Справа № 191/3599/23
Провадження № 2/191/927/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2023 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючої судді Окладнікової О.І.,

за участю секретаря судового засідання Заламай О.Ю.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Ключенкової Х.В.,

представника відповідачів адвоката Миргородського В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсним та скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

16.08.2023 року до суду звернулася представник позивача адвокат Ключенкова Х.В. в інтересах ОСОБА_1 із позовною заявою до відповідачів про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсним та скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно.

У позовній заяві представник позивача посилалася на те, що 22 березня 2021 року позивач придбав на прилюдних торгах квартиру АДРЕСА_1 , яка раніше належала ОСОБА_4 - колишньому чоловіку ОСОБА_2 .

ОСОБА_2 перебувала у шлюбі з ОСОБА_4 з 2005 року по 2016 рік, що підтверджується відміткою в паспорті відповідача та рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська по справі №200/12479/16-ц від 09.12.2016 р. про розірвання шлюбу, через що її місце проживання зі 01.11.2007 року по 29.09.2015 року було зареєстровано в вищезазначеній квартирі.

Після придбання даної квартири позивач почав проживати в ній разом із ОСОБА_2 .

Відповідач була не задоволена тим фактом, що вона не має ніяких прав на квартиру АДРЕСА_2 , в якій вона проживала протягом семи років з колишнім чоловіком, а тому постійно наполягала на тому, щоб позивач видав на неї довіреність щодо розпоряджання цією квартирою. Втомившись від постійних сварок з цього приводу, ОСОБА_1 «01» лютого 2022 року видав ОСОБА_2 довіреність щодо розпорядження його квартирою, сподіваючись, що це покращить стосунки між ним та відповідачем.

24 лютого 2022 року ОСОБА_1 був призваний на військову службу під час мобілізації, в особливий період, що підтверджується довідкою №37 від 20.07.2023 року, виданою начальником першого відділу Синельниківського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Через відстань й обмежені можливості в спілкуванні відносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 поступове погіршувалися, що призвело до напружених стосунків між ними.

Позивач не турбувався стосовно того, що відповідач може відчужити його квартиру, оскільки знав, що в перші місяці дії воєнного стану заборонялося нотаріальне посвідчення договорів щодо відчуження нерухомого майна, які укладаються від імені фізичної особа - відчужувана на підставі довіреності, а згодом укладання таких договорів стало можливим лише за умови отримання нотаріусом заяви від довірителя.

14 червня 2023 року ОСОБА_1 потрапив на лікування в КП «Дніпропетровський обласний госпіталь ветеранів війни», що підтверджується випискою №2255 із медичної картки стаціонарного хворого, й перебував там до «29» червня 2023 року.

21 червня 2023 року, скориставшись змінами в законодавстві й тим, що позивач не міг скасувати довіреність, оскільки перебував на лікуванні, ОСОБА_2 уклала від імені ОСОБА_1 зі своєю матір`ю ОСОБА_3 договір купівлі-продажу квартири позивача. ОСОБА_2 під час укладання даної угоди діяла в своїх інтересах, без наміру отримання коштів від такого продажу, з метою заволодіння квартирою, яку увесь час вважала своєю.

Позивач не був повідомлений про продаж його квартири, згоди на це не давав й грошові кошти від такого продажу не отримував.

У результаті даної зловмисної домовленості між відповідачами ОСОБА_1 залишився без єдиного наявного в нього житла, а також без грошових коштів, що могли бути ним отримані від продажу квартири, через що змушений був звернутися до суду з метою відновлення свого порушеного права шляхом визнання даного правочину недійсним.

Ухвалою суду від 20.09.2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено до підготовчого засідання. Також даною ухвалою було витребувано:

- у відповідача ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , належним чином засвідчену копію договору купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , серія та номер: НСМ 02 за реєстровим №365, виданий 21.06.2023 року Першою Синельниківською державною нотаріальною контрою Дніпропетровської області, та докази на підтвердження факту проведення по ньому розрахунку;

- у відповідача ОСОБА_3 належним чином засвідчену копію договору купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , серія та номер: НСМ 02 за реєстровим №365, виданий 21.06.2023 року Першою Синельниківською державною нотаріальною контрою Дніпропетровської області, та докази на підтвердження факту проведення по ньому розрахунку;

