01.11.2023 Єдиний унікальний номер 205/4273/23
Справа № 205/4273/23
Провадження № 2/205/1924/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2023 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Федотової В.М.,

при секретарі Бондар В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2023 року представник позивача звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із вищевказаною позовною заявою.

В обґрунтування позову зазначає, що 23.03.2021 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір № (далі - кредитний договір), за умовами якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 233 246,03 грн., строком кредитування 36 місяців, щомісячні проценти 2,49% від суми кредиту, річні проценти 0,01% від суми боргу за договором. Кредитні кошти відповідачем було отримано шляхом безготівкового перерахування коштів у спосіб, визначений п. 4 Кредитного договору. Таким чином, ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» свої зобов`язання за вказаним Кредитним договором виконало у повному обсязі.

17.12.2021 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та АТ «ТАСКОМБАНК» укладено договір факторингу № 171221, за умовами якого ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» відступила АТ «ТАСКОМБАНК» права вимоги за кредитними договорами в обсязі та на умовах, визначених договором, а АТ «ТАСКОМБАНК» зобов`язується передати (сплатити) ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» суму фінансування. Факт передачі права вимоги підтверджується реєстром права вимоги до договору про відступлення права вимоги, випискою та розрахунком заборгованості.

В порушення умов Кредитного договору відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконала, в результаті чого станом на 10.04.2023 року утворилася заборгованість у розмірі 271 756,64 грн., з яких:

- заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) у сумі 184 616,77 грн.;

- заборгованість по річним процентам (в т.ч. прострочена) у сумі 22,42 грн.;

- заборгованість по щомісячним процентам (в т.ч. прострочена) у сумі 87 117,45 грн.

На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає.

Враховуючи викладене, представник позивача звертається до суду та просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за Кредитним договором у розмірі 271 756,64 грн. та понесені судові витрати.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03.05.2023 року відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі та призначено судове засідання.

Від представника відповідача адвоката Данілова Д.І. до суду надійшов відзив на позовну заяву та додаткові пояснення, у яких він просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. В обґрунтування заперечень посилався на те, що у Кредитному договорі процентна ставка не зазначена, сам по собі підписаний Кредитний договір без надання належних та допустимих доказів узгодження сторонами істотних умов, таких як процентна ставка, не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами. Також звертає увагу, що ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті споживчого кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту і такий паспорт містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту та передує укладенню кредитного договору. Роздруківка Витягу з Умов отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» із сайту належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Окрім того, на час звернення до суду, строк кредитування не закінчився, оскільки кінцевою датою повернення кредиту є 23.03.2023 року. Щодо укладення договору факторингу звернув увагу на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що право вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором дійсно перейшло до АТ «ТАСКОМБАНК». Матеріали справи містять договір факторингу № 171221 від 17.12.2021 року разом із додатками до нього, а саме додаток 1 форма Реєстру прав вимоги додаток 2- форма акту прийом-передачі Реєстру прав вимоги, додаток 3 форма Реєстру прав вимоги в електронному вигляді, додаток 4 форма акту прийом-передачі Реєстру прав вимоги в електронному вигляді, додаток 5 форма Зразку повідомлення про відступлення. На думку представника відповідача, сторони погодили шаблони та форми документів, які будуть підписані у майбутньому, після того, як АТ «ТАСКОМБАНК» сплатить суму фінансування. Проте позивачем до матеріалів справи не долучено самого акту прийому-передачі Реєстру прав вимоги на підтвердження факту переходу права вимоги від АТ до «ТАСКОМБАНК», а також Реєстру прав вимоги на підтвердження переходу права вимоги саме за кредитним договором № від 23.03.2021 року, а долучено лише їх шаблони, які є прикладом майбутніх документів. Також, просив стягнути із позивача витрати на правову допомогу у розмірі 5 000 грн., про що надав відповідну заяву на підтвердження понесення відповідачем зазначених витрат.

