"06" листопада 2023 р.
Провадження №2/336/3624/2023
УХВАЛА

про залишення позову без руху

06 листопада 2023 року суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Звєздова Н.С., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 до ОСОБА_3 встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИЛА:

Представник позивачки адвокат Косякова З.М., яка діє на підставі Ордера на надання правничої (правової) допомоги від 11.10.2023 серії АР №1143808, звернулася до суду з вказаною позовною заявою, в якій просила:

1)встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 і ОСОБА_4 як чоловіка та жінки без шлюбу з січня 2009 року по 19 грудня 2013 року;

2) визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку автомобіля ВАЗ- 211440, 2011 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_1 ;

3) визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частку автомобіля ВАЗ- 211440, 2011 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_1 та 1/3 частку мисливської гвинтівки Т03-34 12 калібру в порядку спадкування за законом після ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

4) визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 1/6 частку автомобіля ВАЗ- 211440, 2011 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_1 та 1/3 частку мисливської гвинтівки Т03-34 12 калібру в порядку спадкування за законом після ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

5) визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/6 частку автомобіля ВАЗ- 211440, 2011 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_1 та 1/3 частку мисливської гвинтівки Т03-34 12 калібру в порядку спадкування за законом після ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Додатково у позові просила стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати та витребувати від приватного нотаріуса Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Карташової Т.М. копію спадкової справи щодо майна ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позов обґрунтовано тим, що з січня 2009 року позивачка перебувала в шлюбних відносинах з ОСОБА_4 , проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, дбали один про одного. Від зазначених шлюбних відносин ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народилась дитина - ОСОБА_2 , батьком якої в свідоцтві про народження зазначений ОСОБА_4 . 19.12.2013 ОСОБА_1 і ОСОБА_4 уклали шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 помер. Після його смерті відкрилась спадщина, яку за законом прийняли дружина померлого і двоє його дітей, дочка позивача неповнолітня - ОСОБА_2 , 2009 року народження, та син спадкодавця від попереднього шлюбу - відповідач по справі ОСОБА_3 . Спадщина після померлого ОСОБА_4 складається з двох земельних ділянок, автомобіля ВАЗ- 211440, 2011 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_1 та зброї Т03-34, 12 калібру. Приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Карташовою Т.М. видано свідоцтва про право на спадкування земельних ділянок, що належали померлому ОСОБА_4 . При цьому, стосовно спадкового майна: автомобіля ВАЗ-211440, 2011 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_1 та зброї Т03-34, 12 калібру нотаріусом видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій внаслідок не подання спадкоємцями оригіналів документів, що підтверджують належність спадкодавцю права власності на зазначене майно. Автомобіль ВАЗ- 211440, 2011 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_1 , було придбано у вересні 2013 року, на той час шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_4 ще не був зареєстрований, але родина проживала разом, вели спільне господарство, мали спільну дитину. Оскільки зазначений автомобіль було набуто за спільні кошти, 1/2 частка автомобіля є власністю ОСОБА_1 як частка майна, набутого за спільні кошти чоловіка та жінки, які проживали однією сім`єю без шлюбу, а інша 1/2 частка автомобіля є спадковим майном. Гвинтівка Т03-34 була набута ОСОБА_4 самостійно, за рахунок власних коштів, тому є спадковим майном. Оскільки документи щодо реєстрації автомобіля та мисливської зброї, а також саме спірне спадкове майно знаходяться у відповідача по справі, якій не бажає подати нотаріусу всі необхідні документи для оформлення спадщини, позивач змушена звернутися до суду з цим позовом.

До позову долучені копії наступних документів: свідоцтва про смерть ОСОБА_4 , свідоцтва про народження ОСОБА_2 , свідоцтва про шлюб позивача і спадкодавця, довідки з місця проживання, запиту адвоката до ВП №3 ЗРУП ГУУНП в Запорізькій області, відповіді ВП №3 ГУНП в Запорізькій області, постанов нотаріуса від 07.07.2023 про відмову у вчинення нотаріальної дії, роздруківка з сайту RST.ua щодо вартості авто ВАЗ 2114, 2011 р.в., роздруківка з невідомого сайту щодо вартості гвинтівки ТОЗ 34 ЕР-34Р 12/70, паспорту і ІПН позивачки, Ордеру адвоката, скріншот платіжної інструкції про сплату судового збору в АТ КБ «ПриватБанк» від 26.09.2023 на суму 1 073,60 гривень.

