ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

07 листопада 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/9093/23

Головуючий у першій інстанції Логвіна Т. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1346/23

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді Мамонової О.Є.,

суддів Онищенко О.І., Шитченко Н.В.,

із секретарем: Герасименко Ю.О.,

учасники справи:

боржник (скаржник): ОСОБА_1 ,

суб`єкт оскарження: головний державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Васильєва Наталія Віталіївна,

стягувач: ОСОБА_2 ,-

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 вересня 2023 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Васильєвої Наталії Віталіївни,-

УСТАНОВИВ:

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на рішення, дії та бездіяльність старшого державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби в м. Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) (далі по тексту державний виконавець) Васильєвої Н.В., в якій просив визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця Васильєвої Н.В. від 23.02.2022 про відкриття виконавчого провадження №68761870

Скаргу обґрунтовував тим, що 14.06.2023 його представник ознайомився з письмовими матеріалами виконавчого провадження № 68761870, про що в матеріалах виконавчого провадження міститься відповідна розписка.

Уважав постанову про відкриття виконавчого провадження від 23.02.2022 незаконною, оскільки:

- виконавче провадження з виконання рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 13.08.2021 про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на повнолітню доньку на період її навчання державним виконавцем відкрито з порушенням п. 10 ч. 4 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження», у даному випадку належним органом державної виконавчої служби є Деснянський відділ державної виконавчої служби у місті Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми);

- у матеріалах виконавчого провадження відсутня заява стягувача та оригінал виконавчого документа;

- оскаржувана постанова йому не надсилалась.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 15.09.2023 у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 15.09.2023 скасувати та ухвалити нове рішення, яким скаргу задовольнити, посилаючись на неправильність установлення судом обставин, які мають значення для справи, внаслідок неправильного застосування норм матеріального права та порушення процесуального права

Доводи апеляційної скарги є тотожними доводам скарги.

Скаржник зазначає, що виконавче провадження з виконання рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 13.08.2021 про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на повнолітню доньку на період її навчання державним виконавцем відкрито з порушенням п. 10 ч. 4 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження». Зважаючи на те, що він зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , належним органом державної виконавчої служби є Деснянський відділ державної виконавчої служби у місті Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми).

Указує, що письмові матеріали виконавчого провадження №68761870 не містять заяви стягувача та оригіналу виконавчого документа, а також будь-яких інших процесуальних документів, передбачених п. 6 розділу І Наказу Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 «Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень».

Звертає увагу на те, що в порядку визначеному законодавством постанова про відкриття виконавчого провадження від 23.02.2022 йому не надсилалась та не вручалась.

Наголошує, що попри втрату всіх паперових матеріалів виконавчого провадження ні державний виконавець, ні стягувач передбачених законодавством дій по відновленню виконавчого провадження не здійснили.

У відзиві на апеляційну скаргу державний виконавець Васильєва Н.В. зазначає, що нею оскаржувана постанова винесена відповідно до Закону, в межах повноважень державного виконавця і право скаржника не було порушено.

Указує, що попри відсутність документів про належне повідомлення боржника щодо розміру заборгованості за аліментами, у зв`язку з надзвичайними обставинами в країні та запровадженням воєнного стану для належного інформування державним виконавцем використовувались всі можливі засоби зв`язку, в особистій переписці 25.07.2022 боржнику додатково повідомлено про розмір заборгованості по аліментах та наявність інших боргів.

Звертає увагу на те, що паперові матеріали виконавчого провадження знищені внаслідок агресії РФ, а саме внаслідок знищення службової будівлі органу ДВС.

Вислухавши суддю-доповідача, заслухавши пояснення представника боржника ОСОБА_1 адвоката Савицького І.О., який підтримав апеляційну скаргу та заперечує ухвалу суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши наведені в апеляційній скарзі та у відзиві на неї доводи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження від 23.02.2023 державним виконавцем винесена у межах повноважень та відповідно до чинного законодавства.

З таким висновком районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки він ґрунтуються на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

Судом у справі встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 13.08.2021 (справа №750/5499/21) стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на повнолітню доньку ОСОБА_3 в розмірі 1/7 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця на період її навчання в Національному педагогічному університеті ім. М.П. Драгоманова до 30.06.2024, але не більше як до досягнення нею 23 років, починаючи з 26.05.2021.