Від представника позивача адвоката Бондаренко М.Г. надійшла відповідь на відзив, у яких вона просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Заперечення на відзив обґрунтовані тим, що під час укладення кредитного договору, Позичальник був ознайомлений з умовами кредитування, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності і волевиявлення учасників договору було вільним, тобто банком не були порушені вимоги ст. 203 ЦК України. Як вбачається з Кредитного договору, то при його укладені Позичальнику були відомі усі суттєві умови договору, про що свідчать її особисті підписи в Кредитному договорі, паспорті кредиту та не існувало ніяких інших умов, які б примусили Відповідача прийняти умови на вкрай невигідних для себе умовах. Кредитний договір був укладений у письмовій формі, тобто вимоги cт. 1055 ЦК Банком були дотримані. Укладений Кредитний договір був спрямований на реальне настання правових наслідків, що були ним обумовлені, тобто Позикодавець надав, а Позичальник прийняв кредит і зобов`язався повернути його у встановлені Кредитним договором розмірі і строки. При цьому, виконання зазначених умов підтверджено Позичальником, так як особисто підписавши Кредитний договір, він засвідчив отримання зазначеної вище інформації на те, що погодився з умовами Кредитного договору. Також, Позичальник певний час виконував умови Кредитного договору. відповідач користувалася кредитом, частково сплачувала заборгованість, що підтверджується випискою, наданий банком розрахунок не спростовано, свого контррозрахунку заборгованості не надано, будь-яких експертиз не заявлено.

Представник позивача разом з позовною заявою надав суду клопотання у якому просив розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, натомість її представник адвокат Данілов Д.І. надав до суду заяву у якій просив розгляд справи проводити за відсутності сторони відповідача, у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши надані сторонами документи, а також матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог за наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 23.03.2021 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір № , який підписаний уповноваженою особою ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та відповідачем, за умовами якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 233 246,03 грн., строком кредитування 36 місяців (а.с. 8-9).

Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору кредитодавець зобов`язується надати кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

Згідно із п. 1.3. Кредитного договору відповідач зобов`язалася сплачувати проценти за користуванням кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах, передбачених в Паспорті кредиту № 5305430, який є невід`ємною частиною Договору.

Відповідно до п. 1.4. Кредитного договору, підписавши цей договір, ОСОБА_1 доручила ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» виплатити/сплатити, за рахунок отриманого кредиту такі суми грошових коштів.

Усі інші умови кредитного договору викладені у паспорті кредиту та в Умовах отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень» редакція від 04.01.2021 року, які розміщені на сайті ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень» www.kreditmarket.ua та з якими позичальник ознайомився до укладення цього Договору та до яких позичальник приєднується, підписавши цей Договір (п. 2.1. Кредитного договору).

Відповідно п. 2.2. Кредитного договору цей Договір, Паспорт кредиту № 5305430та Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень» редакція від 04.01.2021 року складають єдиний кредитний договір. Відповідач, підписавши цей Договір, підтверджує, що свій примірник цього Договору він отримав.

Також ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень» та ОСОБА_1 підписано Паспорт кредиту № 5305430 (а.с. 10-11).

Відповідно до п. 4, 5 Паспорту кредиту сума кредиту становить 233 246,03 грн., строк, на який надається кредит, складає 36 місяців. Розмір процентної ставки при наданні кредиту становить 5 % від суми кредиту, розмір щомісячних процентів 2,49 % від суми кредиту, розмір річних процентів 0,01 % від суми боргу. Ставка щодо кожного виду процентів є фіксованою. Загальні витрати за кредитом становлять 219 104,19 грн., орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника за весь строк користування кредитом становить 442 367,20 грн., реальна річна процентна ставка - 54,70 %.

Крім цього, у п. 6 Паспорту кредиту зазначено порядок повернення кредиту, зокрема кількість та розмір платежів, періодичність внесення (графік платежів).

При цьому, Заява-анкета на отримання кредиту та інших послуг в ТОВ «Фінансова компанія «Центр Фінансових Рішень» (а.с. 12), Кредитний договір № (а.с. 8-9) та Паспорт кредиту від ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень» № 5305430 (а.с. 10-11) підписані відповідачем та представником банку і датовані 23.03.2021 року.