Судом були виконані вимоги ст. 187 ЦПК України, та отримані відповіді.

Суд, дослідивши позовну заяву та додані до неї документи, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає залишенню без руху у зв`язку із невідповідністю вимогам ст. 175 та 177 ЦПК України.

Вимоги до форми та змісту позовної заяви викладені у ст.175 ЦПК України.

Так, у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Позовна заява повинна містити: 1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; 3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; 4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; 6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; 7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; 8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; 9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; 10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

При зверненні з вказаним позовом до суду адвокатом порушено вимоги п.5-7 ч.3 ст.175 ЦПК України, оскільки і у ньому відсутнє зазначення вказаних обставин.

Так, позивачка просить встановити факт проживання з померлим з січня 2009 року, при цьому не надає суду жодних доказів того, що саме з цього часу вона проживала з померлим як чоловік та дружина: вели спільне господарство, піклувались одне про одного, тощо.

До позову не надано доказів такого проживання: фото, відео сумісного проживання, відпочинку, подорожей; придбання спільного майна, спільних витрат на ремонт/купівлю майна. Не заявлено клопотання про виклик свідків, які б могли надати пояснення по справі.

Суд звертає увагу, що сам по фобі факт того, що у свідоцтві про народження дитини батьком зазначено померлого не свідчить про те, що сторони (батьки дитини) фактично перебували у шлюбних відносинах, оскільки відповідно до п.1 ч.2 ст.125 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини.

Вказана обставина може надати підстави вважати, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 могли звернутись до органів ВДРАЦС зі спільною заявою про походження дитини, що в свою чергу могло стати підставою для видачі відповідного свідоцтва про народження.

Крім того, позивачкою не надано суду доказів того, що станом на січень 2009 року вона та померлий ОСОБА_4 не перебували у іншому шлюбі.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

Належними відповідачами у спорах про визнання права власності на спадкове майно є спадкоємці, які прийняли спадщину, або особи які потенційно можуть бути такими (діти, батьки померлого) у випадку відсутності таких територіальні громади в особі органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини (відповідні сільські, селищні, міські ради).

Згідно з п.24 вищевказаної постанови Пленуму Верховного суду України, при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

У позові відсутні докази того, що після смерті ОСОБА_4 відсутні будь-які інші спадкоємці (за законом, за заповітом), які могли бути залучені до участі у справі в якості відповідачів.

Такими спадкоємцями, окрім позивачки, її спільної з померлим дочки та відповідача по справі, можуть бути інші діти спадкоємця, батьки.

Позивачем не надано доказів того, що такі особи відсутні.

Окрім того, з поданого адвокатом позову вбачається, що фактично позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно з причин того, що документи, що підтверджують право власності на спадкове майно були відсутні.

В цій частині, позивачка посилається на те, що всі документи на спадковий автомобіль та гвинтівку знаходяться у відповідача, і той не бажає в добровільному порядку надати їх.

Проте, доказів вказаного, позивачка суду не надає.

Відповідно до вимог ч.1 ст.84 ЦПК України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинне бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Позивачкою не надано клопотання про витребування відповідних доказів в порядку ст. 84 ЦПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 84 ЦПК України, клопотання про витребування доказів повинно містити, зокрема, вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Крім того, з позову вбачається, що спадковим майном, право власності на частину якого позивачка просить визнати за собою та своєю дочкою є нерухоме майно: 1) автомобіль ВАЗ- 211440, 2011 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_1 та мисливська гвинтівка Т03-34 12 калібру.

У позові зазначено, що правовстановлюючі документи на вказане майно, як і саме майно, находяться у відповідача, який в добровільному порядку не бажає їх надати.

Разом з тим, позивачка на надає доказів того, що вказане майно та документи на нього дійсно знаходяться у відповідача. Як і не надано доказів того, що вона вчиняла дії, щодо звернення до відповідача з відповідними вимогами та їх було відмовлено, у зв`язку з чим її право і було порушено, що й стало підставою для звернення з відповідним позовом до суду.

Положеннями ст. 116 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом (ч.2 ст.116 ЦПК).

Заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви (ч.3 ст.116 ЦПК).