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 08.11.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 13.08.2021 змінено, збільшено визначений судом першої інстанції розмір аліментів, що стягнутий з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на повнолітню дитину ОСОБА_3 , з 1/7 частини до 1/5 частини всіх видів заробітку (доходу) (а.с. 128-130).

23 грудня 2021 року на виконання вищезазначеного рішення Деснянським районним судом м. Чернігова видано виконавчий лист № 750/5499/21 (а.с. 24).

23 лютого 2022 року старшим державним виконавцем Центрального ВДВС у м. Чернігові Північно-Східного управління Міністерства юстиції (м. Суми) Васильєвою Н.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 750/5499/21, виданого 23.12.2021 (ВП №68761870) (а.с. 5, 41).

03 липня 2023 року державним виконавцем Васильєвою Н.В. винесено постанову про накладення штрафу на ОСОБА_1 у розмірі 17 928,85 грн за наявну заборгованість зі сплати аліментів (а.с. 53).

Державним виконавцем Васильєвою Н.В. складено розрахунок заборгованості по аліментах по виконавчому листу № 750/5499/21 за період з 26.05.2021 по червень 2023 року включно, згідно якого загальний борг ОСОБА_1 складає 80 349,14 грн (а.с. 44-45).

13 липня 2022 року державним виконавцем Васильєвою Н.В. винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження ВП №68761870 (а.с. 43).

Цієї ж дати, 13.07.2022, державним виконавцем Васильєвою Н.В. у ВП №68761870 винесено постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника:

- у праві виїзду за межі України, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання,

- у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії,

- у праві керування транспортними засобами (а.с. 43, 47-51).

З повідомлення від 25.08.2022 № 870 вбачається, що відомості про ОСОБА_1 державним виконавцем Васильєвою Н.В. внесено до Єдиного реєстру боржників (а.с. 52).

Довідкою Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції №870 від 06.11.2023 підтверджується, що внаслідок ворожих атак на місто Чернігів, у зв`язку із повномасштабним вторгненням Російської Федерації на територію України, приміщення Центрального ВДВС у м. Чернігові зруйновано. Інформація по матеріалах виконавчого провадження ніж та, з якою можна ознайомитися в АСВП надана не буде, оскільки матеріали виконавчого провадження в паперовому вигляді знищено у зв`язку зі зруйнуванням будівлі відділу (а.с. 125).

Згідно з ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Судове рішення, що набрало законної сили, є підставою для його виконання. Виконання судового рішення сприяє втіленню законів у життя та зміцненню їх авторитету. Рішення суду охороняє права, свободи та законні інтереси громадян, а також є завершальною стадією судового провадження.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Конституційний Суд України неодноразово підкреслював, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (абзац третій пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (перше речення абзацу другого пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 225.04.2012 № 11-рп/2012); право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист (абзац п`ятий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 26.06.2013 № 5-рп/2013).

Право на справедливий суд, гарантоване особі у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, розповсюджує дію і на стадію виконання судового рішення. Право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї із сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинно розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції («Іммобільяре Саффі» проти Італії», заява 22774/93, 28.07.1999, § 63; «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997, § 40).

Питання, пов`язані з примусовим виконанням судових рішень і рішень інших органів, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження». Указаний Закон є спеціальним законом, яким державний та приватний виконавці керуються при примусовому виконанні рішень суду та інших органів (посадових осіб).

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 5 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно до частини 1 статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пункт 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює обов`язок виконавця здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

За умовами пункту 1 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з довідки Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції № 870 від 06.11.2023 внаслідок ворожих атак на місто Чернігів, у зв`язку із повномасштабним вторгненням Російської Федерації на територію України, приміщення Центрального ВДВС у м. Чернігові зруйновано, матеріали виконавчого провадження №68761870 в паперовому вигляді знищено у зв`язку зі зруйнуванням будівлі відділу. Інформація по матеріалах виконавчого провадження №68761870 наявна в АСВП адреса для ознайомлення: https://asvpweb.minjust.gov.ua/.

Згідно із п.5 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.20212 № 512/5 основною інформаційною базою про здійснення виконавчого провадження є автоматизована система виконавчого провадження (АСВП).

Механізм функціонування автоматизованої системи визначає Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 05 серпня 2016 року № 2432/5 (далі Положення).