17.12.2021 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та АТ «ТАСКОМБАНК» укладено договір факторингу № 171221, за умовами якого ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» відступила АТ «ТАСКОМБАНК» права вимоги за кредитними договорами в обсязі та на умовах, визначених договором, а АТ «ТАСКОМБАНК» зобов`язується передати (сплатити) ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» суму фінансування (а.с. 21-33).

Представником позивача також долучено до матеріалів справи наступні додатки до договору факторингу № 171221 від 17.12.2021 року, а саме:

- Додаток 1 форма Реєстру прав вимоги (а.с. 34-35);

- Додаток 2 форма Акту прийом-передачі Реєстру прав вимоги (а.с. 36);

- Додаток 3 форма Реєстру прав вимоги в електронному вигляді (а.с. 37);

- Додаток 4 форма Акту прийом-передачі Реєстру прав вимоги в електронному вигляді (а.с. 38).

- Додаток 5 форма Зразку повідомлення про відступлення (а.с. 39).

В порушення умов Кредитного договору відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконала, в результаті чого станом на 10.04.2023 року утворилася заборгованість, на підтвердження чого представником позивача надано розрахунок заборгованості (а.с. 61), розмір якої складає 271 756,64 грн., з яких:

- заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) у сумі 184 616,77 грн.;

- заборгованість по річним процентам (в т.ч. прострочена) у сумі 22,42 грн.;

- заборгованість по щомісячним процентам (в т.ч. прострочена) у сумі 87 117,45 грн.

Оскільки відповідач у добровільному порядку свої договірні зобов`язання не виконує, то між сторонами виник спір, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Положеннями ч. 1 ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частинами 1, 2 ст. 207 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

За змістом статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договір. Згідно із статтею 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Правовою формою щодо оформлення відносин сторін є кредитний договір.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання його сторонами.

Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином і у встановлений строк, відповідно до вимог договору та вимог закону.

За загальним правилом, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускаються. У статті 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється його належним виконанням.

Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Положеннями ст. 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) надає другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Поряд з цим, згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно із ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тлумачення наведених норм свідчить, що права вимоги (майнові права) можуть бути відступлені (продані) лише за існуючим зобов`язанням; первісний кредитор може відступити (продати) тільки ті права вимоги (майнові права), які дійсно існують та йому належать; відступлення (продаж) прав вимоги (майнових прав) здійснюється виключно в межах того обсягу прав, який має в такому зобов`язанні кредитор.

Тобто відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору (висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі № 752/8842/14-ц, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.01.2019 у справі № 909/1411/13, від 13.10.2021 у справі № 910/11177/20).

Законодавцем передбачено можливість відступлення первісним кредитором новому кредитору як повного обсягу прав та обов`язків, належних йому на момент відступлення (універсальне правонаступництво), так і можливість відступлення прав лише у певній частині, що обумовлюється сторонами в договорі відступлення права вимоги (сингулярне правонаступництво). Оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права "nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet", який означає, що "ніхто не може передати більше прав, ніж має сам".

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постановах від 16.10.2018 року у справі № 914/2567/17, від 04.12.2018 року у справі № 31/160 (29/170(6/77-5/100), від 04.06.2020 року у справі № 910/1755/19.

При цьому відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 року у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Виходячи із загальних правил та положень ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять всі права первісного кредитора. Обсяг цих прав та умови їх переходу визначаються на момент переходу цих прав до нового кредитора. Тобто новий кредитор отримує право вимагати виконання зобов`язання в обсязі, що існував на момент підписання договору цесії (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Так, суд встановив, що 17.12.2021 між ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень» та АТ «ТАСКОМБАНК» укладений договір факторингу № 171221 (а.с. 21-33), відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень» передало (відступило) АТ «ТАСКОМБАНК» за плату належні йому права вимоги, а АТ «Таскомбанк» прийняло належні ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень» права вимоги до боржників, які вказані у Реєстрі прав вимог.

