КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
єдиний унікальний номер справи: №752/1603/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2023року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних прав:

судді - доповідача Білич І.М.

суддів Березовенко Р.В.,Слюсар Т.А.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» - Плясун Олександра Івановича на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 05 квітня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Голосіївського районного суду міста Києва Кордюкової Ж.І.,

у цивільній справі №752/1603/23 за позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості.

в с т а н о в и л а:

У січні 2023 року ПрАТ «АК «Київводоканал» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 за результатами розгляду якого просило стягнути заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення у розмірі 32 572 грн. 02 коп., 3 % річних у розмірі 708 грн. 25 коп. та інфляційні втрати у розмірі 5 488 грн. 28 коп.

В обґрунтування позовних вимог зазначаючи, що 05 серпня 2014 року в газеті «Хрещатик» № 110 (4510) опубліковано повідомлення про публічний договір (оферту) про надання ПАТ «АК «Київводоканал», яке перейменоване на ПрАТ «АК «Київводоканал», як виконавцем житлово-комунальних послуг на підставі ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), та опубліковано договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових мереж). Вказаним повідомленням визначено, що фізична особа (власник/квартиронаймач житлового приміщення у багатоквартирному будинку), що користується послугами з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, вважається такою, що ознайомлена, погоджується та приєднується до умов договору. У разі відмови споживачів від отримання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення холодної та гарячої води, така відмова має бути оформлена письмово та направлена до ПрАТ «АК «Київводоканал» для оформлення припинення надання цих послуг. 31 травня 2021 року на офіційному веб-сайті ПрАТ «АК «Київводоканал» опубліковано повідомлення про публічну пропозицію (оферту) укладання публічного індивідуального договору приєднання про надання послуг відповідної якості з централізованого водопостачання та/або водовідведення. Відповідач є споживачем житлово-комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 , житлово-комунальні послуги за якою, надає позивач. Однак, свої зобов`язання за вказаними договорами щодо повної та своєчасної оплати спожитих у період з 01 жовтня 2020 року по 30 листопада 2022 року послуг, належним чином не виконував, внаслідок чого у нього виникла заборгованість у розмірі 32 572 грн. 02 коп., яка підлягає стягненню з нього в судовому порядку. Крім того, у зв`язку з простроченням оплати спожитих послуг, позивач вважає за необхідне стягнути з відповідача 3 % річних та інфляційні втрати.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 05 квітня 2023 року позовні вимоги ПрАТ «АК «Київводоканал» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «АК «Київводоканал» заборгованість за житлово-комунальні послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення за період з 01 жовтня 2020 року по 30 листопада 2022 року у розмірі 32 572 грн. 02 коп. та судовий збір у розмірі 2 255 грн. 10 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог, представник ПрАТ «АК «Київводоканал» - Плясун О.І. подав апеляційну скаргу за результатами розгляду якої, просив рішення суду у вказаній частині скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з відповідача 3% річних у сумі 708 грн. 25 коп., інфляційні втрати у сумі 5 488 грн. 28 коп., та судовий збір у сумі 428 грн. 90 коп.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначаючи, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19)», на який посилався суд першої інстанції, як на підставу для відмови у стягненні 3 % річних та інфляційних втрат, заборонено нараховувати та стягувати неустойку (штраф, пеню). В той же час, 3 % річних та інфляційні втрати, не є штрафними санкціями, а мають компенсаційний характер та покликані відшкодувати матеріальні втрати (збитки) кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторами, а відтак, підстави для відмови у задоволенні вказаних вимог, у суду першої інстанції були відсутні.

Відзив на апеляційну скаргу подано не було.

Відповідно до ч. 1. ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

На час розгляду справи до суду апеляційної інстанції сторонами в справі не було надано заперечень щодо розгляду справи в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 05 квітня 2023 року оскаржується в частині відмови у стягненні 3 % річних та інфляційних втрат, а відтак, виходячи з ч. 1 ст. 367 ЦПК України переглядається судом апеляційної інстанції у зазначеній частині.

Судом при розгляді справи встановлено, що 05 серпня 2014 року в газеті «Хрещатик» № 110 (4510) було опубліковано повідомлення про публічний договір (оферту) про надання Публічним акціонерним товариствам «Акціонерна компанія «Київводоканал», що перейменоване на Приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал», як виконавцем житлово-комунальних послуг на підставі ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) та опубліковано договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем).

Згідно п. 1.1 договору, виконавець зобов`язується своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого постачання води та послуг з водовідведення холодної та гарячої води (з використанням внутрішньобудинкових систем), а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором.

Повідомленням визначено, що фізична особа (власник/квартиронаймач житлового приміщення у багатоквартирному будинку), що користується послугами з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, вважається такою, що ознайомлена, погоджується та приєднується до умов договору. Вказано, що у разі відмови споживачів від отримання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, така відмова має бути оформлена письмово та направлена до ПрАТ «АК «Київводоканал», для оформлення припинення надання цих послуг (а.с. 08).

