Дата документу 08.11.2023 Справа № 331/5341/21
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 331/5341/21 Пр. № 22-ц/807/1725/23 Головуючий у 1-й інстанції Світлицька В.М., Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Маловічко С.В., Подліянової Г.С.

за участі секретаря Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 03 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Національного університету «Запорізька політехніка» (надалі НУ «Запорізька політехніка»), треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеним позовом (т.с. 1 а.с. 1-31), який в подальшому уточнив (т.с. 1 а.с. 42-48) та в якому просив: - визнати незаконним та скасувати наказ № 296-К від 18.08.2021 р. по НУ «Запорізька політехніка», підписаний в.о. ректора ОСОБА_3 , про звільнення його - ОСОБА_1 з посади доцента кафедри «Підприємство, торгівля та біржова діяльність» НУ «Запорізька політехніка» з 31.08.2021 р.; - поновити його - ОСОБА_1 з дня звільнення з 31.08.2021 р. на посаді доцента кафедри «Підприємництво, торгівля та біржова діяльність» НУ «Запорізька політехніка»; - стягнути з НУ «Запорізька політехніка» на користь його - ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за проміжок часу з 31.08.2021 р. по день прийняття судом рішення про поновлення на роботі, виходячи із заробітку 612,92 грн. за календарний день, а також судові витрати.

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що 16.09.2019 р. між ним - ОСОБА_1 та НУ «Запорізька політехніка» в особі ректора ОСОБА_3 було укладено контракт № 40/1, за яким позивач зайняв посаду доцента кафедри «Підприємництво, торгівля та біржова діяльність» НУ «Запорізька політехніка». До укладення контракту ОСОБА_1 та ректором було обумовлено строк його дії у п`ять років: з 16.09.2019 р. по 31.08.2024 р. Так, 18.09.2019 р. передано позивачу один примірник контракту, підписаний ректором та не підписаний ним, в якому на першій сторінці кінцевий строк дії контракту змінено на інший «31.08.2021 р.». Позивач відмовився підписувати цей примірник контракту. 19.09.2019 р. позивач написав заяву на ім`я ректора, в якій довів до його відома про фальсифікацію контракту шляхом заміни першої сторінки задля зменшення строку його дії. Надалі ОСОБА_1 продовжував виконання своїх обов`язків доцента кафедри. У зв`язку зі звільненням ректора університету ОСОБА_3 , позивач написав 30.06.2021 р. скаргу на ім`я в.о. ректора університету ОСОБА_4 , в якій просив виправити сфальсифіковані документи, однак на скаргу відповіді не отримав. 16.08.2021 р. позивач повторно подав заяву, в якій просив продовжити трудовий договір з 01.09.2021 р. по 31.08.2024 р. Листом від 30.08.2021 р. позивачу повідомлено, що його заява не підлягає задоволенню. 31.08.2021 р. ОСОБА_1 звільнено з посади доцента кафедри «Підприємництво, торгівля та біржова діяльність» університету у зв`язку з закінченням дії контракту, відповідний запис внесено до трудової книжки позивача. Позивач вважає наказ про звільнення незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки підстава для звільнення наказ про призначення № 457-К від 19.09.2016 р., при тому, що ОСОБА_1 призначений на посаду за іншим наказом № 457-К від 13.09.2019 р. Наказ про звільнення підписала особа, яка не мала повноважень підписувати накази по НУ «Запорізька політехніка». Крім того, у вересні 2019 р. позивач погодив з ректором строк дії строкового договору на 5 років та 16.09.2019 р. ОСОБА_1 був допущений до роботи доцента кафедри, контракт з НУ «Запорізька політехніка» на строк 2 роки не підписував. Станом на 31.08.2021 р. не закінчився строк дії укладеного 13.09.2019 р. строкового трудового договору. При поновленні позивача на посаді належить стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Світлицьку В.М. (т.с. 1 а.с. 34). Ухвалою суду першої інстанції (т.с. 1 а.с. 58) провадження у цій справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 03 липня 2023 року (т.с. 2 а.с. 27-28) у задоволенні позову позивача у цій справі відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (т.с. 2 а.с. 52-59) просив рішення суду першої інстанції у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов позивача задовольнити; визнати незаконним та скасувати наказ № 296-К від 18.08.2021 р. по НУ «Запорізька політехніка», підписаний в.о. ректора Бєліковим С.Б., про звільнення ОСОБА_1 з посади доцента кафедри «Підприємство, торгівля та біржова діяльність» НУ «Запорізька політехніка» з 31.08.2021 р.; поновити ОСОБА_1 з дня звільнення з 31.08.2021 р. на посаді доцента кафедри «Підприємництво, торгівля та біржова діяльність» НУ «Запорізька політехніка»; стягнути з НУ «Запорізька політехніка» на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за проміжок часу з 31.08.2021 р. по день прийняття судом рішення про поновлення на роботі, виходячи із заробітку 847,25 грн. за робочий день, яка станом на 01.08.2023 р. склала 421083,25 грн., а також судові витрати.

