Справа № 617/1954/20
Номер провадження 2/948/336/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.11.2023 Машівський районний суд Полтавської області у складі :

головуючого судді Косик С.М.,

за участю секретаря Ткач Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и в :

у листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Вовчанського районного суду Харківської області зі вказаним позовом, у якому просила стягнути солідарно з ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» та ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 21 926, 76 грн та з ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 30 000,00 грн.

Позов обгрунтований тим, що 23.12.2016 близько 13:40 год під час руху по автодорозі «Харків-Вовчанськ» в с.Зарічне Вовчанського району Харківської області ОСОБА_3 , керуючи автомобілем Мерседес д.н.з. НОМЕР_1 , не виконала вимоги пп. 16.3, 16.11 Правил дорожнього руху України та допустила зіткнення з автомобілем ВАЗ 21091 д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 .

В результаті ДТП ОСОБА_1 , будучи пасажиром автомобіля ВАЗ 21091 д.н.з. НОМЕР_2 , отримала черепно-мозкову травму у формі струсу головного мозку та у зв`язку з отриманою травмою перебувала на стаціонарному та амбулаторному лікуванні та нею витрачено 21 926,76 грн. Відповідачка ОСОБА_2 на добровільних засадах ніякої матеріальної допомоги на лікування не надала.

Також зазначає, що в результаті винних дій ОСОБА_2 вона отримала серйозні тілесні ушкодження: забій грудної клітини та голови, все тіло було вкрите синцями, лобно-скронева частина голови мала набряк, який звисав над очима, обличчя було спотворене.

Крім фізичного болю та емоційного стрессу в неї виникло почуття страху за своє життя та відновлення зовнішнього вигляду. Вона змушена була тривалий час проводити в лежачому стані, після лікарні була позбавлена можливості впродовж двох місяців виходити на люди та працювати.

Оскільки на момент ДТП цивільно-правовова відповідальність транспортного засобу Мерседес була застрахована в ПрАТ «СК «Юнівес», вона 15.03.2019 звернулася з претензією до вказаної стархової компанії, проте відповіді та відшкодування не отримала.

Впродовж 2017 року стан її здоров`я внаслідок ДТП погіршувався, їй було встановлено наявність посттравматичних наслідків із залишковими явищами у вигляді лікворно-венозною дистензією, астенічним синдромом, дотепер відчуває періодичні болі та обмеження фізичної активності, періодично проходить амбулаторне лікування.

У відзиві на позов представник відповідача-1 ОСОБА_5 просить відмовити в позові та покликається на те, що медична документація та чеки на придбання медичних препаратів містять невідповідності щодо витрачених коштів та діагностуванням хвороб, які жодного відношення до ДТП не мають, а відносяться до хронічних захворювань, отриманих позивачем протягом життя. Зазначає, що сума моральної шкоди не обгрунтована, не надано доказів моральних страждань та причинно-наслідкового зв`язку із обставинами та наслідками кримінального правопорушення (а.с.163-167 т.1).

Представник відповідача-2 у відзиві на позов просить відмовити в задоволенні позову та посилається на те, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки «Mercedes-Denz GL 450» д.н.з. НОМЕР_1 застрахована ПРАТ «СК «Юнівес» за полісом АК/0897055 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, яким визначено страхову суму (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю 200 000,00 грн, за шкоду, заподіяну майну 100 000,00 грн.

Витрати на лікування потерпілого мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я, проте з наданих позивачем документів немає жодного фінансового документа, що відповідав би вимогам закону. Всі діагностичні послуги та лікування проведені майже через три місяці після ДТП та не відносяться до отриманих травм (струс головного мозку легкого ступеня), які лікуються не більше 6 днів та не залишають наслідків, які описуються в медичній документації та не знаходять об`єктивних даних. Натомість зазначені ускладнення є наслідками існуючих захворювань у постраждалої ( гіпертонія, цукровий діабет, остеохондроз).