Положеннями п. 2.3. договору факторингу № 171221 від 17.12.2021 року передбачено, що відступлення права вимоги та всіх інших прав, належних ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень» за кредитними договорами, договорами поруки та їх перехід від ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень» до АТ «Таскомбанк» відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі Реєстру прав вимоги згідно з додатком № 2 до цього договору, але не раніше оплати АТ «Таскомбанк» суми, зазначеної у п. 3.1. цього договору, після чого АТ «Таскомбанк» стає кредитором по відношенню до позичальників стосовно боргу та набуває всі права вимоги, визначені цим договором, та всі права вимоги за договорами поруки. Сторони підписують Акт прийому-пері Реєстру Прав Вимоги в день здійснення оплати Суми Фінансування, згідно п. 3.1. цього договору (а.с. 24).

Пунктом 1.1 Договору факторингу № 171221 від 17.12.2021 року визначено, що реєстр прав вимоги - погоджений сторонами список з переліком позичальників (прізвище, ім`я, по-батькові, ідентифікаційний номер, найменування, адреси проживання/місцезнаходження) та інформацією щодо боргів таких позичальників (номер та дата кредитного договору, розмір боргу), оформлений за формою, встановленою в Додатку №1 (форма реєстру прав вимоги з паперовому вигляді і Додатку № 3 (форма реєстру прав вимоги в електронному вигляді) до цього договору.

Пунктом 2.1. Договору факторингу № 171221 від 17.12.2021 року вказано, що перелік позичальників, підстави виникнення права вимоги до позичальників, сума боргу на дату відступлення прав вимоги та інші дані зазначаються в реєстрі прав вимоги, який формується згідно Додатку №1 та є невід`ємною частиною цього договору та підписується одночасно з ним.

Пунктом 2.4. Договору факторингу № 171221 від 17.12.2021 року визначено, що в день, коли здійснюється перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Боргу до Позичальників, Клієнт зобов`язаний передати Фактору Реєстр Прав Вимоги в електронному вигляді за формою, наведеною в додатку № 3 до цього договору, на підставі Акту прийому-передачі Реєстру Прав Вимог в електронному вигляді (Додаток № 4) (а.с. 24).

На підтвердження виконання договору факторингу № 171221 від 17.12.2021 року, а відтак і переходу права вимоги, в тому числі до ОСОБА_1 , позивач надав:

- Додаток 1 форма Реєстру прав вимоги (а.с. 34-35);

- Додаток 2 форма Акту прийом-передачі Реєстру прав вимоги (а.с. 36);

- Додаток 3 форма Реєстру прав вимоги в електронному вигляді (а.с. 37);

- Додаток 4 форма Акту прийом-передачі Реєстру прав вимоги в електронному вигляді (а.с. 38).

- Додаток 5 форма Зразку повідомлення про відступлення (а.с. 39);

- докази сплати коштів за Договором факторингу № 171221 від 17.12.2021 року (а.с. 44).

Разом з тим, із вказаних додатків № 1, 2, 3, 4, 5 до договору факторингу № 171221 від 17.12.2021 року вбачається, що сторони такого договору погодили шаблони та форми документів, які будуть підписані у майбутньому. Акту прийому-передачі Реєстру прав вимоги на підтвердження факту переходу права вимоги від АТ до «ТАСКОМБАНК», а також Реєстру прав вимоги на підтвердження переходу права вимоги до позивача саме за кредитним договором № від 23.03.2021 року матеріали справи не містять, а містять лише шаблони таких документів, які узгоджені та підписані уповноваженими представниками ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень» та АТ «ТАСКОМБАНК».

Окрім того, Форма Реєстру прав вимоги не містить будь-якої інформації (прізвище, ім`я, по-батькові, ідентифікаційний номер, найменування, адреси проживання/місцезнаходження, номер та дата кредитного договору, розмір боргу, тощо), з якої суд міг прийти до висновку, що позивач АТ «ТАСКОМБАНК» набув права вимоги до відповідача ОСОБА_1 .

Вказані обставини свідчать про те, що позивачем не доведено, що АТ «ТАСКОМБАНК» відповідно до п. 2.4 Договору факторингу № 171221 від 17.12.2021 року, набуло право вимоги до позичальників ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень», в тому числі і до ОСОБА_1 .

Такий висновок узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.01.2020 року у справі № 916/2286/16, де зазначено, що відсутність доказів, які б підтверджували належність виконання заявником своїх зобов`язань за договором, є самостійною достатньою підставою для відмови у заміні сторони виконавчого провадження правонаступником.