В автоматизованому порядку 24.07.2023 року для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Полякова О.З. та Трофимову Д.А. (т.с. 2 а.с. 60). Ухвалою апеляційного суду від 24.07.2023 року (т.с. 1 а.с. 61) витребувано справу у суду першої інстанції, яка надана апеляційному суду 01.08.2023 року (т.с. 2 а.с. 63). В автоматизованому порядку 02.08.2023 року ОСОБА_5 у цій справі замінено суддю Трофимову Д.А. у зв`язку із тривалою відпусткою останньої (т.с. 2 а.с. 64-65). Ухвалою апеляційного суду від 02.08.2023 року апеляційну скаргу залишено без руху, надано строк для усунення недоліків, які позивачем через свого представника усунуто у встановлений апеляційним судом строк 29.08.2023 року (т.с. 2 а.с. 68-70).

В автоматизованому порядку 31.08.2023 року суддею Маловічко С.В. у цій справі замінено суддю Полякова О.З. у зв`язку із тривалою відпусткою останнього (т.с. 2 а.с. 71-72). Ухвалою апеляційного суду від 31.08.2023 року апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито (т.с. 2 а.с. 73), дану справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду (т.с. 2 а.с. 74), з урахуванням відповідного навантаження судді-доповідача і колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень, а також з урахуванням штату суддів апеляційного суду взагалі.

Відповідач НУ «Запорізька політехніка» в особі представника Дєєва М.В. (т.с. 2 а.с. 88-105) та третя особа ОСОБА_4 (т.с. 2 а.с. 113-117) подали апеляційному суду відзиви на вищезазначену апеляційну скаргу позивача у цій справі.

Третя особа ОСОБА_3 не скористався своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу позивача у цій справі. Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

У дане судове засідання належним чином повідомлені апеляційним судом про дату, час і місце розгляду цієї справи (т.с. 2 а.с. 81-82, 83-86, 87-87в, 112), у тому числі позивач через свого представника, що узгоджується із вимогами ст. 130 ч. 5 ЦПК України, всі учасники цієї справи не з`явились, окрім представника позивача ОСОБА_1 адвоката Железняка В.К. (т.с. 2 а.с. 70) та третьої особи ОСОБА_4 , про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, на підставі ст. ст. 371-372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутності всіх учасників цієї справи, що не з`явились, за присутності представника позивача ОСОБА_1 адвоката Железняка В.К. (т.с. 2 а.с. 70) та третьої особи ОСОБА_4 .

Перед початком розгляду цієї справи у даному судовому засіданні суддя-доповідач Гончар М.С. повідомила учасникам цієї справи, що: - з представником відповідача НУ «Запорізька політехніка» - Дєєвим М.В. вона свого часу навчалась в одному вузі на одному факультеті, але дружніх відносин із ним не має, - головуючий суддя у суді першої інстанції Світлицька В.М. приходиться рідною племінницею її вітчима, з яким вона не підтримує стосунків після смерті матері з 2016 року, та яка, відповідно, не є її родичкою та із нею у судді-доповідача лише наявні робочі відносини. Самовідводи відсутні, відводів у цій справі не заявлено.