31 травня 2021 року на офіційному веб-сайті ПрАТ «АК «Київводоканал» опубліковано повідомлення про публічну пропозицію (оферту) укладання публічного індивідуального договору приєднання про надання послуг відповідної якості з централізованого водопостачання та/або водовідведення (а.с. 09-12).

Згідно інформації про задеклароване/зареєстроване місце проживання особи від 31 січня 2023 року, ОСОБА_1 з 21 грудня 1995 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 32).

Згідно з розрахунком заборгованості, наданим ПрАТ «АК «Київводоканал», за період з 01 жовтня 2020 року по 30 листопада 2022 року у ОСОБА_1 наявна заборгованість у сумі 38 768 грн. 55 коп., яка складається з: 31 920 грн. 06 коп. - заборгованість по оплаті послуг з централізованого водопостачання та водовідведення; 95 грн. 70 коп. - внески за обслуговування вузлів комерційного обліку; 556 грн. 26 коп. - абонентське обслуговування; 708 грн. 25 коп. - 3 % річних; 5 488 грн. 28 коп. - інфляційні втрати (а.с. 17).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, суд першої інстанції виходив з того, що постановою КМУ від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» було установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин, який діяв по листопад 2022 року, а тому нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму заборгованості з наданих послуг є необґрунтованим.

Однак, погодитися з вказаними висновками суду першої інстанції не можна, виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому три процента річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 ЦК України.

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (правовий висновок Верховного Суду від 17 серпня 2022 року у справі № 306/1196/20 (провадження № 61-3627св22).

Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія ч.2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

При цьому оплата житлово-комунальних послуг проводиться щомісячними платежами, тому інфляційні втрати та три проценти річних повинні обраховуватися, виходячи із суми заборгованості за кожний місяць окремо за заявлений період.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, у період з 01 жовтня 2020 року по 30 листопада 2022 року ПрАТ «АК «Київводоканал» надавало послуги з централізованого водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 , споживачем яких був ОСОБА_1 .

Проте, згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, який містить повний і чіткий розмір нарахувань за кожен місяць по наданим видам послуг та дієві тарифи встановлені на послуги, відповідач не виконував свій обов`язок щодо повної та своєчасної оплати послуг у період з 01 жовтня 2020 року по 30 листопада 2022 року, у зв`язку з чим, у нього утворилась заборгованість у сумі 38 768 грн. 55 коп., яка складається з: 31 920 грн. 06 коп. - заборгованість по оплаті послуг з централізованого водопостачання та водовідведення; 95 грн. 70 коп. - внески за обслуговування вузлів комерційного обліку; 556 грн. 26 коп. - абонентське обслуговування; 708 грн. 25 коп. - 3 % річних; 5 488 грн. 28 коп. - інфляційні втрати.

Зазначений розрахунок заборгованості відповідачем не спростований, а відтак, колегія суддів вважає його належним та допустимим доказом у даній справі.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, зокрема, про наявність у відповідача заборгованості за житлово-комунальні послуги у сумі 32 572 грн. 02 коп.Рішення суду у вказаній частині сторонами не оскаржується.

Отже, враховуючи неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо повної та своєчасної сплати коштів за послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення у період з 01 жовтня 2020 року по 30 листопада 2022 року, колегія суддів приходить до висновку щодо наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних у сумі 708 грн. 25 коп. та інфляційних втрат у сумі 5 488 грн. 28 коп.

При цьому, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат у зв`язку з встановленням постановою КМУ від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» карантину на всій території України, виходячи з наступного.

Так, Постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11 березня 2020 року «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу СОVID-19», з 12 березня 2020 року на всій території України запроваджено карантин, який в подальшому неодноразово продовжувався та був чинний, зокрема, у період з 01 жовтня 2020 року по 30 листопада 2022 року.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» (№530-ІХ від 17 березня 2020 року), на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (СОVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.

Водночас, 3 % річних та інфляційні втрати, про стягнення яких просив позивач, входять до складу грошового зобов`язання, вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання та не є неустойкою, на що суд першої інстанції належної уваги не звернув, у зв`язку з чим, дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних та інфляційних втрат.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Частиною 1 ст. 376 ЦПК України встановлено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні 3 % річних та інфляційних втрат ухвалено з порушенням норм матеріального права, у зв`язку з чим, підлягає скасуванню у вказаній частині з постановленням нового, про задоволення вказаних вимог.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 4 454 грн. 90 коп.

Також слід зауважити, що дана справа віднесена процесуальним законом до категорії малозначних справ, а тому, в силу положень ч. 6 ст. 19 та ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381-384, 387 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» - Плясун Олександра Івановича задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 05 квітня 2023 року в частині відмови у стягненні 3 % річних та інфляційних втрат скасувати та постановити в цій частині нове, за яким:

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» () 3 % річних у сумі 708 грн. 25 коп. та інфляційні втрати у сумі 5 488 грн. 28 коп.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» () судовий збір у сумі 4 454 грн. 90 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених положеннями п.2ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: Судді: