ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/95/22
провадження № 6/753/595/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" листопада 2023 р. Дарницький районний суд міста Києва в складі:

головуючої судді Заставенко М.О.,

з секретарем судового засідання Змієвською А.С.,

за участі

представника стягувача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві подання приватного виконавця Жданович Вікторії Михайлівни про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, та звернення стягнення на майно боржника, яке не зареєстровано в установленому законом порядку,

ВСТАНОВИВ:

19.10.2023 приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Жданович В.М. звернулася в Дарницький районний суд м. Києва із поданням про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами та надання дозволу на примусову реалізацію арештованого майна боржника.

Вимоги подання обґрунтовані тим, що у її провадженні перебуває зведене виконавче провадження № НОМЕР_4 (виконавче провадження № НОМЕР_1, виконавче провадження № НОМЕР_2, виконавче провадження № НОМЕР_3) з примусового виконання виконавчих листів, виданих на виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва про стягнення з ОСОБА_3 в порядку поділу спільного сумісного майна 1/2 частину грошових коштів, сплачених ОСОБА_3 в порядку погашення особистого боргового зобов`язання, яке виникло на підставі CL-013/057/2008 від 08.02.2008 року протягом 01.03.2009 року до моменту його повного погашення 25.06.2011 року в розмірі 13 789,37 доларів США, витрати на правничу допомогу в розмірі 35 000 грн та судовий збір в розмірі 3 754,92 грн. В ході перевірки майнового стану боржника при примусовому виконанні рішення встановлено, що задовольнити вимоги стягувача в повному обсязі за рахунок звернення стягнення на кошти боржника, рухоме майно неможливо. В ході виконавчого провадження встановлено, що згідно рішення Дарницького районного суду м. Києві у справі № 753/10236/14-ц від 05.03.2020, залишеного без змін Постановою Київського апеляційного суду 07.10.2020 та залишеного без змін Постановою Верховного Суду від 01.03.2021, визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 як подружжя та як чоловіка та жінки, які проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 01.03.2009 по 16.12.2010 квартиру за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 55,9 кв.м. з них житлової 26,1 кв.м. Однак, розмір частки не визначено та згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності частину квартири за адресою АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 не зареєстровано. Оскільки у зв`язку з відсутністю у боржника грошових коштів або іншого майна для виконання рішення суду, вбачається необхідність звернути стягнення на незареєстроване майно боржника.

У судовому засіданні представник заінтересованої особи - стягувача у виконавчому провадженні - не заперечувала проти задоволення подання.

Приватний виконавець та боржник у судове засідання не прибули, про причини неявки суд не повідомили, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 443 ЦПК України неявка сторін та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами. Відповідно до ст. 440 ЦПК України, питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) розглядається судом негайно.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Частиною 1 статті 18 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) встановлено, що судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» (далі по тексту - ЗУ «Про виконавче провадження») - примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у вказаному Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1 та п.4 ч.3 ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до положень ч. 5, 6 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Згідно положень ч. 1 ст. 443 ЦПК України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця.

Як вбачається з матеріалів подання, на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Жданович В.М. перебуває зведене виконавче провадження НОМЕР_4 (виконавче провадження № НОМЕР_1, виконавче провадження № НОМЕР_2, виконавче провадження № НОМЕР_3) з примусового виконання виконавчих листів, виданих на виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва про стягнення з ОСОБА_3 в порядку поділу спільного сумісного майна 1/2 частину грошових коштів, сплачених ОСОБА_3 в порядку погашення особистого боргового зобов`язання, яке виникло на підставі CL-013/057/2008 від 08.02.2008 року протягом 01.03.2009 року до моменту його повного погашення 25.06.2011 року в розмірі 13 789,37 доларів США, витрати на правничу допомогу в розмірі 35 000 грн та судовий збір в розмірі 3 754,92 грн.

Станом на день звернення до суду з поданням боржник рішення суду добровільно не виконав.

Згідно рішення Дарницького районного суду м. Києві у справі № 753/10236/14-ц від 05.03.2020, залишеного без змін Постановою Київського апеляційного суду 07.10.2020 та залишеного без змін Постановою Верховного Суду від 01.03.2021, визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 як подружжя та як чоловіка та жінки, які проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 01.03.2009 по 16.12.2010 квартиру за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 55,9 кв.м. з них житлової 26,1 кв.м.

За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна право власності на квартиру зареєстровано за ОСОБА_1 .

Отже, квартира за адресою АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , однак частки кожного подружжя не визначені, з огляду на що суд повинен встановити розмір частки боржника ОСОБА_3 .

Розмір часток майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, визначається судом за правилами ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України, згідно з якою частки майна дружини та чоловіка у спільній сумісній власності є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Оскільки рішенням суду не визначено частки ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у спільній сумісній власності майна - квартири за адресою АДРЕСА_1 , суд вбачає підстави визначити, що на підставі ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України боржнику ОСОБА_3 належить 1/2 частини квартири за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна.

Відповідно до ст. 440 ЦПК України, питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Враховуючи вищенаведені обставини, які свідчать про наявність у ОСОБА_3 невиконаного боргового зобов`язання та відсутність іншого майна, за рахунок якого можливо провести виконання судового рішення, з метою виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 30.05.2022 у цивільній справі № 753/95/22 про ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання спільною сумісною власністю грошових коштів, стягнення коштів наявні підстави звернути стягнення на належне боржнику нерухоме майно - 1/2 частину квартири за адресою АДРЕСА_1 .

Щодо подання приватного виконавця в частині надання дозволу на примусову реалізацію арештованого майна боржника, суд вважає за необхідне вказати, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів щодо примусового виконання рішень.

На підставі викладеного, керуючись статтями 440, 443 ЦПК України, частиною п`ятою, шостою статті 48, статтею 50 Закону України «Про виконавче провадження», суд -

УХВАЛИВ:

Подання задовольнити.

Визначити, що частка боржника ОСОБА_3 у квартирі за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 55,9 кв.м., яка є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , становить 1/2 частину цього майна.

З метою виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 30.05.2022 у цивільній справі № 753/95/22 про ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання спільною сумісною власністю грошових коштів, стягнення коштів звернути стягнення на належне боржнику ОСОБА_3 нерухоме майно, а саме 1/2 частину квартири за адресою АДРЕСА_1 .

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Суддя М.О. Заставенко

Повний текст рішення складено 10.11.2023.