Також повідомляє, що позивачка не зверталася в установленому законом порядку до ПрАТ «СК «Юнівес», заява про виплату страхового відшкодування не надходила. 19.03.2019 надійшла претензія, в якій ОСОБА_1 просила відшкодувати їй збитки, проте претензія не містила обов`язкових реквізитів, а долучені документи не засвідчені належним чином. 23.03.2019 страховою компанією було направлено роз`яснення про необхідність надати заяву про страхове відшкодування та належним чином засвідчені документи.

Вважає, що після отримання заяви та документів, розрахунок страхового відшкодування може бути проведений за 15 діб перебування на лікуванні з 23.12.2016 по 06.01.2017 з розрахунку 1/30 за кожен день від мінімальної заробітної плати на дату настання ДТП, та моральну шкоду в розмірі 5% страхової випалти за шкоду, заподіяну здоров`ю, в загальному розмірі 840,00 грн. Також зауважує, що законодавством, яке регулює спірні правовідносини, не передбачена солідарна відповідальність страховика та винної особи (а.с.171-173 т.1).

20.05.2021 представник відповідача-2 подав письмові пояснення (а.с.207-209 т.1), в яких повідомляє, що заяву про виплату страхового відшкодування від позивача страхова компанія отримала 21.01.2020 року, а оскільки позивачем пропущено передбачений законом строк для звернення із заявою до страховика з приводу отримання страхового відшкодування, у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, у зв`язку з чим позов до ПрАТ «СК «Юнівес» задоволенню не підлягає.

Ухвалою від 04.12.2020 Вовчанський районний суд Харківської області відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання (а.с. 137 т. 1).

Своєю ухвалою від 20.05.2021 Вовчанський районний суд Харківської області закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті (а.с. 214-215 т. 1).

У жовтні 2022 року, на виконання ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та розпорядження Голови Верховного Суду від 08.03.2022 № 2/0/9-22, справа надійшла до Машівського районного суду Полтавської області, яка автоматизованим розподілом судової справи між суддями визначена для розгляду судді Шинкарчуку Я.А. (а.с.1,2 т.2).

Ухвалою від 25.10.2022 суддя Машівського районного суду Полтавської області Шинкарчук Я.А. прийняв справу до свого провадження та призначив її судовий розгляд (а.с. 3-4 т. 2).

У подальшому, на підставі розпорядження керівника апарату Машівського районного суду Полтавської області від 14 червня 2023 року, у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_6 , здійснено повторний автоматизований розподіл цієї справи та її передано на розгляд судді Косик С.М., яка 20.06.2023 прийняла справу до провадження та призначила судовий розгляд (а.с.42,43 т.2).

У судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та завчасно, про що свідчать довідки про доставку електронного листа позивачу, її представнику та представнику відповідача 1, рекомендоване повідомлення про вручення судової повістки відповідачу-2 (а.с.65-68 т.2).

Позивачка ОСОБА_1 в заяві від 31.10.2022 до Машівського районного суду просила розглядати справу за її відсутності, оскільки з`явитися до суду не має можливості через тяжке матеріальне становище, та позовні вимоги підтримала, одночасно повідомила, що додаткових доказів не має (а.с.9-14 т.2), представник відповідача -1 ОСОБА_5 подав заяву з проханням розглядати справу без участі ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_5 , одночасно просив у задоволенні позову відмовити (а.с.69 т.2). Відповідач-2 причини неявки не повідомив.

Суд, з`ясувавши правову позицію сторін та дослідивши надані письмові докази, встановив такі обставини у справі та відповідні їм правовідносини.