- з Першої синельниківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області належним чином засвідчену копію нотаріальної справи щодо укладення договору купівлі-продажу, серія та номер: НСМ 02 за реєстровим №365, виданого 21.06.2023 року Першою Синельниківською державною нотаріальною контрою Дніпропетровської області;

- у державного нотаріуса Першої синельниківської державної нотаріальної контори Монич Наталії Дмитрівни письмові пояснення щодо перевірки факту передачі коштів при укладенні договору купівлі-продажу, серія та номер: НСМ 02 за реєстровим №365, виданого 21.06.2023 року Першою синельниківською державною нотаріальною контрою Дніпропетровської області.

06.10.2023 року від представника відповідачів - адвоката Миргородського В.П. надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначав, що позивач дійсно 22 березня 2021 року на прилюдних торгах придбав квартиру АДРЕСА_4 , яка раніше належала колишньому чоловікові ОСОБА_2 - ОСОБА_4 . Після придбання ним квартири позивач став проживати в ній разом з ОСОБА_2 . Проживали однією сім`єю, мали спільний побут, відносини були добрі, притаманні чоловікові та дружині.

01 лютого 2022 року позивач ОСОБА_1 за спільною згодою з ОСОБА_2 видав останній довіреність, якою уповноважив ОСОБА_2 розпоряджатися (продати) будь-кому квартиру АДРЕСА_1 . При цьому надав представнику право укладати та підписувати попередні договори купівлі-продажу, основні договори купівлі-продажу, укладати та підписувати договори про внесення змін та доповнень до цих договорів, у разі необхідності розривати ці договори, за ціну та на умовах, за її власним розсудом, які будуть визначатися нею самостійно.

Видача довіреності була пов`язана з тим, що у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем, викликаним у тому числі поширеною епідемією коронавірусу на території України, недостатністю грошових коштів для проживання та вирішення інших проблем, між ОСОБА_2 , ОСОБА_1 і ОСОБА_3 була досягнута домовленість про продаж квартири ОСОБА_3 , яка в свою чергу зобов`язалася не чинити ОСОБА_2 і ОСОБА_1 перешкоди у подальшому проживанню ними у вказаній квартирі.

Оскільки ОСОБА_1 не мав бажання займатися збором і оформленням необхідних документів у нотаріуса, ним за взаємною згодою з ОСОБА_2 була видана вищезазначена довіреність на продаж квартири, щоб остання самостійно могла здійснити її продаж.

Вказана довіреність посвідчена приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Петренко Т.В., довіритель особисто її прочитав, розумів її зміст і юридичні наслідки її оформлення, про що зазначено в довіреності і не заперечується позивачем у позовній заяві.

Відразу ОСОБА_2 продажем квартири не зайнялася, а вже 24 лютого 2022 року в Україні був введений воєнний стан, ОСОБА_1 в цей же день був призваний на військову службу під час мобілізації, у зв`язку з чим вирішення питання щодо продажу квартири було відкладено, а в подальшому нотаріальне посвідчення правочинів в перші місяці воєнного стану заборонялося.

Після виключення підпункту 18 пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України №164 від 28 лютого 2022 року «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» на законодавчому рівні було дозволено нотаріальне посвідчення правочинів.

У зв`язку з відсутністю достатньої суми грошових коштів, які можуть знадобитися як на лікування, так з можливою необхідністю ОСОБА_2 виїхати за межі України у разі наступу військ російської федерації на територію Дніпропетровської області, мати ОСОБА_2 ОСОБА_3 ще раз запропонувала купити спірну квартиру, щоб у разі настання вказаних подій квартира мала власника і не була залишена на призволяще. При цьому, оскільки ОСОБА_2 власного житла не має, її мати ОСОБА_3 зобов`язалася не перешкоджати проживанню в цій квартирі ОСОБА_2 і ОСОБА_1 .

Тоді ОСОБА_2 ще раз узгодила цю пропозицію з ОСОБА_1 , який надав згоду на продаж квартири, і ОСОБА_2 , зібравши необхідні документи, 21 червня 2023 року уклала від імені ОСОБА_1 договір купівлі-продажу вищезазначеної квартири, на підставі якого квартира була продана її матері ОСОБА_3 .

