Справа № 216/3674/18
провадження 6/216/8/23
УХВАЛА

іменем України

23 жовтня 2023 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого рогу Дніпропетровської області, у складі головуючого судді Кузнецова Р.О.,

за участю секретаря судового засідання Гулковського О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань приміщення суду в м. Кривому Розі Дніпропетровської області цивільну справу за заявою державного виконавця Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку,-

в с т а н о в и в:

У липні 2018 року державний виконавець Центрально-Міського відділу Державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (на даний час - Центрально-Міський відділ Державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) відповідно до частини четвертої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» звернувся до суду із заявою про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку. Заяву мотивував тим, що на виконанні у Центрально-Міському відділі Державної виконавчої служби у місті Кривому Розі перебуває виконавчий лист № 211/6184/13-ц, виданий 01 листопада 2017 року, на підставі рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 жовтня 2017 року, про стягнення із ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі - АТ «УкрСиббанк») заборгованості за кредитним договором від 22 жовтня 2007 року № 0 у розмірі 953 128,37 грн. У ході проведення виконавчих дій державний виконавець з`ясував, що у боржника ОСОБА_1 відсутні доходи, рахунки, рухоме чи не рухоме майно. Проте, стягувач - АТ «УкрСиббанк» повідомив, що в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСиббанк» 22 жовтня 2007 року укладено договір іпотеки № 0, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Тищенком О. І. за реєстровим № 11227, відповідно до умов якого в іпотеку АТ «УкрСиббанк» передано нерухоме майно, а саме: домоволодіння та дві земельні ділянки кадастровий № 020010053, цільове призначення - ведення особистого селянського господарства; кадастровий № 020010052, цільове призначення - для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, які розташовані в АДРЕСА_1 . Зазначене нерухоме майно належить боржнику на підставі договору купівлі-продажу від 22 жовтня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Тищенком О. І. за реєстровим № 11224, але з огляду на інформацію Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на майно за ОСОБА_1 не зареєстровано. На підставі викладеного заявник просив суд дозволити Центрально-Міського відділу Державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області звернути стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , яке не зареєстровано в установленому законом порядку, але належить йому на праві власності.

У судове засідання представник заявника, боржник не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили, клопотань до суду не надали. Їх неявка не є перешкодою для вирішення даної заяви.

Суд вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, вважає, що заява про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на виконанні у Центрально-Міському відділі державної виконавчої служби міста Кривого Рогу Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області перебуває виконавче провадження № 56140779 щодо виконання виконавчого листа № 211/6184/13-ц, виданого 01 листопада 2017 року, на підставі рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 жовтня 2017 року, про стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором від 22 жовтня 2007 року № 0 у розмірі 953 128,37 грн.

Постановою старшого державного виконавця Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Сігай А.О. від 06 квітня 2018 року відкрито виконавче провадження.

Відповідно до заяви стягувача - ПАТ «УкрСиббанк» від 15 травня 2018 року № 23-4/8-1610, у якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між боржником ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСиббанк» 22 жовтня 2007 року укладено договір іпотеки №0, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Тищенком О. І. за реєстровим № 11227, відповідно до умов якого в іпотеку АТ «УкрСиббанк» передано нерухоме майно, а саме: домоволодіння та 2 (дві) земельні ділянки: кадастровий № 020010053, цільове призначення - ведення особистого селянського господарства; кадастровий № 020010052, цільове призначення - для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, які розташовані в АДРЕСА_1 .

Право власності на зазначене нерухоме майно за ОСОБА_1 не зареєстровано. Разом з цим, згідно з відомостей з Державного реєстру іпотек, іпотекодержателем зазначеного нерухомого майна та земельних ділянок є АТ «УкрСиббанк», а іпотекодавцем ОСОБА_1 (а. с. 25).

ОСОБА_1 будь-якого іншого майна, окрім предмета іпотеки, не має, у зв`язку з чим, держаний виконавець звернувся до суду із заявою про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку.

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ухвалою від 17 лютого 2020 року у задоволенні заяви державного виконавця Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку - відмовив. Ухвалу суд першої інстанції мотивував тим, що нерухоме майно, на яке державний виконавець просить звернути стягнення перебуває в іпотеці АТ «УкрСиббанк»; стягувач вправі звернутись до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до Закону України «Про іпотеку»; банк не звертався до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення державного виконавця із заявою про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку є крайнім заходом, до вчинення державним виконавцем усіх можливих дій спрямованих на виконання рішення суду.

Дніпровський апеляційний суд постановою від 02 червня 2020 року апеляційну скаргу залишив без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін. Постанову суд апеляційної інстанції мотивував тим, що ухвала місцевого суду постановлена з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для її скасування.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.01.2022 касаційну скаргу акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнив частково. Ухвалу Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 лютого 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 02 червня 2020 року скасував, справу направив до суду першої інстанції на новий розгляд.

Таким чином, судом встановлено, що в добровільному порядку боржник ОСОБА_1 не виконує рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 жовтня 2017 року, кошти, стягнуті за цим судовим рішенням, стягувачу не повертає. У зв`язку з чим державним виконавцем розпочато примусове виконання виконавчого документа, виданого на виконання судового рішення.

У ході проведення виконавчих дій державний виконавець з`ясував, що у боржника відсутні доходи, рахунки, рухоме чи нерухоме майно.