Так, як убачається із ухвали Вовчанського районного суду Харківської області від 18.12.2017 по справі № 617/543/17 (а.с.60-63 т.1), ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, на підставі ст.46 КК України у зв`язку з примиренням з потерпілим та кримінальне провадження № 0001339 від 24.12.2017 закрито. Цивільний позов ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Вказаною ухвалою суду встановлено, що ОСОБА_2 23.12.2016 близько 11:00 год, керуючи технічно справним автомобілем марки «Mercedes-Denz GL 450» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по другорядній дорозі по вулиці Центральній Набережній в с.Зарічне Вовчанського району Харківської області від буд.2/6 в напрямку автодороги «Харків-Вовчанськ» КПП «Чугунівка», наближаючись до врегульованого перехрестя нерівнозначних доріг, а саме з головною дорогою «Харків-Вовчанськ» КПП «Чугунівка», не надала перевагу в русі транспортним засобам, що рухаються по головній дорозі, чим грубо порушила вимоги пп. 16.3, 16.11 Правил дорожнього руху України та допустила зіткнення з автомобілем ВАЗ 21091 д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 , що рухався по головній дорозі «Харків-Вовчанськ» КПП «Чугунівка» від м.Харкова в напрямку м.Вовчанськ, внаслідок чого водій автомобіля ВАЗ 21091 д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження.

ОСОБА_1 на момент ДТП перебувала як пасажир у вказаному автомобілі, що не оспорюється відповідачем-1.

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Mercedes-Denz GL 450» д.н.з. НОМЕР_1 , власник ОСОБА_7 , на момент настання дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» згідно полісу № АК/0897055 (а. с. 174).

26.12.2016 ОСОБА_7 звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (а. с. 175,176).

19.03.2019 ОСОБА_1 звернулася ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» з претензією, в якій просила сплатити на її користь 29 836,94 грн понесених нею витрат на лікування та придбання лікарських засобів, до якої додала документи, видані медичними закладами, копію довідки слідчого про визнання її потерпілою, копію висновку експерта про ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, копію паспорту та ідентифікаційного номера (а. с.178,179).

20.03.2019 страхова компанія повідомила позивачці про необхідність надання заяви про страхове відшкодування та належним чином оформлених документів (а.с.180).

21.01.2020 ОСОБА_1 подала до ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» заяву про страхове відшкодування та документи (а.с.210).

Згідно з висновком експерта № 13-ВЛ/17 від 28.01.2017 у ОСОБА_1 встановлено наявність закритої черепно-мозкової травми у формі струсу головного мозку, що є легким тілесним ушкодженням, що спричинило короткочасний розлад здоров`я тривалістю більше 6 днів, але менше ніж 21 день та утворилося від ударної дії тупого твердого предмета та могло бути отримане в строк, указаній в установчій частині постанови про призначення судово-медичної експертизи в кримінальному провадження, внесеному до ЄРДР за № 0001339 від 24.12.2017 (а.с.64,65 т.1).

За висновком фахівця з питань судово-медичної експертизи №6-ВЛ/20 п/п від 16.07.2020 (а.с.66-69 т.1) у ОСОБА_1 встановлено тілесне ушкодження: закрита черепно-мозкова травма у формі струсу головного мозку з підшкірною геморрагією правої лобно-скроневої області та пері орбітальною підшкірною геморрагією з залишковими явищами у вигляді лікворно-гіпертазійного, астенічного синдромів. Вказане ушкодження утворилося від ударної дії тупого твердого предмета і могло бути отримане в строк 23.12.2016. По ступеню тяжкості - легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я тривалістю більше 6 днів, але менше ніж 21 день. Діагноз посттравматичний остеохондроз поперекового відділу хребта, вертеброгенна полірадикулопатія з вираженим больовим синдромом, полінейропатія, легким нижнім пара парезом, порушення функції кінцівок, встановлений ОСОБА_1 , являється проявами патології хребта, яка носить хронічний характер та не має прямого зв`язку з травмою 23.12.2016, а формулювання «посттравматичний остеохондроз» не є коректним.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами першою, другою статті 1187ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Пунктом 22.1 статті 22 вказаного Закону передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Вимогами статті 23 зазначеного Закону передбачено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий-фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Пунктом 24.1 статті 24 Закону визначено, що у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.

У пункті 33.1.4 статті 33 Закону № 1961-IVпередбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Крім того, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбаченихстаттею 41 цього Закону, МТСБУ) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1 статті 35).

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону № 1961-IVстраховик (у випадках, передбаченихстаттею 41 цього Закону, МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили (абзац 4 пункту 36.2статті 36 Закону № 1961-IV).

Разом з тим, у Законі№ 1961-IV прямо не передбачено, що встановлено досудовий порядок урегулювання спору. Не зазначено про обов`язок особи, яка заявляє вимогу про виплату страхового відшкодування, спочатку звернутися до страховика, та не пов`язано дотримання такого порядку з правом чи можливістю цієї особи звернутися до суду з вимогою про стягнення страхового відшкодування.

Отже, у Законі № 1961-IV не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених устатті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.

У будь-якому разі строк звернення обмежується щодо стягнення майнової шкоди річним строком. Інших обмежень щодо порядку звернення із заявою про виплату страхового відшкодування нормиЗакону№ 1961-IVне містять.

Жодним законодавчим актом не передбачено обов`язку потерпілого звернутися попередньо до страховика, а не звернення до страховика не позбавляє права позивача звернутися до суду для стягнення страхового відшкодування.

У разі звернення із заявою безпосередньо до суду, страховик з цього моменту має діяти відповідно до статті 36 Закону № 1961-IV, та не позбавлений можливості, у разі відсутності заперечень проти позову, його визнати та сплатити страхове відшкодування.

Зазначене відповідає висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15, провадження № 14-406цс19.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 465/4621/16-к (провадження № 13-24кс19) зазначено, що у системному зв`язку зі статтею 36 вимоги підпункту 37.1.4 пункту 37.1статті 37 Закону № 1961-IVщодо неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених цим пунктом строків як підстави для відмови у відшкодуванні стосуються випадків, коли впродовж цих строків потерпілий взагалі не здійснював волевиявлення, спрямованого на одержання компенсації - не звертався ані до страховика (або МТСБУ), ані до суду. Якщо ж особа впродовж цих строків подала позовну заяву до суду, вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права.

Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що попереднє звернення потерпілого у випадках, передбачених законом, до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному статтею 35 Закону № 1961-IV,загалом не є обов`язковим та не виключає право особи звернутися безпосередньо до суду із позовом про стягнення відповідного страхового відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду при цьому послалася на постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 21 серпня 2018 року у справі № 227/3573/16-ц, у якій зроблено висновок про необхідність стягнення страхового відшкодування незважаючи на те, що позивач не звертався до страховика із заявою про відшкодування шкоди і за таким відшкодуванням звернувся безпосередньо до суду в межах річного строку.

Отже, позивачка ОСОБА_1 мала право звернутися безпосередньо до суду з позовом про відшкодування шкоди, взагалі не звертаючись у позасудовому порядку до страховика та не очікуючи на його рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, дорожньо-транспортна пригода сталась 23.12.2016 року, а до страхової компанії позивачка звернулась 19.03.2019 року з претензією та отримала відповідь про необхідність надання заяви про страхове відшкодування та документів, що підтверджує факт звернення до страховика з проханням виплатити страхове відшкодування. Ухвала суду у кримінальному провадженні за фактом дорожньо-транспортної пригоди постановлена 18.12.2017 року та після цього у листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом у цій справі. Протягом розгляду справи страхова компанія позовні вимоги ОСОБА_1 не визнала, страхове відшкодування їй дотепер не виплатила.

На підтвердження розміру шкоди, завданої здоров`ю, та витрат на лікування позивачкою надані: копія виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 1340 та довідка лікувального закладу про вартість медикаментів; копія виписки № 9.19623 з медичної карти стаціонарного хворого та довідка лікарні №18/3171 від 29.06.2018 про призначене лікування, довідка ТВФ «Веста» про вартість медикаментів; виписка з карти хворого денного стаціонару та чек ;витяг з медичної карти та довідка про вартість препарату; витяг з карти хворого та товарний чек на придбання медикаментів (а.с.17-50).

