Справа № 953/8264/23
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 листопада 2023 року Київський районний суд м. Харкова у складі:
судді - Єфіменко Н.В.,
за участі секретаря - Лущан В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей, -
06 вересня 2023 р. до суду надійшла позовна заява представника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 (далі: позивач) до ОСОБА_2 (далі: відповідач) про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з 06.09.2023р. і до досягнення дітьми повноліття.
В обґрунтування позовної вимоги представник посилається на те, що 23.02.2008р. ОСОБА_1 уклала шлюб з відповідачем. Спільне сімейне життя сторін поступово погіршувалося через сварки, протилежні погляди на шлюб та сім`ю, втрату почуття любові, поваги, дружби один до одного, що в результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Зазначив, що у шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 у подружжя народилася донька ОСОБА_4 , та ІНФОРМАЦІЯ_2 син ОСОБА_5 . Відповідач є здоровою та працездатною людиною, однак покладених законом на батьків обов`язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні дітей. Діти знаходяться на повному утриманні позивача та після розірвання шлюбу між сторонами залишаться проживати разом з позивачем. Відомості щодо працевлаштування відповідача позивачу невідомі.
Розгляд справи проведено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у відповідності ч. 5 ст. 279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами.
Від сторін заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, чи клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін не надійшло, відповідач правами на подання до суду відзиву на позовну заяву не скористався.
Дослідивши матеріали справи, суд висновує:
Як вбачається з матеріалів справи, 23.02.2008 між позивачем та відповідачем у Московському відділі реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції зареєстровано шлюб, актовий запис № 171, що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 23.02.2008р.
Від шлюбу сторони мають дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 29.10.2013р. та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджено свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_3 від 26.07.2011р.
Позивачка зазначає, що з відповідачем сумісне проживання припинено, діти повністю перебувають на її утриманні. Відповідач, у свою чергу, є працездатним та має реальну можливість виконувати свої батьківські обов`язки по утриманню дітей.
З матеріалів справи вбачається, що позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , а відповідач АДРЕСА_2 .
Судом встановлено, та не заперечувалося сторонами в ході судового розгляду справи, що діти проживають разом із позивачем та перебувають на її утриманні.
Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.
Аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 24 СК України, якою передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Положеннями ч. 3 та ч. 4 ст. 56 СК України унормовано право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.
Отже, одним із принципів побудови сімейних та шлюбних відносин є принцип вільної згоди та добровільності їх існування. Шлюбні відносини тривають доти, доки існує бажання подружжя і надалі виконувати сімейні функції і надалі реалізовувати завдання сім`ї. Кожен з подружжя у будь-який час за наявності підстав, які унеможливлюють подальше шлюбне життя, має право висловити своє бажання розірвати шлюбні відносини. Реалізація цього права, яким наділений кожен з подружжя, повинна відбуватися з чіткім дотриманням матеріальних та процесуальних норм, для запобігання порушення інтересів іншого з подружжя або прав та інтересів дітей.
Як передбачає ч.2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.
Згідно ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу.
У відповідності до ч. 1 ст. 110 ЦК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.
Згідно положень ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
У ході судового розгляду встановлено, що шлюбно-сімейні відносини припинені, сторони не ведуть спільного господарства, клопотань про надання часу на примирення не заявлено.
З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що фактично сім`я розпалась та не може бути відновлена, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому позов в частині розірвання шлюбу між сторонами підлягає задоволенню.
Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.
Позивачу залишити прізвище « ОСОБА_6 ».
Щодо вимог позивача про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей, суд зазначає наступне.
За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з ч. 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітніх дітей в судовому порядку.
Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
При цьому розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Як вбачається з положень ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
При стягненні аліментів, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище позивача, стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, а також інші обставини, передбачені ст. 182 Сімейного кодексу України.
Вирішуючи даний спір суд виходить з того, що між інтересами дітей та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дітей, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
Під час судового розгляду встановлено, що наразі діти проживають разом з позивачем, а на відповідача, як батька, покладено конституційний обов`язок утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.
Визначаючи розмір аліментів на утримання дітей суд виходить із сукупності наявних в матеріалах справи доказів та враховує загальновідомі обставини про щоденну потребу дітей у їжі, одязі, засобах особистої гігієни, забезпеченні належних побутових умов та умов для належного гармонійного розвитку, а також те, що обов`язки з утримання дітей є рівними для обох батьків.
Також суд враховує, що факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться у переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.
Обов`язок утримувати дитину не залежить від бажання чи можливостей батьків враховуючи загальне правило, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття навіть у тому разі, коли виконання цього обов`язку може призвести до неповного задоволення їх власних матеріальних і духовних потреб.
При цьому, спільні діти сторін проживають разом із матір`ю, відтак саме на неї лягає основний тягар по утриманню та вихованню дітей.
У зв`язку з цим, з урахуванням всіх обставин справи, матеріальних потреб дітей, обов`язку другого з батьків також утримувати дитину, стану здоров`я платника аліментів, який є чоловіком працездатного віку, а відомості про незадовільний стан його здоров`я відсутні, суд вважає, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше встановленого законодавством мінімального гарантованого розміру аліментів для дитини відповідного віку.
На переконання суду, такий розмір аліментів забезпечить потреби дітей, відповідатиме об`єктивним можливостям відповідача та задовольнятиме правомірні очікування позивачки на отримання аліментів, і з урахуванням балансу інтересів батьків та дітей буде достатнім для забезпечення їх належного утримання та відповідатиме можливостям батька надавати таку допомогу.
Будь-яких доказів того, що відповідач не має можливості сплачувати аліменти у такому розмірі, суду надано не було.
З урахуванням викладено, суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей також підлягає задоволенню.
Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто з 31.10.2022 року.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.
Відповідно до ст. 141 ЦПК суд стягує з відповідача судовий збір на користь держави за пред`явлення позивачем позову про стягнення аліментів, та на користь позивача судовий збір за пред`явлення позову про розірвання шлюбу.
Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Керуючись ст. ст. 12, 76, 141, 206, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 110,112 СК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей, - задовольнити.
Шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрований 23.02.2008 у Московському відділі реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 171, - розірвати.
Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 залишити прізвище « ОСОБА_6 ».
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , аліменти на утримання малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06.09.2023 і до досягнення ними повноліття.
Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , аліментів на утримання малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, в межах суми платежу за один місяць.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на користь держави судовий збір в сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , судовий збір в сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп.
Рішення може бути оскаржено у встановленому порядку до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його підписання. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , паспорт серії НОМЕР_5 , АДРЕСА_2 ).

Суддя Н.В. Єфіменко