Стягувач - АТ «УкрСиббанк» повідомив державного виконавця про те, що в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСиббанк» 22 жовтня 2007 року укладено договір іпотеки № 0, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Тищенком О.І. за реєстровим № 11227, відповідно до умов якого в іпотеку АТ «УкрСиббанк» передано нерухоме майно, а саме: домоволодіння та дві земельні ділянки кадастровий №020010053, цільове призначення - ведення особистого селянського господарства; кадастровий №020010052, цільове призначення - для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, які розташовані в АДРЕСА_1 (том 2 а.с.92-93).

Зазначене нерухоме майно належить боржнику на підставі договору купівлі-продажу від 22 жовтня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Тищенком О. І. за реєстровим № 11224 (том 2 а.с. 85), згідно зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_2 домоволодіння та дві земельні ділянки, які розташовані в АДРЕСА_1 .

Вказаний договір купівлі-продажу зареєстровано в Державному реєстрів правочинів та відповідно до акту прийому-передачі від 22.10.2007 (том 2 а.с.87) відбувся факт передачі всієї нерухомості за договором.

Разом з цим, з огляду на інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а також листа комунального підприємства «Криворізьке районне бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради» №769 (том 1 а.с. 217) право власності на вищевказане майно зареєстровано на ОСОБА_2 , яка є попереднім власником на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 27.09.1994 (том 2 а.с. 88, 89) та державних актів на землю (том 2 а.с. 90, 91), яка відповідно є стороною, а саме: продавцем за договором купівлі-продажу від 22 жовтня 2007 року.

Згідно з відомостями з Державного реєстру іпотек, іпотекодержателем зазначеного нерухомого майна та земельних ділянок є АТ «УкрСиббанк», а іпотекодавцем - ОСОБА_1 .

Отже, зі змісту вищевказаного вбачається, що ОСОБА_1 набув право власності на нерухоме майно, але не зареєстрував його в установленому законом порядку.

Частиною п`ятою статті 124 Конституції України передбачено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

Виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов`язки суб`єктів матеріальних правовідносин цивільної справи.

Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З огляду на статтю 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.

У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Відповідно до частини десятої статті 440 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною першою і третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

З огляду на статтю 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду, проводиться шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Розділом VII цього Закону України «Про виконавче провадження» визначається загальний порядок звернення стягнення на майно боржника. Серед іншого, відповідно до частини першої статті 48 цього Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Стаття 48 цього Закону передбачає черговість задоволення вимог стягувачів, згідно з якою в першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна.

Положеннями статті 51 Закону України «Про виконавче провадження» визначено особливості звернення стягнення на заставлене майно. Зокрема, згідно із частиною сьомою цієї статті примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Отже, за змістом цієї статті підставою для застосування положень Закону України «Про іпотеку» до спірних правовідносин є звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто його арешт, вилучення та примусова реалізація в розумінні частини першої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, норми Закону України «Про виконавче провадження» допускають звернення стягнення на предмет іпотеки в ході процедури виконавчого провадження без судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, в межах процедури стягнення коштів з іпотекодавця на користь іпотекодержателя.

Якщо за судовим рішенням з відповідача стягнуто кредитну заборгованість, то суд не може змінити спосіб виконання такого рішення суду на звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки виконання рішення суду про стягнення заборгованості має виконуватися за рахунок усього майна, що належить боржнику.

Відповідно до порядку примусового звернення стягнення коштів з боржника, врегульованого Законом України «Про виконавче провадження», першочергово звертається стягнення на відповідні кошти боржника, рухоме майно, а за його відсутності - на об`єкти нерухомості.

Оскільки статтею 575 ЦК України іпотеку визначено як окремий вид застави, норми Закону України «Про виконавче провадження» дозволяють звернути стягнення на іпотечне майно для задоволення вимог іпотекодержателя.

Таким чином, норми Закону України «Про виконавче провадження» дозволяють державному виконавцю передавати на реалізацію предмет іпотеки в ході примусового виконання рішень судів про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобов`язань, за таких умов: відсутність у боржника будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення; наявність заборгованості виключно перед іпотекодержателем; дотримання порядку реалізації майна, визначеного Законом України «Про іпотеку».

Таких висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постановах від 29 травня 2019 року у справі № 363/1659/17, від 21 листопада 2019 року у справі № 754/19912/14-ц, від 27 січня 2020 року у справі № 203/1631/18, від 08 квітня 2020 року у справі № 372/4353/13-ц.

Разом з цим, положення ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» містять визначення термінів, у тому числі державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Верховний Суд у постанові від 24.01.2020 у справі №910/10987/18 зазначив, що за змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є, перш за все, встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.

Подібний висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №911/3594/17.

З огляду на викладене, враховуючи, що звернення стягнення на незареєстроване в установленому законом порядку майно боржника необхідне для виконання рішення суду, з метою захисту прав стягувача, враховуючи тривалість невиконання рішення суду, суд вважає за необхідне задовольнити заяву державного виконавця Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) та дозволити йому звернути стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, але належить йому на праві власності.

Керуючись ст.ст. 258-261, 440 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження» суд,-

п о с т а н о в и в:

Заяву державного виконавця Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку задовольнити.

Надати державному виконавцю Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) дозвіл на звернення стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , право власності на яке не зареєстроване в установленому законом порядку, а саме на: домоволодіння та дві земельні ділянки кадастровий №020010053, цільове призначення - ведення особистого селянського господарства; кадастровий №020010052, цільове призначення - для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, які розташовані в АДРЕСА_1 , що належить боржнику на підставі договору купівлі-продажу від 22 жовтня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Тищенком О. І. за реєстровим № 11224.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Дніпровського апеляційного суду або через Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Р.О.КУЗНЕЦОВ