справа № 361/9474/23
провадження № 2-з/361/151/23
УХВАЛА

30 жовтня 2023 року м. Бровари

Суддя Броварського міськрайонного суду Київської області Дутчак І.М., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Приватне акціонерне товариство Страхова компанія ВУСО, у якому просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь завдану йому майнову шкоду в розмірі 58510 грн. 39 коп.

Разом із позовною заявою ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову, у якій просив суд вжити заходів забезпечення вказаного позову шляхом накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_3 , що знаходяться на будь-яких відкритих у банківських установах рахунках, і все його майно, що будуть виявлені під час виконання ухвали суду про забезпечення позову в межах заявленої до стягнення суми позовних вимог у розмірі 58510 грн. 39 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві та знаходяться у нього або в інших осіб.

За формою і змістом заява про забезпечення позову має відповідати вимогам ст. 151 ЦПК України.

У ч. 1 ст. 151 ЦПК України встановлено, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Верховний Суд у постанові від 13 січня 2020 року у справі № 922/2163/17 виклав правовий висновок та зазначив, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Не може бути задоволена заява про забезпечення позову, якщо заявник не надав доказів, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, які можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Отже, питання задоволення заяви сторони у справі про застосування заходів забезпечення позову вирішується судом у кожному конкретному випадку виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити висновок щодо утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у випадку невжиття заходів забезпечення позову.

Подана ОСОБА_1 заява про забезпечення його позову про стягнення майнової шкоди не відповідає вимогам ч. 1 ст. 151 ЦПК України, оскільки позивачем не надано суду відомостей щодо назви, виду, місця знаходження, характеристики майна та його вартості, що належать відповідачеві ОСОБА_2 та знаходяться у нього або в інших осіб; заява про забезпечення позову не містить взагалі будь-яких відомостей щодо наявності у відповідача рухомого чи нерухомого майна, на яке позивач просить накласти арешт, з яких би вбачалося, що відповідач є власником будь-якого рухомого чи нерухомого майна; відсутні також відомості щодо відкритих відповідачем ОСОБА_3 рахунків у банківських установах, тощо.

Посилання позивача ОСОБА_1 на те, що майно та рахунки, будуть виявлені під час виконання ухвали суду про забезпечення позову, суперечать вимогам законодавства, оскільки відповідно до вимог ч. 1 ст. 157 ЦПК України ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом, у якому повинні бути зазначені відповідні відомості для її виконання.

Крім того, заява ОСОБА_1 містить лише посилання на норми законодавства та ним не наведено обставин (достатньо обґрунтованого припущення), які б свідчили про існування ризиків можливого істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду, у разі задоволення судом поданого ним до суду позову, відсутні також відомості про обставини, які можуть свідчити про вчинення відповідачем ОСОБА_2 дій, спрямованих на ухилення від виконання ним зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання до суду позову, з метою ухилення від виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 9 ст. 153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог ст. 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Враховуючи наведене, суд вважає, що заява ОСОБА_1 про забезпечення поданого ним позову належним чином необґрунтована, вимогам ст. 151 ЦПК України вона не відповідає, тому підлягає поверненню позивачеві.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 5, 13, 149 153, 157, 259, 260 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову повернути позивачу.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено ЦПК України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Київської апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя Дутчак І. М.