З наданих позивачкою документів вбачається, що ОСОБА_1 з діагнозом: закрита черепно-мозкова травма у формі струсу головного мозку з підшкірною геморрагією правої лобно-скроневої області та пері орбітальною підшкірною геморрагією з залишковими явищами у вигляді лікворно-гіпертазійного, астенічного синдромів та з приводу лікування наслідків вказаної травми в період часу з 23.12.2016 по 29.12.2016 перебувала на стаціонарному лікуванні в КНП «Вовчанська ЦРЛ», та згідно з призначеннями лікаря нею придбано медичних препаратів на загальну суму 1721,48 грн (а.с.83,84 т.1); з 30.12.2016 по 06.01.2017 в нейрохірургічному відділенні КЗОЗ «Обласна клінічна лікарня Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» та за призначенням лікаря придбано ліки: бетасерк (42 т.) вартістю 777,14 грн, цераксон (60 т.)вартістю 1918,14 грн, нейробіон (90т.) вартістю 1689,84 грн, фурасемід (10т.) вартістю 1,56 грн, аспаркам (30т.) вартістю 11,64 грн на загальну суму 4398,32 грн (а.с.85-88 т.1); з 08.02.2017 по 13.02.2017 в КНП «Вовчанська ЦРЛ» та нею за призначенням лікаря придбано гліятон (5 кр.) вартістю 330,08 грн, нейробіон (3 кр.) вартістю 146,19 грн та шприци вартістю 12,65 грн, на загальну суму 488,92 грн (а.с.89-95 т.1); з 22.03. по 27.03.2017 в КНП «Вовчанська ЦРЛ», де за призначенням невропатолога нею придбано препарат гліятон вартістю 792,10 грн (а.с.96-102 т.1); з 25.04.по 06.05.2017 в КНП «Вовчанська ЦРЛ», під час якого за призначенням лікаря нею придбано актовегін (5кр) вартістю 740,50 грн, цераксон (5кр.) вартістю 558,05 грн, тризипін (5кр.) вартістю 178,95 грн, гіоцетам вартістю 77,55 грн, натрія хлорид вартістю 106,70 грн, гліятон (6) вартістю 3597,90 грн, системи (10) вартістю 86,50 грн, шприци 5 мг (15) вартістю 37,50 грн та шприци 10 мг (5) вартістю 17,50 грн на загальну суму 5401,15 грн (а.с.103-106 т.1); з 25.07.2017 по 04.08.2017 в Харківській клінічній лікарні на залізничному транспорті, та нею придбано за призначенням лікаря діаліпон (2) вартістю 725,92 грн та кавінтон вартістю 339,80 грн на загальну суму 1065,72 грн (а.с.110-119 т.1); з 21.08.2017 по 01.09.2017 в КЗОЗ «Міська клінічна лікарня №27», під час якого нею за призначенням лікаря придбано вітакосн (10) вартістю 262,62 грн, нейродар (1000 мг) вартісю 256,60 грн, нейродар (30 таб) вартістю 621,20 грн, а всього витрачено 1140,42 грн (а.с.120-128 т.1).

13.03.2017 Злобіна пройшла магнітно-резонансну томографію головного мозку та сплатила вартість процедури в сумі 990,00 грн (а.с.108,109 т.1);

Загальна сума на придбання медичних препаратів та засобів, які узгоджуються з призначенням лікаря, становить 15 998,11 грн. При цьому суд вважає підтвердженим та необхідним для лікування оплату МРТ вартістю 990,00 зважаючи на те, що позивачці проведено вказане дослідження за рекомендацією невропатолога та дослідження пов`язане з отриманою травмою при ДТП.