Забезпечення доказів до подання позовної заяви здійснюється судом першої інстанції за місцезнаходженням засобу доказування або за місцем, де повинна бути вчинена відповідна процесуальна дія. Забезпечення доказів після подання позовної заяви здійснюється судом, який розглядає справу (ч.4 ст.116 ЦПК)

При зверненні з вказаним позовом до суду, позивачкою заява про забезпечення доказів подана не була. З позову вбачається, що з відповідною заявою (щодо забезпечення доказів по справі) позивачка до подачі вказаного позову, до суду також не надано.

Позивачкою також не надано доказів того, що вона чи її представник (адвокат) зверталися до відповідних компетентних органів з метою отримання доказів того, що спірне спадкове майно дійсно належало померлому (ГУНП, УПП в Запорізькій області ДПП, тощо).

Закон України «Про судовий збір» визначає правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Частиною 4 статті 177 ЦПК України передбачено, що до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Закон України «Про судовий збір» визначає ставки для сплати судового збору за подання фізичною особою до суду позовної заяви, що містить вимоги майнового та немайнового характеру.

Частиною 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI від 8.07.2011 р., за подання фізичною особою позовної заяви немайнового характеру стягується судовий збір у розмірі 0,4 % розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб; за подання позовної заяви майнового характеру стягується судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік», прожитковий мінімум для працездатних осіб у 2023 році з 01 січня встановлений у розмірі 2 684,00 гривні.

Отже, судовий збір за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру становить у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 1 073,60 грн. та не більше 13 420,00 грн.; за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1 073,60 грн.

Відповідно до ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Як вбачається з позову, позивачем заявлено вимоги майнового та немайнового характеру.

Так, за вимогу немайнового характеру, а саме за встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 і ОСОБА_4 як чоловіка та жінки без шлюбу з січня 2009 року по 19 грудня 2013 року, позивачкою повинно бути сплачено судовий збір у сумі 1 073,60 грн.

За три вимоги майнового характеру, а саме п.2-4 позовних вимог, позивачкою повинно бути сплачено судовий збір у сумі, яка складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Стосовно судового збору за вимогою майнового характеру, суддя зазначає, що його розмір залежить від визначеної суми ціни позову.

Відповідно до ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити ціну позову.

Положеннями п.2 ч.1 ст.176 ЦПК України передбачено, що у позовах про визнання права власності на майно або його витребування, ціна позову визначається вартістю майна.

Так, звертаючись з вказаним позовом до суду, позивачкою було сплачено судовий збір у сумі 1 073,60 грн.

Обґрунтовуючи сплату судового збору саме у такому розмірі, позивачкою зазначено ціну позову у сумі 83 920,00 гривень.

Як доказ вартості майна, на яке позивачка просить визнати право власності та розмір заявленого нею судового збору, до позову долучено роздруківка з сайту RST.ua щодо вартості авто ВАЗ 2114, 2011 року випуску, роздруківка з невідомого сайту щодо вартості гвинтівки ТОЗ 34 ЕР-34Р 12/70.

Разом з тим, Постановою Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права власності» № 20 від 22.12.1995 р. зі змінами та доповненнями від 25.05.1998 р. визначено, що вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутності - за дійсною вартістю майна на час розгляду спору.

Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості.

Суд зазначає, що дійсна вартість майна визначається відповідно до вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

В якості доказу вартості майна суду можуть бути подані звіт про оцінку саме ринкової вартості майна.

Доказами, у контексті статті 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказами у цивільному процесі можуть бути: письмові, речові та електронні докази; висновки експертів; показання свідків.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Ціна позову про визнання права власності повинна бути визначена на підставі звіту про ринкову вартість, наданого відповідною оціночною установою, яка має відповідні дозвільні документи на проведення оціночної вартості майна.

Проведення оцінки нерухомого та рухомого майна для цілей обчислення державного мита та інших обов`язкових платежів визначено постановою Кабінету Міністрів України «Про проведення оцінки для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обов`язкових платежів, які справляються відповідно до законодавства» від 21 серпня 2014 року №358.

Відповідно до пп.1 п.1 зазначеної постанови, оціночною вартістю для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обов`язкових платежів, які справляються відповідно до законодавства є ринкова вартість, розрахована відповідно до національних стандартів та інших нормативно-правових актів з питань оцінки майна і майнових прав.