Заслухавши у даному судовому засіданні доповідь судді-доповідача, пояснення учасників цієї справи, що з`явились, у тому числі представника позивача ОСОБА_1 адвоката Железняка В.К., який у тому числі на запитання апеляційного суду зазначав, що позивач наказ відповідача про прийняття його на роботу від 13.09.2019 року за контрактом терміном з 16.09.2019 року по 31.08.2021 року у судовому порядку не оскаржував, також вищезазначений контракт сторін із визначеним строком його дії недійсним не визнавав, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову позивача при вищевикладених обставинах, керувався ст. ст. 21, 23 - 24, 36 КЗпП України, ст.ст. 2, 4, 5, 12, 13, 76-82, 89, 141, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України та виходив із відсутності підстав для задоволення останнього.

Оскільки, судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_1 беззаперечно знав про укладення з ним саме строкового трудового договору і погодився з його умовами, наказ № 296-К НУ «Запорізька політехніка» від 18.08.2021 р. про його звільнення у зв`язку з закінченням строку трудового договору є правомірним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача до відповідача про поновлення позивача на посаді доцента кафедри «Підприємництво, торгівля та біржова діяльність» НУ «Запорізька політехніка», позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від позовних вимог про скасування наказу та поновлення на роботі (первісні), а тому останні у цій справі також не підлягають задоволенню.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду. Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що згідно з наказом №457-К НУ «Запорізька політехніка» від 13.09.2019 року ОСОБА_1 , доцента кафедри підприємництва, торгівлі та біржової діяльності, як обраного за конкурсом, призначено на посаду доцента цієї ж кафедри з 16.09.2019 р. по 31.08.2021 р. за контрактом (т.с. 1 а.с. 95-98).

16.09.2019 року між НУ «Запорізька політехніка» в особі ректора ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено контракт № 40/1 про призначення останнього на посаду доцента кафедри «Підприємництва, торгівлі та біржової діяльності» на термін з 16.09.2019 р. по 31.08.2021 р. (т.с. 1 а.с. 100-106).

Пунктом 6.2.1 зазначено контракту сторони передбачили, що підставою для розірвання контракту є закінчення строку його дії (п. 2 ст. 36 КЗпП України).

Наказом № 296-К НУ «Запорізька політехніка» від 18.08.2021 року, підписаним в.о. ректора ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , доцента кафедри «Підприємництво, торгівля та біржова діяльність», звільнено 31.08.2021 р. у зв`язку із закінченням дії контракту, п. 2 ст. 36 КЗпП України. Підстава: наказ про призначення № 457-К від 13.09.2019 р. (т.с. 1 а.с. 108-117).

Згідно зі ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Відповідно до статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Строковий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений термін з урахуванням характеру наступної роботи або умов її виконання, або інтересів працівника, та в інших випадках, передбачених законодавством.

Як правильно було встановлено судом першої інстанції, з контракту № 40/1 від 16.09.2019 р. (копія т.с. 1 а.с. 108-117) сторонами погоджено термін його дії, а саме: з 16.09.2019 року по 31.08.2021 року, контракт припиняється після закінчення строку його дії.

Волевиявлення позивача на укладення строкового контракту підтверджується його особистим підписом на контракті, в якому зазначений строк його дії. Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Судом першої інстанції також вірно зазначено, що відповідно до ч. 11 ст. 55 Закону України «Про вищу освіту» під час заміщення вакантних посад науково-педагогічних працівників - завідувачів (начальників) кафедр, професорів, доцентів, старших викладачів, викладачів укладенню трудового договору (контракту) передує конкурсний відбір, порядок проведення якого затверджується вченою радою закладу вищої освіти.

Згідно з витягом з протоколу № 1 засідання кафедри «Підприємництво, торгівля та біржова діяльність» НУ «Запорізька політехніка» від 04.09.2019 року ОСОБА_1 рекомендовано до участі у конкурсі на зміщення вакантної посади доцента кафедри ПТБД за контрактом терміном на два роки (т.с. 1 а.с. 91-92).