Квартира була продана за ціною 592830,00 грн., грошові кошти ОСОБА_2 отримала від матері в день нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, тобто 21 червня 2023 року, саме перед тим, як зайти до нотаріальної контори. Під час нотаріального посвідчення договору ОСОБА_2 підтвердила факт того, що грошові кошти за квартиру нею отримані, про що зазначено в п.3 Договору купівлі-продажу квартири.

Оціночна вартість квартири згідно Довідки про оціночну вартість нерухомого майна від 12 червня 2023 року на час посвідчення договору складала 592829,00 грн., тобто квартира була продана за ціною, не нижчою її оціночної вартості.

14 червня 2023 року ОСОБА_1 дійсно потрапив на лікування до лікувального закладу, де перебував до 29 червня 2023 року. Під час його перебування на лікуванні у м. Дніпро ОСОБА_2 підтримувала з ним добрі стосунки і його посилання, що через відстань й обмежені спілкування їх стосунки стали напруженими, не відповідає дійсності.

Представник відповідачів зазначає, що вказана довіреність на момент укладання договору купівлі-продажу квартири від 21 червня 2023 року була дійсною та не була припинена. Тому, враховуючи, що позивачем було добровільно видано довіреність, якою він уповноважив ОСОБА_2 на розпорядження належної йому квартирою, а також те, що позивачем не доведено зловмисної домовленості між відповідачами, представник вважає, що підстави для задоволення позову відсутні. Також позивачем не доведено, що оспорюваний договір купівлі-продажу укладений представником на невигідних для нього умовах і такий договір суперечить його інтересам.

Видаючи довіреність, позивач усвідомлював, що наділив ОСОБА_2 правом продажу квартири будь-якій особі на умовах, визначених повіреним на власний розсуд, тому доводи позивача про те, що він не знав, що було вчинено правочин з продажу його квартири та що з ним не погоджувалися умови продажу, є недоведеними і безпідставними. Факт того, що укладення договору купівлі-продажу квартири відбулося між співмешканкою позивача ОСОБА_2 і її матір`ю ОСОБА_3 , сам по собі не свідчить, що мала місце зловмисна домовленість представника із іншою стороною - покупцем.

16.10.2023 року через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій вона зазначала, що у відзиві відповідачі посилаються на те, що видача позивачем довіреності нібито була пов`язана зі скрутним матеріальним становищем, недостатністю грошових коштів для проживання та вирішення інших проблем, у зв`язку із чим між сторонами була досягнута домовленість про продаж квартири ОСОБА_3 . Дані обставини не відповідають дійсності й не підтверджуються жодними доказами. Як вже зазначалося в позовній заяві, відчужена квартира АДРЕСА_1 , раніше належала колишньому чоловіку ОСОБА_2 , що визнається відповідачами у відзиві. В даній квартирі відповідач проживала протягом семи років й вважала її своєю власністю, через що прохала позивача придбати її на прилюдних торгах. Розуміючи, що квартира АДРЕСА_2 все рівно не належить їй на праві власності, ОСОБА_5 постійно наполягала на тому, щоб позивач видав на неї довіреність щодо розпоряджання цією квартирою. Саме постійні сварки на підставі цього і були підставою видачі позивачем довіреності. Позивач не мав наміру продавати свою квартиру, оскільки вона була його єдиним наявним житлом. Будинок, в якому зареєстрований позивач, належав його покійному батьку, і на сьогодні даний будинок є заваленим, зруйнованим та не придатним до життя, що підтверджується актом обстеження та інформаційною довідкою Комунального підприємства «Новомосковське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» ДОР. Умисел ОСОБА_2 був направлений на збагачення своєї родини й заволодінням квартирою, оскільки, по-перше, вона відчужила квартиру позивача на користь своєї матері - ОСОБА_3 , по-друге, не повідомила позивача про укладення договору, не маючи наміру передавати будь-які кошти за наслідками укладеного договору. Факт не передачі коштів позивачеві визнається відповідачами у відзиві. Тим паче ОСОБА_2 могла й не отримувати кошти від відчуження квартири, враховуючи те, що як зазначено у відзиві передача коштів нібито відбулася до укладення договору. Отже, державним нотаріусом Першої синельниківської державної нотаріальної контори Монич Наталією Дмитрівною не було перевірено факт передачі коштів при укладенні договору купівлі-продажу. Внаслідок зловмисної домовленості між відповідачами ОСОБА_1 втратив єдине наявне в нього на праві власності та користуванні житло й не отримав грошових коштів від його відчуження.