Згідно з пп.4 п.1 постанови, оцінка об`єкта для цілей оподаткування здійснюється суб`єктами оціночної діяльності, які відповідають вимогам, установленим Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», у складі яких працює хоча б один оцінювач, який отримав кваліфікаційне свідоцтво оцінювача відповідно до вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» хоча б за однією з таких спеціалізацій у межах напряму «Оцінка об`єктів у матеріальній формі» і напряму «Оцінка цілісних майнових комплексів, паїв, цінних паперів, майнових прав та нематеріальних активів, у тому числі прав на об`єкти інтелектуальної власності».

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.

Позивачкою до матеріалів позовної заяви не додано жодного звіту про оцінку майна, що підлягає виправленню, оскільки саме від оцінки вартості майна, яка буде зазначена у звіті залежить розмір судового збору, який необхідно сплатити позивачці при зверненні з вказаним позовом до суду.

З огляду на вказане, позивачка повинна надати суду звіт про ринкову вартість майна, наданого відповідною оціночною установою, яка має відповідні дозвільні документи на проведення оціночної вартості майна.

Суд звертає увагу на те, що в пунктах 15, 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що пунктами 1 і 2 частини першої статті 80 ЦПК передбачено визначення ціни позову у позовах про стягнення грошових коштів та про визнання права власності на майно або витребування майна. Відповідні позовні заяви мають майновий характер, і розмір ставок судового збору за їх подання визначається згідно з підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI. Розмір судового збору за подання позовної заяви про визнання права власності на майно або його витребування (у тому числі з урахуванням положень, передбачених частиною п`ятою статті 216, статтею 1212 ЦК тощо) визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. При цьому суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом статті 80, пункту 4 частини другої статті 119 ЦПК такий обов`язок покладається на позивача (у тому числі і в тих випадках, коли правові наслідки у виді повернення майна застосовуються за ініціативою суду, наприклад, при визнанні договору недійсним згідно з частиною п`ятою статті 216 ЦК).

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що позовна заява не містить доказів зазначеної ціни позову, а також відсутні належні докази на підтвердження дійсної вартості спірного майна та відповідно дійсної ціни позову.

Суд наголошує на те, що вартість спірного майна не може бути визначена на власний розсуд сторони, а має бути підтверджена доказами, при цьому позовна заява повинна містити посилання на такі докази у відповідності до вимог п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України.

Отже, позивачці необхідно сплатити судовий збір за майнові вимоги у розмірах, визначених відповідно до п.п. 3 п. 1 ч. 1 Закону України «Про судовий збір» та виходячи з дійсної /ринкової/ вартості спірного майна і надати до суду підтверджуючі документи.

Крім того, суд звертає увагу на те, що станом на теперішній час в автоматизованій системі документообігу суду Д-3 відсутнє підтвердження зарахування судового збору за поданою позивачкою Платіжною інструкцією від 26.009.2023 до державного бюджету України.

Таким чином, позивачка повинна подати документ, який підтверджує сплату судового збору у відповідній сумі або надати докази зарахування вказаних у Платіжній інструкції №0.0..1 від 26.09.2023 (сплачених у АТ КБ «ПРИВАТБАНК») грошових коштів до державного бюджету.

Такими доказами може бути довідка відповідного Управління Державної казначейської служби або Банку.

Судовий збір має бути сплачений на наступні реквізити: Отримувач коштів: ГУК у Зап.обл/м.Зап. Шевчен./22030101, Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37941997, Банк отримувача: Казначейство України (ел. адм. подат.), Код банку отримувача (МФО) 899998, Рахунок отримувача: UA0008515, Код класифікації доходів бюджету 2030101, Призначення платежу: позовна заява за позовом….

Суд звертає увагу позивача, що невірно оформлене платіжне доручення є підставою для повернення позовної заяви у зв`язку з несплатою судового збору належним чином.

Положеннями ч.1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З огляду на вказане, позивачка не може звертатись до суду з вимогою, в якій просить визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/6 частку автомобіля ВАЗ- 211440, 2011 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_1 та 1/3 частку мисливської гвинтівки Т03-34 12 калібру в порядку спадкування за законом після ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки вказане є правом виключно ОСОБА_4 , а не позивачки.

