Справа № 465/1047/21 Головуючий у 1 інстанції: Марків Ю.С.
Провадження № 22-ц/811/812/23 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді : Мікуш Ю.Р.

суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу №465/1047/21 за апеляційною скаргою Державної казначейської служби України на рішення Франківського районного суду м.Львова від 03 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Львівській області про відшкодування майнової та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Франківського районного суду м.Львова з позовом до Управління патрульної поліції у Львівській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Львівській області про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивує тим, що рішенням Франківського районного суду м.Львова від 24.12.2020 року задоволено його позов, скасовано постанову у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, серії ЕАМ №2834009 від 16.07.2020 року. Вважає, що за незаконне притягнення його до адміністартивної відповідальності йому завдано моральної шкоди, яка полягає у тому, що він був змушений витрачати час та кошти на захист свого порушеного права, через зазначені обставини була необхідність відлучатись з роботи, відтак, вважає що, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Враховуючи тривалість вимушених змін у житті позивача, глибину душевних страждань, яких він зазнав внаслідок неналежного виконання службових обов`язків працівниками поліції, незаконного притягнення його до адміністративної відповідальності та складання відносно нього незаконної постанови, просить стягнути з УПП у Львівській області через органи Державної казначейської служби України на його користь 5000,00 грн. майнової шкоди та 1000,00 грн. моральної шкоди, а також стягнути на його користь судові витрати на правову допомогу в розмірі 4000,00 грн.

Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 03 березня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з держави в особі Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України на користь ОСОБА_1 3000 (три тисячі) гривень 00 коп. завданої моральної шкоди.

Стягнуто з держави в особі Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати на правову допомогу в розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень 00 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Судовий збір залишено за рахунок держави.

Рішення суду оскаржила представник Державної казначейської служби України Можаєва Н.В. В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення суду незаконним, необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що Державну казначейську службу України не було залучено до справи, проте суд вирішив питання про її права та обов`язки. Зазначає, що відповідно до п.35 Порядку виконання рішень та стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ саме Казначейство, тобто центральний апарат Державна казначейська служба України, а не територіальний орган казначейства, яким є Головне управління казначейства, здійснює безспірне списання коштів Державного бюджету для відшкодування шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень. Судом не враховано висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 червня 2018 року (справа №9120/23967/16) про те, що у справах про відшкодування шкоди державою резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів. Зазначає, що Державна мказанчейська служба жодних прав та інтересів позивачяа не порушувала , не вступала з ним у правовідносини і жодної шкоди позивачу не завдавала, а тому не може нести відповідальність за шкоду завдану позивачу. Стверджує, що судові витрати можуть бути стягнуті винятково із сторони у справі , але не з Державного бюджету України чи з особи яка не була стороною у справі. Органи Казначейства не порушували прав позивача, відтак стягнення з них судових витрат є безпідставними. Просить скасувати рішення суду в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення,яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Позивачу скеровано копію ухвали про відкриття апеляційного провадження та копію апеляційної скарги (а.с.225,236), однак відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення .

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом встановлено такі обставини.

16.07.2020 року інспектором УПП у Львівській області Левчук І.Р. винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ №2834009, згідно якої на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді 255 гривень штрафу, за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 24.12.2020 року у справі №465/4393/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління патрульної поліції у Львівській області скасовано постанову серії ЕАМ №2834009 від 16.07.2020 року про накладення адміністративного стягнення від 16.07.2020 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП. Стягнуто з Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції за рахунок його бюджетних асигнувань судовий збір на користь ОСОБА_1 в розмірі 840 (чотириста двадцять гривень) грн. 80 коп.

Звертаючись до суду із цим позовом, позивач стверджує, що вчинення посадовими особами незаконних дій у вигляді притягнення його до адміністративної відповідальності призвело до необхідності витрачати час та кошти на оскарження незаконної постанови. Зазначені обставини призвели до вимушених змін у житті позивача, він зазнав душевних страждань внаслідок незаконного притягнення до відповідальності, а тому просив стягнути майнову та моральну шкоду .

Задовольняючи позов частково, суд виходив з того, що внаслідок незаконного притягнення позивача до адміністартивної відповідальності, позивач переніс душевні страждання, був вимушений доводити свою правоту у суді, що змінило ритм його життя та відповідно свідчить про наявність моральної шкоди.