Крім того, суд першої інстанції правильно критично оцінив витяги із протоколу № 9 засідання Вченої ради фізико-технічного інституту НУ «Запорізька політехніка» від 05.09.2019 р. (т.с. 1 а.с. 8 - із зазначенням рекомендовано обрати на п`ять років, т.с. 1 а.с. 107- із зазначенням рекомендовано обрати на два роки, які:

- різняться за своїм змістом між собою в частині строку обрання ОСОБА_1 на посаду доцента кафедри « ІНФОРМАЦІЯ_1 »,

- та спростовуються іншими наявними належними, допустимими доказами у цій справі доказами, які суд першої інстанції правильно прийняв до уваги у цій справі, зокрема у вигляді вищезазначених:

= наказу відповідача № 457-К від 13.09.2019 року, п. 3 (т.с. 1 а.с. 95-98) про прийняття на роботу позивача із строком один рік з 16.09.2019 року по 31.08.2021 року (т.с. 1 а.с. 97) на підставі заяви позивача та контракту № 40/1 від 16.09.2019 року, конкурсних документів (т.с. 1 а.с. 97), з яким позивач був ознайомлений (т.с. 1 а.с. 99)

= та підписаного сторонами без зауважень контракту сторін № 40/1 від 16.09.2019 року зі строком дії з 16.09.2019 року по 31.08.2021 року (копія т.с. 1 а.с. 100-106), які були дійсними та чинними на час розгляду цієї справи судом першої інстанції і таковими на перегляду цієї справи апеляційним судом,

що у тому числі визнано учасниками цієї справи, що з`явились, у даному судовому засіданні ст. 82 ч. 1 ЦПК України,

та належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Суд першої інстанції на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України правильно сприяв повному та всебічному з`ясуванню обставин цієї справи.

Так, з метою повного та всебічного з`ясування обставин цієї справи судом першої інстанції було правильно допитано свідків: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які зазначали, що були присутні на засіданні Вченої ради фізико-технічного інституту «Запорізька політехніка» 05.09.2019 року, голосування відбувалося по декільком питанням одночасно, однак щодо обрання ОСОБА_1 на посаду доцента кафедри свідки зазначили строк, як на два, так і на п`ять років.

Проте, суд першої інстанції правильно критично оцінив покази цих свідків у цій справі. Оскільки, ними надавались суперечливі покази у розрізі поставлених питань щодо визначення строку дії контакту, а тому суд першої інстанції вірно вважав їх суб`єктивними, що підтримують позиції сторін. Крім того, показами цих свідків не можуть спростовуватись належні (дійсні та чинні) письмові докази у цій справі у вигляді вищезазначеного наказу відповідача № 4570К від 13.09.2019 року в частині позивача про прийняття його на роботу та контракту сторін № 40/1 від 16.09.2019 року про роботу позивача у відповідача терміном з 16.09.2019 року по 31.08.2021 року.

Суд першої інстанції також правильно врахував у цій справі правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 16 листопада 2020 року у справі №753/5107/18, який є обов`язковим для врахування загальними судами в силу вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України та за змістом якого: «…припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає заяви або якогось волевиявлення працівника. Свою волю на укладення строкового трудового договору він уже виявив під час прийняття на роботу за таким трудовим договором. В той же час він виразив і волю на припинення такого трудового договору після закінчення строку, на який він був укладений. Власник також не зобов`язаний попереджати або в інший спосіб інформувати працівника про майбутнє звільнення за пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП України..».

Звільнення у зв`язку із завершенням дії контракту, по суті, не є розірванням трудового контракту, а є припиненням контракту у зв`язку із закінченням строку його дії. Закінчення строку дії контракту і видання у зв`язку із цим наказу або розпорядження про звільнення не є ініціативою про розірвання трудового договору, а лише доводить відсутність ініціативи переукласти або продовжити трудовий контракт, тобто відсутність ініціативи встановити трудові відносини. Отже, термін строкового трудового договору встановлюється за погодженням сторін. Вносити пропозиції щодо терміну трудового договору має право кожна із сторін. Таким чином, укладення строкового трудового договору можливе за погодженням сторін, без згоди працівника укладення такого договору є неможливим.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-254цс17, від 03 листопада 2017 року в справі № 308/8168/15-ц, від 28.10.2020 у справі № 638/10716/19 (провадження № 61-7651ск20).