Доказів того, що інші придбані лікарські препарати і засоби призначені їй лікарем для лікування травм, які вона отримала у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, зокрема, відповідних рецептів, призначень, медичних виписок, епікризів не надано. Також не надано медичних призначень щодо придбання медичних препаратів для лікування остеохондрозу та взаємозв`язку таких витрат з дорожньо-транспортною пригодою.

Самі по собі чеки про придбання ліків та медичних засобів без підтвердження необхідності їх придбання призначеннями лікаря не є належними доказами розміру завданої у зв`язку з ушкодженням здоров`я матеріальної шкоди.

Необґрунтованими є і вимоги про стягнення внесків до лікарняної каси, оскільки сплата благодійних внесків є добровільним рішенням пацієнта.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення витрат на лікування є частково підтвердженими належними доказами та підлягають стягненню з відповідача-2 на користь позивачки в розмірі 15 998,11 грн.

У зв`язку з вищевикладеним, у задоволенні позову до відповідача-1 про стягнення матеріальної шкоди потрібно відмовити.

Питання відшкодування моральної шкоди, заподіяної потерпілому, врегульовано статтею 26-1 Закону №1961-IV, згідно з якою, зокрема, страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

В той же час, позивачка вимоги про стягнення моральної шкоди із страхової компанії не заявила.

Розглядаючи вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідачки ОСОБА_2 моральної шкоди в розмірі 30 000,00 грн, суд зазначає таке.

Положеннями статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

За приписами статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадку, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

У відзиві відповідач - 1 посилається на те, що позивачем не доведено заподіяння їй моральної шкоди внаслідок ДТП, яке сталося за її вини.

Суд відхиляє вказані доводи, з огляду на те, що судом встановлено, а позивачем доведено належними та допустимими доказами, те, що саме протиправними діями відповідача -1 позивачці спричинена моральна шкода, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з ушкодженням свого здоров`я, а також у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї та у зв`язку із лікуванням наслідків отриманої травми.

Матеріалами справи підтверджено, що в результаті ДТП позивачка ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження - закриту черепно-мозкову травму у формі струсу головного мозку з підшкірною геморрагією правої лобно-скроневої області та пері орбітальною підшкірною геморрагією з залишковими явищами у вигляді лікворно-гіпертазійного, астенічного синдромів., у зв`язку з чим безпосередньо після ДТП була оглянута лікарями медичного закладу, їй надані медична допомога та лікування, що підтверджується наданими нею довідками, які суд вважає належними та допустимими доказами.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що обов`язок відшкодувати позивачці моральну шкоду, спричинену внаслідок ДТП, слід покласти саме на відповідача-1, з вини якої сталося ДТП.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд у відповідності до ст.23 ЦК України враховує характер правопорушення дорожня-транспортна пригода, яка сталася внаслідок порушення відповідачем правил дорожнього руху і таке порушення суд вважав грубим, глибину фізичних і моральних страждань позивачки, погіршення її здоров`я та понесені витрати на лікування, та те, що через протиправну поведінку відповідача-1 порушився звичний спосіб життя позивачки та вона вимушена була докладати додаткових зусиль для його організації..

Виходячи з вищевказаних обставин, принципу розумності, виваженості і справедливості, суд уважає що з відповідача- 1 на користь позивачки потрібно стягнути моральну шкоду в сумі 10 000,00грн.

Оскільки позов задоволено частково, а позивачка звільнена від сплати судового збору у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи;у відповідності до п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати згідно з вимогами ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача-1 на користь позивачки пропорційно задоволених позовних вимог в розмірі 280,26 грн та з відповідача-2 на користь держави в розмірі 840,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1-18, 81, 141, 209-245, 259, 264, 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 15 998,11 грн.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн та судовий збір в розмірі 280,26 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС» на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач -1: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрвоане місце проживання: АДРЕСА_3 , інші відомості відсутні.

Відповідач 2: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ЮНІВЕС», адреса місцезнаходження: вул.Велика Васильсківська, 72, м.Київ, 03150, .

Суддя С. М. Косик