24.10.2023 року від представника відповідачів надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких він просив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсним та скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно відмовити, а також стягнути з позивача на користь відповідачів понесені процесуальні витрати на професійну правничу допомогу.

27.10.2023 року з Першої синельниківської державної нотаріальної контори надійшла копія договору купівлі-продажу серія НСМ №02 за реєстровим №365 на 50 аркушах, а також на виконання ухвали суду письмові пояснення державного нотаріуса Першої синельниківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Монич Н.Д. щодо перевірки факту передачі коштів при укладенні договору купівлі-продажу, серія та номер: НСМ 02 за реєстровим №365, виданого 21.06.2023 року Першою синельниківською державною нотаріальною контрою Дніпропетровської області.

Ухвалою суду від 31.10.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У сьогоднішньому судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити.

Представник відповідачів у судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, та просив відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідачів, дослідивши докази, проаналізувавши норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суд приходить до таких висновків.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

На підставі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів від 02.03.2021 року серії НПР №094481, зареєстровано в реєстрі за №70, ОСОБА_1 на праві власності належала квартира загальною площею 54,9 м?, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 .

01.02.2022 року ОСОБА_1 надав письмову, нотаріально посвідчену довіреність на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якою уповноважив останню розпоряджатися (продати) будь-кому квартиру АДРЕСА_1 , для чого представнику надано право укладати та підписувати попередні договори купівлі-продажу, основні договори купівлі-продажу, укладати та підписувати договори про внесення змін та доповнень до цих договорів, у разі необхідності розривати ці договори, за ціну та на умовах, за ї власним розсудом, які будуть визначатися нею самостійно.

ОСОБА_1 був призваний на військову службу під час мобілізації, в особливий період та направлений для проходження військової служби до роти охорони першого відділу Синельниківького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, відповідно до наказу начальника Синельниківського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Дніпропетровської області від 24.02.2022 року №37, згідно довідки №37 від 20.07.2023 року.

З 14.06.2023 року по 29.06.2023 року ОСОБА_1 перебував на лікуванні у стаціонарі Центру медичної реабілітації УБД, зокрема, учасників АТО КЗ «Дніпропетровський обласний госпіталь ветеранів війни», відповідно до виписки №2255 із медичної карти стаціонарного хворого.

21.06.2023 року між ОСОБА_2 , яка діяла на підставі довіреності від імені ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу квартири за номером АДРЕСА_1 , що був посвідчений державним нотаріусом Першої синельниківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Монич Н.Д.

25.08.2023 року ОСОБА_2 зареєструвала своє місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 , згідно відповіді №234019 від 20.09.2023 року з Єдиного державного демографічного реєстру.

ОСОБА_2 являється донькою ОСОБА_3 , що визнається сторонами і про що зазначено, як в позовній заяві, так і у відзиві на позовну заяву, поданому представником відповідачів адвокатом Миргородським В.П, тому не підлягає доказуванню, адже суд немає сумнівів щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Застосовані норми права та висновки суду

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до вимог ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За приписами статей 77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущення.

Згідно ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Частина 2 статті 95 ЦПК України передбачає, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до частин першої, третьої статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акту органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом (частина третя статті 238 ЦК України).

Статтею 244 ЦК України передбачено, що представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Відповідно до ч. 1 ст. 245 ЦК України, форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин.

Частиною 1 ст. 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За положеннями статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці.

