КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №357/2768/23 Головуючий у 1 інстанції: Цукуров В.П.

Провадження №22-ц/824/13186/2023 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.

07 листопада 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Олійника В.І., Сушко Л.П.

при секретарі Дуб С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського районного суду Київської області від 21 червня 2023 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у вихованні дитини,-

ВСТАНОВИЛА:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у вихованні дитини.

Просив суд зобов`язати ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_2 у спілкуванні з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та визначити наступні способи його участі у вихованні сина, а саме особисте спілкування: щонеділі з 12 години 00 хвилин до 18 години 00 хвилин за місцем його проживання (перебування) чотири рази на місяць.

В обґрунтування позову посилається на те, що з вересня 2020 року по серпень 2022 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26.08.2022 року.

У шлюбі в сторін народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 ).

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 30.01.2023 року № 787/01-27 Попільнянського відділу державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у ОСОБА_2 відсутня заборгованість зі сплати аліментів на утримання свого малолітнього сина ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

Згідно з довідкою-характеристикою виконавчого комітету Попільнянської селищної ради Житомирського району Житомирської області від 30.01.2023 року №21 ОСОБА_2 зареєстрований і проживає в с. Соколів Брід, Житомирської області разом з батьками ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Допомагає батьками у веденні особистого селянського господарства. Заяв та скарг відносно нього до старостинського округу не надходило.

Після припинення фактичних сімейно-шлюбних відносин між сторонами виникли суперечки щодо участі ОСОБА_2 у вихованні його сина.

Вважає, що ОСОБА_1 штучно створює перешкоди у спілкуванні ОСОБА_2 зі своїми малолітнім сином.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Білоцерківського районного суду Київської області від 21 червня 2023 року позов задоволено частково.

Встановлено порядок участі ОСОБА_2 у вихованні та особистому спілкуванні з його малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : щонеділі з 14 години 00 хвилин до 18 години 00 хвилин, в інші дні - за попередньою домовленістю між батьками, до досягнення дитиною трирічного віку - у супроводі матері ОСОБА_1 .

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, 18 липня 2023 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду першої інстанції скасувати в частині визначення способу участі у спілкуванні з дитиною та ухвалити нове судове рішення про встановлення способу участі батька ОСОБА_2 у вихованні та особистому спілкуванні з його малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступним чином, а саме: зустрічі і побачення з сином поза межами постійного місця проживання дитини на нейтральній території погодженої між сторонами у супроводі матері ОСОБА_1 до досягнення дитиною 3 річного віку, кожну першу та третю середу місяця з 14:00 до 16:00 години.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначила, що судом першої інстанції не було враховано де та як будуть відбуватися зустрічі батька із сином, оскільки дитині на даний час виповнилося тільки два роки.

Заперечувала щодо визначення місця зустрічі дитини з батьком за місцем проживання дитини, оскільки відповідач є співвласником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло № НОМЕР_2 від 24.10.2000, що підтверджується витягом з реєстру Білоцерківської міської територіальної громади де зазначено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 з 26.03.2021 року.

У вище зазначеній квартирі окрім неї із сином ще проживають її мама та її брат, які також є співвласниками даної квартири, а тому перебування позивача 4 рази на місяць щонеділі з 12-00 год. до 18-00 год. за місцем проживання (перебування) сина буде порушувати права власників квартири, оскільки вони будуть проти того щоб позивач протягом дня кожну неділю перебував у квартирі.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відзиві на апеляційну скаргу не надходив, відповідач не скористався своїм правом для подачі відзиву.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

Представник апелянта ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити, рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26.08.2022 року скасувати та ухвалити нове.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином про дату, час та місце розгляду справи по суті, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом першої інстанції встановлено, що з вересня 2020 року по серпень 2022 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26.08.2022 року (а.с. 7).

У шлюбі в сторін народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , виданим повторно 31.01.2023 року Білоцерківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис №351 (а.с. 6).

Після розірвання шлюбу дитина проживає з матір`ю.

Між сторонами виник спір щодо участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною.

Рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області від 13.06.2023 року № 484 про вирішення судового спору між батьками щодо усунення перешкод у вихованні дитини ОСОБА_3 його батьку ОСОБА_2 рекомендовано встановити такий порядок участі Позивача у вихованні малолітнього ОСОБА_3 : щонеділі з 14 години 00 хвилин до 18 години 00 хвилин, в інші дні - за попередньою домовленістю між батьками (а.с. 62).

Позиція суду апеляційної інстанції

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов частково та визначаючи спосіб спілкування позивача з дитиною, суд першої інстанції врахував рекомендацію надану рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області від 13.06.2023 року № 484 і з урахуванням перешкод з боку відповідачка позивачу у участі у вихованні і спілкуванні з дитиною визначив спосіб спілкування позивача з дитиною найкращим чином забезпечить інтереси дитини а саме: щонеділі з 14 години 00 хвилин до 18 години 00 хвилин, в інші дні - за попередньою домовленістю між батьками, до досягнення дитиною трирічного віку - у супроводі матері ОСОБА_1 .

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Верховний Суд у постанові від 15 березня 2023 року у справі № 577/3878/21 (провадження № 61-8759св22), визначено що зобов`язання не чинити перешкоди відповідачу у спілкуванні з дитиною та встановлення порядок та способу участі батька у вихованні сина та спілкуванні з ним у повній мірі відповідатиме інтересам дитини, забезпечує справедливу рівновагу між інтересами дитини та батьків, а також рівність прав батьків щодо дитини».

Наслідки особистого конфлікту між батьками негативно впливають на дитину та її інтересам, які мають пріоритет над інтересами батьків. Натомість існування між сторонами неприязних стосунків ускладнює погодження ними форм та методів спілкування з дитиною, тож зобов`язання матері не чинити відповідні перешкоди батьку дитини, визначені судовим рішенням, сприятимуть розумінню того, що права кожного з батьків є рівними.

Згідно з ст.158 Сімейного кодексу України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.159 Сімейного кодексу України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

ЄСПЛ наголошує на тому, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці (рішення ЄСПЛ від 07.12.2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, § 57, § 58).

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 753/18670/15-ц зазначив, що тлумачення статті 159 Сімейного кодексу України свідчить, що позов про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особи у здійсненні нею свого права. Відповідно до частини другої статті 159 Сімейного кодексу України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що судом першої інстанції не було враховано де та як будуть відбуватися зустрічі батька із сином, оскільки дитині на даний час виповнилося тільки два роки з підстав того, що в квартирі окрім відповідача із сином ще проживають її мама та її брат, які також є співвласниками даної квартири, а тому перебування позивача 4 рази на місяць щонеділі з 12-00 год. до 18-00 год. за місцем проживання (перебування) сина буде порушувати права власників квартири.

Колегія суддів вважає, що для належного виконання рішення суду повинно бути встановлено саме місце зустрічі батька з сином, оскільки у разі невиконання рішення суду відповідачем, до примусового виконання або складання актів невиконання може бути залучена виконавча служба саме того району де проживає відповідач.

Колегія суддів вважає, що перебування у квартирі відповідача під час зустрічі позивача з сином не є обов`язковим. Сторони за домовленістю з друг другом можуть проводити зустріч батька із сином у іншому, але відправною точкою буде місце проживання відповідача і дитини.

Оцінивши всі обставини, які мають істотне значення для визначення способів у вихованні та спілкуванні з дитиною, подані докази в їх сукупності, висновок органу опіки та піклування, враховуючи всі можливості батьків забезпечити належні умови для виховання та розвитку дитини, її духовний та фізичний розвиток, колегія суддів погоджується з встановленим графіком спілкування батька з дитиною, який якнайкраще забезпечує права дитини.

Задля уникнення проблем з виконанням рішення та з урахуванням одного із елементів верховенства права яким є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що не встановлено жодних обставин або належних чи допустимих доказів, які унеможливлювали б реалізацію права батька на спілкування з малолітніми синами. Відсутні обставини, які свідчили про необхідність обмеження спілкування батька з сином, та які б перешкоджали б нормальному розвитку дитини.

На думку колегії суддів визначений судом першої інстанції спосіб участі батька у вихованні та безперешкодному спілкуванні із сином за встановленим графіком є таким, що враховує інтереси дитини, які мають пріоритет над інтересами батьків, а також закріплений у положеннях міжнародних норм та норм законодавства України принцип рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з дитиною та участь у її вихованні, поведінку батька та його активне бажання брати участь у вихованні та спілкуванні зі своїм сином.

Суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, підстав для скасування чи зміни решти рішення суду, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись статями 374,376,382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського районного суду Київської області від 21 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 10 листопада 2023 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Л.П. Сушко

В.І. Олійник