Відповідно до п. 2 розділу І Положення автоматизована система виконавчого провадження це комп`ютерна програма, що забезпечує збирання, зберігання, облік, пошук, узагальнення, надання відомостей про виконавче провадження, формування Єдиного реєстру боржників та захист від несанкціонованого доступу.

Згідно з п. 1 розділу ІV та п. 2 розділу ІV Положення державний або приватний виконавець (далі - виконавець) після отримання виконавчого документа у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», приймає рішення про відкриття виконавчого провадження чи про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання. Виконавцем до Системи обов`язково вносяться відомості про проведення всіх виконавчих дій та прийняття процесуальних рішень. До Системи в обов`язковому порядку вносяться також відомості про всі документи, отримані на запит виконавця, заяви сторін виконавчого провадження, відповіді на них та їх скановані копії.

Із постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №68761870 від 23.02.2022 вбачається, що вона винесена за результатом розгляду заяви про примусове виконання, як то передбачено п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» .

ОСОБА_1 питання про фіктивність ВП №68761870 не порушується, як і не ставиться під сумнів факт написання заяви стягувачкою ОСОБА_2 та пред`явлення нею до виконавчої служби виконавчого листа № 750/5499/21, лише констатується їх відсутність у письмових матеріалах виконавчого провадження.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що державний виконавець діяв у межах повноважень та відповідного до чинного законодавства при винесенні ним оскаржуваної постанови.

Доводи апеляційної скарги про те, виконавче провадження з виконання рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 13.08.2021 про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на повнолітню доньку на період її навчання державним виконавцем відкрито з порушенням п. 10 ч. 4 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження» та про те, що належним органом державної виконавчої служби є Деснянський відділ державної виконавчої служби у місті Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), оскільки боржник зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не є підставою для скасування оскаржуваної постанови державного виконавця з огляду на таке.

Згідно із положеннями статті 129 Конституції обов`язковість рішення суду є однією із основних засад судочинства.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

У статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" зазначається, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

З огляду на викладене виконання судового рішення є прямим обов`язком боржника та не повинно створювати для стягувача зайвих перешкод і витрат.

Європейський суд з прав людини (далі по тексту - ЄСПЛ) у справі у рішенні "Глоба проти України" no. 15729/07 від 05 липня 2012 року зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia, захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також ЄСПЛ зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За приписами статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

При розгляді скарг боржників на рішення державного або приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження з підстав порушення виконавцем територіальної юрисдикції також необхідно враховувати дійсні наміри боржника та перевіряти наявність порушення прав боржника спірними рішенням, діями / бездіяльністю виконавця.

Звертаючись до суду на підставі ст. 447 ЦПК України ОСОБА_1 не довів наявності порушень своїх прав рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця під час виконання судового рішення про стягнення з нього аліментів.

Крім того, апеляційний суд враховує, що згідно із наказом Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції № 251/7 від 05.04.2023 «Про визначення територіальної юрисдикції відділів державної виконавчої служби Чернігівської області», вул. Київська у м. Чернігові відноситься до юрисдикції Центрального ВДВС у м. Чернігові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції.

Зважаючи на те, що реєстрація документів виконавчого провадження ВП №68761870 та фіксування всіх виконавчих дій відображено в Автоматизованій системі виконавчого провадження (АСВП), посилання ОСОБА_1 на відсутність у письмових матеріалах виконавчого провадження заяви стягувача, оригіналу виконавчого документа, які знищені у зв`язку з повномасштабним вторгненням Російської Федерації на територію України та руйнуванням, приміщення ДВС, не заслуговують на увагу.

Доводи боржника про те, що в порядку визначеному законодавством постанова про відкриття виконавчого провадження від 23.02.2022 йому не надсилалась та не вручалась не є підставою для визнання цієї постанови незаконною.

Нездійснення державним виконавцем чи стягувачем дій по відновленню виконавчого провадження у паперовому вигляді за наявності його у АСВП не тягне автоматичного скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 23.02.2022 у ВП №68761870 .

Колегія суддів уважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 вересня 2023 року залишенню без змін, оскільки доводи апеляційної скарги не містять підстав для його скасування.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10.11.2023.

Головуюча О.Є.Мамонова

Судді О.І. Онищенко

Н.В. Шитченко