Відступлення майбутніх вимог можливе тільки за умови їх визначеності, передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 24 квітня 2018 року, прийнятій по справі № 914/868/17.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відтак позивач не довів суду, що виконав усі умови Договору факторингу № 171221 від 17.12.2021 року, та відповідно є правонаступником ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень» за кредитним договором, що є предметом цього договору, та набув право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № від 23.03.2021 року.

Крім цього, позивач не надав докази на підтвердження виконання ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень» у повному обсязі вимог п. 1.4. Договору, відповідно до якого ОСОБА_1 доручила ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень» виплатити/сплатити за рахунок отриманого кредиту на користь третіх осіб грошові кошти.

Так, на підтвердження цих обставин в частині переказу коштів на користь ПАТ «Банк Кредит Дніпро» заборгованості у розмірі 51 632,97 грн., користь ПАТ «ПУМБ» заборгованості у розмірі 57 951,95 грн., користь АТ «УКРСИББАНК» заборгованості у розмірі 56 841,85 грн. та у розмірі 33 233,62 грн., позивач надав копії платіжних інструкцій від 23.03.2021 року (а.с. 45, 46, 47, 48).

Вказане підтверджує те, що ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень» в цій частині виконало зобов`язання за п. 1.4. Кредитного договору.

Разом з тим на підтвердження виконання ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень» вимог п. 1.4. Кредитного договору в частині переказу коштів на користь ПАТ «Страхова компанія «ТАС» за оплату страхового платежу за договором страхування у сумі 21 153,62 грн., у сумі 800 грн., у сумі 650 грн., а також оплати за електронний ключ доступу до додатку у сумі 600 грн. та 399 грн., позивач надав витяги з реєстру оплачених страховок ЗАТ СК «ТАС» за 23.03.2021 року (а.с. 44-60).

Проте зазначені витяги з реєстрів не є платіжними документами, які підтверджують безготівкове перерахування грошових коштів, а відтак не можуть бути взяті судом до уваги у якості допустимих доказів виконання ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень» вимог п. 1.4. Договору в цій частині.

Згідно із ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів.

Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи зазначені обставини та надані суду докази, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, приймаючи до уваги те, що відступлення права вимоги може здійснюватися лише відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав, однак із наданих позивачем доказів не вбачається набуття АТ «ТАСКОМБАНК» прав кредитора по відношенню до ОСОБА_1 , суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд зазначає наступне

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 3 частини 1 статті 133 ЦПК України).

Згідно із ч. ч. 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним, зокрема, із часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Чинне цивільне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Зазначений правовий висновок узгоджується з позицією викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року справа № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19.

Також, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені, відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначена правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 301/1894/17.

Із матеріалів справи вбачається, що представником відповідача на підтвердження понесення витрат на правову допомогу було надано суду копії договору № 05-23/25-1 про надання правової допомоги від 25.05.2023 року, акту приймання-передачі наданих послуг за договором № 05-23/25-1 про надання правової допомоги від 25.05.2023 року у загальному розмірі 5 000 грн. (а.с. 136), квитанції № 05 від 30.05.2023 року (а.с. 135).

Враховуючи викладене, співмірність витрат на правову допомогу із виконаною роботою та складністю справи, приймаючи до уваги те, що у задоволенні позовних вимог було відмовлено, суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати, пов`язані з наданням правової допомоги при розгляді справи в суді, у розмірі 5 000 грн.

Окрім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки у задоволенні позовних вимог було відмовлено, судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 4 076,35 грн. (а.с. 7) слід покласти на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 15, 16, 202, 207, 512, 514, 628, 629, 634, 638, 1077, 1082 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 137, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити у повному обсязі.

Судові витрати по справі у вигляді судового збору у розмірі 4 076 (чотири тисячі сімдесят шість) гривень 35 копійок покласти на позивача Акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК».

Стягнути із Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) документально підтверджені витрати на правову допомогу у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Сторони по справі:

позивач Акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30.

відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 13 листопада 2023 року.

Суддя: Федотова В.М.