Дата документу 15.11.2023
Справа № 334/7862/21
Провадження № 2/334/3270/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2023 року Ленінський районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді Фетісова М.В., за участю секретаря судового засідання Засько О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Запоріжжі у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комунальні послуги,

за участю: представника позивача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_1

встановив:

представник позивача ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за період з 01.07.2019 до 30.06.2021 в сумі 20 891,37 гривня.

В обґрунтування позову зазначила, що відповідач є співвласником квартири, а відтак і споживачами послуг, які Концерн «Міські теплові мережі» надає у квартиру АДРЕСА_1 . Позивачем за вказаною адресою за період з 01.07.2019 до 30.06.2021 було надано послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води на загальну суму 20 891,37 гривня. Відповідачем за вказаний період нарахування не сплачувались взагалі, а тому станом на день звернення з позовом до суду сума накопиченої непогашеної заборгованості за вказаний період становить 20 891,37 гривня, яку позивач просить стягнути разом з понесеними ним судовими витратами у вигляді судового збору.

25.10.2023 відповідачем поданий відзив на позов, в якому він позов не визнав. Заперечення обґрунтовані тим, що він є власником 1/3 частки спірної квартири, а отже відповідно до статті 360 ЦК України має сплатити лише третину боргу. Також, вважає, що позивач мав списати його борги, оскільки відповідно до Аудиторського звіту за результатами державного фінансового аудиту діяльності Концерну «Міські теплові мережі» за період з 01.01.2019 по 30.09.2021 позивачем списано безнадійну заборгованість юридичним особам. Крім цього, вважає, що з 24.02.2022 діють форс-мажорні обставини, що підтверджується листом ТПП України № 2024/02.0-7.1, які є підставою для відмови в позові. Також, згідно з Єдиним закупівельним словником ДК 021:2015 відсутня така послуга, як централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води.

Ухвалою про відкриття провадження у справі від 13.01.2021 відкрите провадження у справі, призначений розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Заочним рішенням від 09.11.2021 позов задоволений, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Концерну «МТМ» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води у сумі 20 891,37 гривня та судовий збір у сумі 2 270 гривень. Ухвалою про перегляд заочного рішення від 25.09.2023 поновлений відповідачу ОСОБА_1 строк для подачі заяви про перегляд заочного рішення від 09.11.2021; задоволена заява відповідача про перегляд заочного рішення; скасоване заочне рішення від 09.11.2021; призначений розгляд справи у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін.

Представник позивача Науменко М.В. позов та обставини, якими він обґрунтований, підтримав.

Відповідач ОСОБА_1 позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні за обставин, які були ним зазначені у відзиві.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши заяви по суті спору та письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до Інформаційної довідки з ДРРП від 22.07.2021 та витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 08.11.2010 відповідач ОСОБА_1 є власником 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 .

Згідно з витягом з реєстру територіальної громади м. Запоріжжя від 13.10.2021 відповідач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Особовий рахунок № НОМЕР_1 відкритий на ім`я ОСОБА_4 як на споживача послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, які позивач надає за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується Довідкою щодо заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відповідно до Довідки щодо заборгованості за надані послуги та розрахунку боргу за послуги з централізованого опалення та водовідведення по особовому рахунку № НОМЕР_1 позивач за період з 01.07.2019 до 30.06.2021 надав послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_3 , на суму 20 891,37 гривня. При цьому, за вказаний період заборгованість за спожиті послуги не сплачувалась взагалі, а тому заборгованість становить 20 891,37 гривня.

Згідно з частиною першою статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини першої статті 16 Закону України від 24.06.2004 № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон № 1875-IV), який діяв до 30.04.2019, порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

Відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником, що передбачено статтею 19 Закону № 1875-IV.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України від 09.11.2017 № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон № 2189-VIII), який діє з 01.05.2019, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

У статті 1 Закону № 1875-IV зазначено, що для цілей цього закону власником є фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку, а споживачем - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Аналогічні норми містить стаття 1 Закону № 2189-VIII.

Відповідно до пункту 22 статті 1 Закону України від 12.05.1991 № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі Закон № 1023-XII) споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Згідно зі статтею 13 Закону № 1875-IV, статтею 5 Закону № 2189-VIII, позивач надавав послуги, що за своїм функціональним призначенням є комунальними послугами, а саме - надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості, що передбачено статтями 19, 25 Закону України «Про теплопостачання».

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Окрім цього, частиною четвертою статті 319 ЦК України встановлено, що власність зобов`язує.

Згідно зі статтею 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суд встановив, що на підставі вищевказаних норм права між співвласниками житла за адресою: АДРЕСА_3 , встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання послуг з централізованого опалення, на підставі особового рахунку № НОМЕР_2 , за яким проводились нарахування.

Висновки суду узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Верховний Суд України від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13, відповідно до якої відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, що передбачено частиною першою статті 612 ЦК України

Свої зобов`язання з надання комунальних послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води позивач виконав в повному обсязі, що не було спростовано відповідачем. Співвласники квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , у свою чергу, порушили свої зобов`язання зі сплати заборгованості за надані послуги, у зв`язку з чим мають заборгованість в сумі 20 891,37 гривня.