Окрім вищевказаного, судом встановлено, що поданий позов підписано не позивачкою, а її представником адвокатом Косяковою З.М., повноваження якої на підписання заяви від імені позивачки, документально не підтверджено.

Як доказ наявності повноважень представляти інтереси позивачки у суді, адвокатом надано Ордер на надання правничої (правової) допомоги від 11.10.2023 серії АР №114380, відповідно до якого його видано на підставі Договору про надання правової допомоги б/н від 10.08.2023.

Проте, ані вказаного Договору, ані Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю до матеріалів позову не долучено.

Відповідно до ч.4 ст.62 ЦПК України, повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Згідно із ч.1 ст.26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката (ч.2 ст.26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Тобто, обсяг повноважень адвоката зазначається у Договорі, а не в ордері, який є лише документом, що посвідчує повноваження адвоката на вчинення таких процесуальних дій.

Зазначення адвокатом на ордері про необмеження його процесуальних прав у відповідності до договору про надання правової (правничої) допомоги не є належним підтвердженням обсягу повноважень, в розумінні положень ст.626 ЦК України.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Звернення до суду з використанням правничої допомоги інших осіб при реалізації права на справедливий суд (стаття 131-2 Конституції України, стаття 10 Закону України «Про судоустрій і статус суддів») передбачає надання до суду належних доказів дійсної волі особи, що є учасником справи, на уповноваження іншої особи щодо надання правничої допомоги. Такі докази повинні виключати будь-які сумніви стосовно справжності та чинності такого уповноваження на момент вчинення певної процесуальної дії, а також стосовно охоплення такої дії дійсним колом повноважень представника, що делеговані йому особою, яка реалізує право на справедливий суд. Представник повинен демонструвати повагу до суду, підтверджуючи наявність повноважень на представництво, а також не позбавляти довірителя права знати про дії представника, зокрема, стосовно звернення з позовною заявою до суду.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у справі № 910/23346/16 від 14.03.2018 року, чітка та передбачувана вимога статті 131-2 Конституції України щодо належного представництва особи в суді є складовою частиною забезпечення ефективного захисту процесуальних прав кваліфікованою особою, функціонування системи правосуддя, відповідає гарантованому статтею 59 Конституції України праву на професійну правничу допомогу та не є обмеженням права на доступ до суду. Та дійшла висновку, що у разі відсутності довіреності з вичерпним переліком повноважень, правомочність адвоката як представника щодо підписання документів від імені свого довірителя, повинна підтверджуватись домовленістю сторін у договорі про надання правової допомоги, який засвідчує існування між клієнтом та адвокатом домовленості стосовно наданих йому повноважень чи шляхом окремого визначення такої дії у договорі.

Аналіз наведених норм діючого законодавства дає підстави для висновку, що, по-перше, повноваження представника позивача, яким є адвокат, повинні бути підтверджені оригіналом ордеру виданого на ведення справи в суді або довіреністю; по-друге, ордер на відміну від довіреності не вказує обсяг повноважень, наданих адвокату. Право на подання позову не є тотожним праву представника на підписання від імені позивача позовної заяви.

Отже, повноваження адвоката, зокрема, в даному випадку щодо підписання позовної заяви від імені позивача, повинно підтверджуватись домовленістю сторін у договорі про надання правової допомоги, який засвідчує існування між клієнтами та адвокатом домовленості стосовно об`єму наданих йому повноважень, шляхом окремого визначення такої дії у договорі.

Копії відповідного договору до позову не долучено.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 18 жовтня 2018 року у справі № 811/1507/18, від 29 травня 2019 року у справі № 202/5348/18.

За таких обставин, позовна заява ОСОБА_1 підписана представником за відсутності підтвердження повноважень такої особи на підписання заяви.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 185 ЦПК суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним залишити позовну заяву без руху, надавши позивачці строк для усунення вказаних недоліків.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 185, 260 ЦПК, суддя,-

ПОСТАНОВИЛА:

Позовну заяву ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 до ОСОБА_3 встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом - залишити без руху.

Надати позивачці строк п`ять днів з дня отримання копії ухвали для усунення зазначених недоліків заяви.

У разі невиконання ухвали в зазначений строк заяву вважати неподаною та повернути заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і оскарженню не підлягає.

Суддя: Н.С. Звєздова