Справа №538/1251/22
Провадження по справі №2/538/17/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2023 року м. Лохвиця

Лохвицький районний суд Полтавської області у складі

головуючого судді Зуб Т.О.,

за участю секретар судового засідання Криворучко В.І..,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача- адвоката Панченко О.В.,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лохвиця Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, у якому зазначила, що з березня 2021 року і до червня 2022 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Від вказаних відносин народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_2 вважав сина своїм, деякий час допомагав з його доглядом, надавав матеріальну підтримку. Після конфліктів з колишньою дружиною ОСОБА_2 перестав спілкуватись з дитиною та позивачкою. На даний час сторони проживають окремо. Будь якої допомоги на утримання дитини відповідач не надає. Дитина перебуває на повному утриманні ОСОБА_1 .

Уточнивши вимоги, просить визнати ОСОБА_2 батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; внести зміни до актового запису № 06, від 22.02.2022 року складеного Виконавчим комітетом Заводської міської ради Миргородського району, Полтавської області, про народження ОСОБА_3 , а саме включивши до актового запису відомості про ОСОБА_2 , як батька, та вказати прізвище дитини « ОСОБА_4 » замість « ОСОБА_5 »; стягувати з ОСОБА_2 на користь позивача, аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини всіх видів доходів відповідача, але не меньше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення повноліття сином, починаючи з дня подачі заяви до суду; стягнути витрати, понесені з проведенням судово-біологічної експертизи.

Ухвалою судді Лохвицького районного суду Полтавської області від 23.09.2022 року справу прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 13).

06.10.2023 року відповідач ОСОБА_2 надав відзив на позов, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с. 14).

Ухвалою суду від 12.10.2022 року провадження у справі зупинено, у зв`язку з призначенням судово-генетичної експертизи (а.с. 20-21).

Ухвалою судді від 13.03.2023 року поновлено провадження у справі (а.с. 37).

Ухвалою суду від 18.04.2023 року вирішено клопотання позивача ОСОБА_1 та призначена судова молекулярно-генетична експертиза. Провадження у справі зупинено (а.с. 46-47).

Ухвалою від 03.10.2023 року провадження у справі поновлено (а.с. 67).

Ухвалою суду від 17.10.2023 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду (а.с. 73).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник- адвокат Панченко О.В. позовні вимоги підтримали та просили задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги визнав частково в частині визнання батьківства та стягнення аліментів. У задоволенні вимог щодо стягнення з нього на корить позивачки витрат, пов`язаних з проведенням експертизи, просив відмовити.

Згідно ст. 13 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

За правилами ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 народила сина, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 22.02.2022 року, у якому батьком дитини зазначений ОСОБА_6 (а.с. 6). Оскільки на час народження дитини ОСОБА_1 не перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , то відомості про батька дитини було внесено на підставі ч.1 ст. 135 Сімейного Кодексу України. На підстав свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_2 від 08.06.2023 року, позивач змінила прізвище з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_7 » (а.с. 75).

Згідно ч. 2 ст. 128 СК України, підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України;

З ч. 2 ст. 136 Сімейного кодексу України вбачається, що у разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження;

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 103 ЦПК Суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Відповідно до ч.3 ст. 103 ЦПК при призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. Суд з урахуванням обставин справи має право визначити експерта чи експертну установу самостійно.

На підставі ухвали суду від 18.04.2023 року була призначена судова молекулярно-генетична експертиза. Згідно висновку експерта № 103-111-2023 від 26.09.2023 року ОСОБА_2 є біологічним батьком малолітнього ОСОБА_3 з вірогідністю 99,99% (а.с. 62-65).

Відповідно до ст. ст. 263, 265 ЦПК України рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачено, що відповідно до статей 213, 215 ЦПК України, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це.

Згідно з п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану (далі-органи РАЦС) спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття.

Згідно з п.6 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц (провадження № 61-6030св18) зазначено, що: «доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи. Судово-генетична та судово-імунологічна експертизи у цій справі проведені».

Статтею 134 CK України передбачено, що на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження;

Відповідно до п.п. 20 п. 1 Розділу III Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року № 52/5, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства, зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.

Згідно з п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, що затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року № 96/5, підставою для внесення змін в актовий запис цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану.

Пунктом 2.16.4. Розділу II Правил передбачено, що на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду.

Враховуючи, достовірність кожного доказу окремо та те, що позовні вимоги ОСОБА_1 ґрунтуються на вимогах закону, знайшли підтвердження наданими суду та дослідженими доказами, а тому суд приходить висновку, що позовні вимоги в частині встановлення батьківства підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини суд зазначає наступне.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Частиною 2 ст. 2 Сімейного кодексу України врегульовано сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання.

Відповідно до ч. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України.

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно вимог ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» за якою, батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Одним із принципових положень, закріплених у Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 р., є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст. 3, 18 Конвенції «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 27 Конвенції передбачено, що дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Згідно ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції; Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Виходячи з положень ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., передбачено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Це положення відображене і в національному законодавстві. Так, відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Таким чином, системний аналіз норм законодавства, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов`язані неухильно дотримуватися свого обов`язку щодо утримання та виховання дитини. Відповідно, невиконання зазначеного обов`язку тягне за собою встановлену законом відповідальність.

Частиною 3 ст.181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Крім цього, судом роз`яснюється, що відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, зобов`язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Також позивачка не позбавлена в майбутньому звернутись до суду з позовом про стягнення з відповідача на її користь матеріальної допомоги на лікування та/або навчання дитини в порядку ст. 185 СК України або збільшення розміру аліментів згідно зі ст. 192 СК України.

Суд допускає негайне виконання рішень суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць (ст. 430 ЦПК України).

В даному випадку норми закону передбачають обов`язковість батьків утримувати своїх малолітніх та неповнолітніх дітей.

Згідно висновку експерта № 103-111-2023 від 26.09.2023 року ОСОБА_2 є біологічним батьком малолітнього ОСОБА_3 з вірогідністю 99,99% (а.с. 62-65). Неповнолітня дитина сторін проживає разом з своєю матір`ю- позивачкою по справі, та перебуває на її утриманні, як зазначила позивач- відповідач допомоги на утримання сина не надає, протилежного суду не надано, а сам ОСОБА_2 не заперечував проти стягнення з нього аліментів, тому позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню.

Згідно ст. 430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до вимог ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, зокрема належать витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Враховуючи вищенаведене, у зв`язку з задоволенням позову, суд прийшов до висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат за проведення судово-генетичної експертизи у розмірі 16302,00 грн.

Крім того, враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору за позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, з ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 12, 19, 77, 81, 141, 258, 259, 263, 430 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини- задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , року народження, батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Піски, Миргородського району Полтавської області.

Внести зміни до актового запису про народження дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , складеного 22.02.2022 року Виконавчим комітетом Заводської міської ради Миргородського району Полтавської області за № 06, зазначивши батьком дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, змінивши прізвище дитини з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_4 ».

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: суду невідомий, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) платника аліментів щомісяця, але не менше 50 % прожиткових мінімуму на одну дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 16.09.2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: суду невідомий, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: суду невідомий, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 витрати за проведення судово-генетичної експертизи у розмірі 16302,00 (шістнадцять тисяч триста дві) грн.

Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах платежу за один місяць.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 13.11.2023 року.

Суддя: Т.О. Зуб