Відповідно до висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 02 квітня 2020 року у справі № 757/29813/17-ц, який відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахований судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, непроживання особи у квартирі, яка належить їй на праві власності та факт відсутності її реєстрації в цій квартирі не звільняє особу від обов`язку нести витрати з оплати житлово-комунальних послуг.

Власник квартири зобов`язаний нести витрати з її утримання, у тому числі оплачувати комунальні послуги, незалежно від того, проживає він у належній йому квартирі чи ні, якщо він в установленому порядку не відмовився від надання таких послуг. Зазначений висновок містить постанова Верховного Суду від 02 квітня 2020 року у справі № 757/29813/17-ц.

Співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном, про що зазначено в статті 360 ЦК України.

Оскільки квартира є приватною власністю, то кожен співвласник в силу належності квартири на праві спільної часткової власності відповідає відповідно до своєї частки у спільному майні, так як іншої домовленості між співвласниками щодо утримання квартири не встановлено, доказів визначення уповноваженого власника квартири не надано.

Таким чином, з відповідача ОСОБА_1 необхідно стягнути заборгованість за надані послуги в розмірі, що відповідає його 1/3 частці в праві спільної часткової власності на квартиру.

Щодо заборгованості в розмірі інших 2/3 часток, то така даним рішенням не стягується, оскільки позов до інших співвласників квартири не подавався.

Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 522/7683/13-ц.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що позов необхідно задовольнити частково та стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача Концерну «МТМ» заборгованість за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води в сумі 6 963,79 гривні.

Суд відхиляє аргументи відповідача про те, що позивач мав списати його борги, оскільки відповідно до Аудиторського звіту за результатами державного фінансового аудиту діяльності Концерну «Міські теплові мережі» за період з 01.01.2019 до 30.09.2021 позивачем списано безнадійну заборгованість юридичним особам, з наступних підстав.

Відповідно до положень статті 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації. Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Підприємство самостійно: визначає облікову політику підприємства; обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановлених цим Законом, та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних; розробляє систему і форми внутрішньогосподарського (управлінського) обліку, звітності і контролю господарських операцій, визначає права працівників на підписання бухгалтерських документів; затверджує правила документообороту і технологію обробки облікової інформації, додаткову систему рахунків і регістрів аналітичного обліку.

Виходячи з положень Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 10 «Дебіторська заборгованість», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 08 жовтня 1999 року № 237, виключення з активів підприємства (списання) безнадійної дебіторської заборгованості, в тому числі за якою минув строк позовної давності, є господарською діяльністю підприємства.

Особовий рахунок відкритий на конкретного споживача у підприємства-виконавця житлово-комунальних послуг є документом внутрішньогосподарського обліку господарських операцій підприємства-виконавця і списання з цього внутрішнього господарського документа будь-яких сум є правом кредитора, тобто підприємства-виконавця.

Крім цього, вимога споживача щодо списання заборгованості за оплату комунальних послуг не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту прав. До такого висновку прийшла колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ по справі № 6-3986св14.

Також, суд відхиляє аргументи відповідача про те, що з 24.02.2022 діють форс-мажорні обставини, які є підставою для відмови в позові з наступних підстав.

Згідно зі статтею 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

З 24.02.2022 в України діє воєнний стан, підставами якого є Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затверджений Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, з наступними змінами.

Загальним офіційним листом № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 Торгово-промислова палата України на підставі статей 14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», Статуту ТПП України, засвідчила форс-мажорні обставини (обставин непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану, підтвердивши, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин.

Разом з цим, суд зазначає, що борг виник у відповідача ще до настання форс-мажорних обставин. Крім цього, згідно зі статтею 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, а не від самого зобов`язання.

Крім цього, є неприйнятними аргументи відповідача про те, що Єдиним закупівельним словником ДК 021:2015, затвердженого наказом Мінекономрозвитку України від 23.12.2015 № 1749, не визначена така послуга як централізоване опалення та централізоване постачання гарячої води, оскільки сферою застосування даного нормативно-правового акту є державні закупівлі, а не сфера житлово-комунальних послуг.

Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 756,67 гривень (2 270 (судовий збір)*( 20 891,37 гривень (ціна позову)*100%:6 963,79 гривень (задоволена частина позову)).

Керуючись статтями 10 - 13, 76 - 81, 89, 141, 263 - 265, 268, 279 ЦПК України, суд

ухвалив:

позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води у сумі 6 963 (шість тисяч дев`ятсот шістдесят три) гривні 79 копійок.

У задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» судовий збір судовий збір у сумі 756 (сімсот п`ятдесят шість) гривень 67 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд міста Запоріжжя. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Повне рішення складене 16 листопада 2023 року.

Реквізити учасників справи:

позивач - Концерн «Міські теплові мережі», місцезнаходження: бул. Гвардійський, буд. 137, м. Запоріжжя, ,

відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя М.В. Фетісов