Дійшовши такого висновку, суд вирішив стягнути з держави в особі Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України на користь ОСОБА_1 3000 (три тисячі) гривень 00 коп. завданої моральної шкоди та судові витрати на правову допомогу в розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень 00 коп.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з частиною другою статті 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Держава бере участь у справі через відповідний орган державної влади, від імені якого діє його керівник, інша уповноважена особа відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво органу державної влади), або через представника (частина 4 ст.58 ЦПК України).

Частиною 2 ст.2 ЦК України передбачено, що учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Відповідно до ч.1 ст.167 ЦК України держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

Частиною 1 ст.170 ЦК України встановлено, що держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

У пункті 43 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 року (справа №242/4741/16-ц) висловлено правовий висновок про те, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди завданої органом державної влади,їх посадовою особою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило , в особі органу , якого відповідач зазначає порушником своїх прав.

В пункті 71 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц зроблено висновок про те, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах. У справах про відшкодування шкоди державою, остання бере участь як відповідач через той орган, діями якого заподіяно шкоду.

Отже, відповідачем у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями державних органів, є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади, яким заподіяно шкоду. Держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України).

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

У частині першій статті 1174 ЦК України зазначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Стягуючи в користь позивача моральну шкоду в розмірі 3000 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 1500 грн. з держави, суд першої інстанції не звернув увагу, що позивач не залучив державу до участі у справі в якості відповідача та просив стягнути шкоду з Управління патрульної поліції у Львівській області, а не з держави.

Згідно з ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що, викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

Відповідач- це особа, яка, на думку позивача порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача.

Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Стягнувши в користь позивача моральну шкоду з держави, суд не звернув увагу, що позивач не вказав державу як відповідача у позовній заяві .

Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог. Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (такий правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61 цс 18)).

З позовної заяви ОСОБА_1 та клопотання про залучення до участі в справі в якості співвідповідача Головного управління Державної казначейської служби України вбачається, що відповідачами у справі зазначені Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції та Головне управління Державної казначейської служби у Львівській області.

Однак відповідачем у справі має бути держава Україна, як учасник цивільних відносин і повинна брати участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, діями якого заподіяно шкоду, яким позивач вважає Управління патрульної полвції у Львівській області Департаменту патрульної поліції.

Разом з тим, позивач державу Україна, яка повинна брати участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, діями якого заподіяно шкоду, до участі в справі не залучив, з таким клопотанням до суду першої інстанції не звертався.

Пред`явлення позовних вимог до неналежного відповідача є підставою для відмови у задоволенні позову, а відтак, колегія суддів вважає, що позовні вимоги до задоволення не підлягають, оскільки у спірних правовідносинах належним відповідачем є держава Україна в особі органу, діями якого завдано шкоду.

Крім цього, враховуючи зміст позовних вимог, колегія суддів вважає, що Головне управління Державної казначейської служби у Львівській області також не є належним відповідачем у спірних правовідносинах, оскільки є територіальним органом Державної казначейської служба України, яка здійснює безспірне списання коштів Державного бюджету для відшкодування шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень.

У п.44 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №242/4741/16-ц зазначено, що залучення або ж незалучення до участі у справах про відшкодування шкоди завданої органом державної влади Державної казначейської служби України чи її територіальних орнагів не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава.

Визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи, як співвідповідача, за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті, є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, Головного управління Державної казначейської служби у Львівській області слід відмовити, оскільки позов пред`явлено до неналежних відповідачів.

Крім цього, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, або номера чи види рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своє суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення (пункт 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18).

Відповідно до ст.141 ЦПК України у разі відмови у задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Відповідно до п.п.1,4 ч.1ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. ст. 374 ч.1 п. 2 ; 376 ч.1 п.п.1,4, 383,384,389-391ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби Українизадовольнити .

Рішення Франківського районного суду м.Львова від 03 березня 2023 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, Головного управління Державної казначейської служби у Львівській області відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 09 листопада 2023 року.

Головуючий Ю.Р. Мікуш

Судді: Т.І. Приколота

Р.В. Савуляк