Підстави недійсності правочинів, коли внутрішня воля особи не відповідає правовим наслідкам укладеного правочину, визначено у статтях 229 - 233 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

Для визнання правочину недійсним на підставі статті 232 ЦК України необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявності домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2018 року у справі № 522/15095/15-ц (провадження № 61-11797св18) зроблено висновок по застосуванню статті 232 ЦК України та вказано, що «під зловмисною домовленістю необхідно розуміти умисну змову однієї сторони із представником іншої, проти інтересів особи, яку представляють. Зловмисна домовленість представника з контрагентом особи, що представляють, створює правову ситуацію, коли дійсна воля довірителя, яку повинен утілювати представник, замінюється його власною волею, що суперечить волі довірителя. Саме підміна волі довірителя волею представника і слугує підставою для визнання такого правочину недійсним. Тобто в основу зловмисної домовленості покладено умисні дії представника, який усвідомлював, що вчиняє правочин усупереч інтересам довірителя та бажав (або свідомо допускав) їх настання. При цьому не має значення, від кого виходила ініціатива здійснити змову від представника чи від другої сторони правочину. Головне, що характеризує цей правочин наявність усвідомленості і волі другої сторони правочину та представника на здійснення дій усупереч інтересам особи, яку він представляє. Кваліфікація правочину, як вчиненого внаслідок зловмисної домовленості, зумовлює встановлення, що: від імені однієї із сторін правочину виступав представник, хоча й не виключаються випадки, коли від імені обох сторін виступають представники; зловмисна домовленість і вчинення правочину з іншою стороною відбулася на підставі наявних повноважень представника; існував умисел в діях представника щодо зловмисної домовленості; настали несприятливі наслідки для особи, яку представляють; існує причинний зв`язок поміж зловмисною домовленістю і несприятливими наслідками для особи, яку представляють».

Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду з даним позовом представник позивача адвокат Ключенкова Х.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , посилалася на те, що спірна квартира була відчужена за договором купівлі-продажу відповідачем ОСОБА_2 по довіреності, яку видав позивач, на користь відповідача ОСОБА_3 . При цьому довіритель ОСОБА_1 зазначений правочин купівлі-продажу не схвалював, грошових коштів від продажу своєї квартири не отримував, що не заперечується ні у відзиві на позовну заяву, ні представником відповідачів у судовому засіданні.

Також знайшли своє підтвердження посилання позивача на те, що його квартира була відчужена відповідачем ОСОБА_2 від його імені на користь відповідача ОСОБА_3 , яка являється її матір`ю.

Крім того, ОСОБА_2 невдовзі (25.08.2023 року) зареєструвала своє місце проживання у проданій нею квартирі та надалі в ній проживає, що свідчить про наявність у неї умислу, як у представника, для переслідування власних інтересів всупереч інтересам ОСОБА_1 .

З наведених обставин вбачається, що ОСОБА_2 , як представник ОСОБА_1 за довіреністю від 01.02.2022 року, продаючи квартиру позивача своїй матері - відповідачу ОСОБА_3 , усвідомлювала, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя ОСОБА_1 та свідомо допускала настання несприятливих наслідків для довірителя, і, тим більше, діяла у власних інтересах.

Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку, суд приходить до висновку, що наявна зловмисна домовленість між ОСОБА_2 , яка діяла за довіреністю від імені ОСОБА_1 , з іншою особою - її матір`ю ОСОБА_3 при укладенні договору купівлі-продажу належної ОСОБА_1 квартири, а тому позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Також суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 про скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису №50709035 про право власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 , оскільки такий спосіб захисту прав позивача є найбільш ефективним у зв`язку з визнанням недійсним договору купівлі-продажу квартири.

Крім того, положеннями ч.5 ст.26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень передбачено, що внесення змін до записів Державного реєстру прав, зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора здійснюються у порядку, передбаченому для державної реєстрації прав (крім випадків, коли такі дії здійснюються у порядку, передбаченому статтею37 цього Закону).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. ст.ст. 2, 3, 141, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсним та скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Визнати недійсним з моменту його укладення договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , між ОСОБА_2 , що діяла за довіреністю від імені ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 від 21.06.2023 року, посвідчений державним нотаріусом Першої синельниківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Монич Н.Д., зареєстрований в реєстрі за №365.

Скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис №50709035 про право власності ОСОБА_3 на квартиру (адреса: АДРЕСА_3 ), внесений 21.06.2023 року державним реєстратором нотаріусом Першої синельниківської державної нотаріальної контори Монич Наталією Дмитрівною на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 68114670 від 21.06.2023 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Повне рішення складене 10 листопада 2023 року.

Суддя О.І. Окладнікова