відповідно до інформації «Дніпровського центру первинної медико-санітарної допомоги №7» Дніпровської міської ради ОСОБА_3 відвідувала лікаря - педіатра разом з матір`ю ОСОБА_1 (а.с.26).
Згідно акту від 19.04.2023 про проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_6 проживають разом по АДРЕСА_1 , батько дитини жодного разу її не відвідував (а.с.27).
Відповідно до рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 30.03.2020 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 3000 грн, щомісячно (а.с.18-19).
Відповідно до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав від 07.07.2023 вбачається, що неповнолітня ОСОБА_3 , проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 та з чоловіком матері ОСОБА_7 , які з лютого 2023 винаймають квартиру по АДРЕСА_2 , в помешканні створені всі умови.
Під час обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї (акт від 29.06.2023), з ОСОБА_5 відбулась бесіда стосовно її ставлення до позбавлення батька батьківських прав. В ході бесіди дівчина повідомила, що обізнана про судовий процес, ініціатором якого була мати, повністю підтримує рішення матері стосовно позбавлення батька батьківських прав, оскільки він тривалий час не приймає участі у її вихованні, не піклується про стан її здоров`я; не займається утриманням та лікуванням; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу та взагалі не переймається її життям. Навіть у визначні дати батько ніколи не вітав її зі святами. ОСОБА_5 не бажає в майбутньому спілкуватися та підтримувати з ним зв`язок.
Згідно з висновком органу опіки та піклування позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо неповнолітньої ОСОБА_3 , визнано доцільним (а.с.38).
Відповідно до ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства, з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, сім`ї.
За змістом ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Так, у відповідності до ст.ст.150,151 СК України первинний і головний обов`язок по вихованню дитини покладається на її батьків. Передача дитини на виховання іншим фізичним чи юридичним особам не звільняє батьків від обов`язку піклуватися про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини та проживання малолітньої дитини з ними, вправі вимагати повернення дитини до себе.
Згідно з вимогами ч.1 та 2 ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав, виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Згідно з ч. 1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:
1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;
2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини;
3) жорстоко поводяться з дитиною;
4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;
5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;
6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.
Ухилення від виконання юридичного обов`язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, батько чи мати вважатимуться такими, що ухиляються від обов`язку по вихованню дитини, коли вони не проявляють до неї щонайменшої батьківської турботи, хоча мають таку можливість.
Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Пунктом 16 постанови Пленуму ВС України № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляд справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» зазначеної постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
В рішенні Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 у справі «Савіни проти України» встановлено, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (пункт 49 рішення ЄСПЛ).
У рішенні по справі «Хант проти України» п. 54 зазначено, що суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden») і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини.
Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у національному та міжнародному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження.
Таким чином, оглянувши всі надані докази, як по одинці так і в сукупності, суд приходить до висновку, що дійсно батько малолітньої дитини відповідача по справі, ухиляється від своїх обов`язків по вихованню та розвитку дитини, які передбачені вимогами ст.150 СК України.
Крім того, суд визнає винною поведінку ОСОБА_2 , визнає свідоме нехтування ним своїх обов`язків, оскільки він не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, не приймає участі у підготовці до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення.
Ухилення ОСОБА_2 від виховання дитини суперечить її інтересам, перешкоджає її нормальному вихованню в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї родини і сім`ї.
На підставі викладеного суд вважає, що ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, в судовому засіданні доведено повністю, в матеріалах справи міститься достатньо доказів на підтвердження даних обставин, що дають підстави позов задовольнити повністю та позбавити відповідача ОСОБА_2 батьківських прав щодо його неповнолітньої доньки, так як саме позбавлення батьківських прав відповідатиме інтересам дитини.
Згідно ч. 2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.
Частиною 1 статті 192 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вбачається, що у випадку зміни розміру аліментів, аліменти у новому розмірі стягуються від дня набрання чинності рішенням суду.
Відповідно до ст.5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.
Відповідно до принципу №4 Декларації прав дитини дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.
Згідно зі ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом №11 (стаття 5), кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.
Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягненню нею повноліття.
Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Суд, враховуючи матеріальне становище сторін, розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, рівність обов`язку батьків щодо утримання дітей, вважає що є підстави для задоволення позовних вимог та зміни розміру стягнення визначених раніше судом аліментів, а саме необхідно стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 у розмірі частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня набрання судовим рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
Суд роз`яснює відповідачу, що відповідно до ст.169 СК України мати, батько, позбавлений батьківських прав, має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, якщо дитина не була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом.
Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір.
Керуючись ст.ст.12, 13, 141, 258, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, ст. 164 СК України, суд,
Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - орган опіки та піклування виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області, про позбавлення батьківських прав та зміну способу стягнення аліментів - задовольнити повністю.
Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 батьківських прав щодо неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 за рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 30 березня 2020 року на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня набрання судовим рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
Виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн за рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 30 березня 2020 року - відізвати.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1073,60 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 адреса: АДРЕСА_3 . Третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області, , адреса: 39800, Полтавська область,Кременчуцький район, місто Горішні Плавні, вулиця Миру, 24;

Суддя Т.О.Куц