Правильними є висновки суду першої інстанції про те, що укладений з позивачем 16.09.2019 року строковий трудовий контракт, був оформлений відповідно до положень чинного трудового законодавства. Отже, підписання ОСОБА_1 контракту вказують на добровільне волевиявлення позивача працювати на умовах і у період, що визначені у контракті.

Припинення трудового договору через закінчення строку не потребує заяви, чи якогось волевиявлення працівника, оскільки свою волю на укладення строкового трудового договору він виявив під час його укладення, а тому погодився на припинення такого договору в разі закінчення строку, на який його було укладено. Таким чином, закінчення строку трудового договору (контракту) припиняє трудові відносини тоді, коли вимогу про звільнення заявила одна із сторін трудового договору - працівник чи власник або уповноважений ним орган. При такому волевиявленні однієї зі сторін друга сторона не може перешкодити припиненню трудових відносин. Отже, за відсутності укладення між сторонами до дня закінчення строку (31.08.2021 року) дії контракту від 16.09.2019 року угоди щодо продовження його дії на новий строк, роботодавець, на підставі умов контракту та у зв`язку з припиненням строку його дії правомірно припинив трудові правовідносини з позивачем на підставі пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України, що відповідає висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі № 664/2284/16-ц, провадження № 61-3492св18.

Оскільки ОСОБА_1 беззаперечно знав про укладення з ним саме строкового трудового договору і погодився з його умовами, оскільки, останній у судовому порядку не оскаржував (належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні), наказ № 296-К НУ «Запорізька політехніка» від 18.08.2021 р. про його звільнення у зв`язку з закінченням строку трудового договору є правомірним та обґрунтованим, а тому суд першої інстанції правильно вважав, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог та поновленні позивача на посаді доцента кафедри «Підприємництво, торгівля та біржова діяльність» НУ «Запорізька політехніка».

Позовні вимоги позивача до відповідача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у цій справі є похідними від позовних вимог позивача про скасування наказу та поновлення на роботі (первісні), а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що такі позовні вимоги позивача до відповідача у цій справі також задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 дублюють доводи позовної заяви позивача у цій справі у суді першої інстанції, яким останній вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.

Ці доводи є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію позивача, яку він та її представник вважають такою, що є єдино правильною та єдино можливою, ґрунтуються на припущеннях, що суперечить вимогам ст. 81 ч. 6 ЦПК України.

Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України. За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України). Підстави для звільнення від доказування позивача, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Позивач та його представник не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування позову позивача у цій справі.

Апеляційний суд на виконання вимог ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги сторони позивача.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України). В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Проте, докази, передбачені ст. 367 ч. 3 ЦПК України, у цій справі відсутні та зокрема стороною позивача апеляційному суду не надані.

І хоча в силу вимог ст. 20 ч. 1 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Проте, в силу вимог ст. 5 ч. 1 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права та інтереси фізичних осіб…у спосіб, визначений законом або договором.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваними судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 13 ч. 1 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 6 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Так, апеляційним судом встановлено, що позивач у цій справі позовних вимог про визнання вищезазначених наказу відповідача про прийняття позивача на роботу та контракту сторін незаконними або недійсними у цій справі не заявляв.

За таких обставин, суд першої інстанції у цій справі правильно виходив із презумпції правомірності цих наказу відповідача про прийняття позивача на роботу та контракту сторін терміном саме з 16.09.2019 року по 31.08.2021 року.

Оскільки, стороною позивача ця презумпція правомірності цих документів у цій не була спростована належними, допустимими письмовими доказами (рішення суду в іншій справі про визнання вищезазначених наказу відповідача про прийняття позивача на роботу та контракту сторін незаконними або недійсними тощо).

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення. В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення. Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

Крім того, судом першої інстанції правильно з додержанням вимог ст. 141 ЦПК України було вирішено питання про розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.

Також, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови позивачу у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок відповідача будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 03 липня 2023 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 13.11.2023 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Маловічко С.В.Подліянова Г.С.