Справа № 359/5504/22
Провадження № 2/359/468/2023
РІШЕННЯ

Іменем України

03 листопада 2023 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі :

головуючого судді Яковлєвої Л.В.,

при секретарі Русан А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Борисполі Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та стягнення грошової компенсації вартості майна, -

В С Т А Н О В И В :

23 серпня 2022 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Сацика Р.В. звернулась до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом, яким просила : 1) визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 транспортний засіб марки «Ford» модель «Kuga», 2015 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 ; 2) стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача грошову компенсацію половини вартості вказаного автомобіля в розмірі 261 872 грн. 00 коп.; 3) стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі, витрати на виготовлення звіту про оцінку майна в розмірі 1000 грн. 00 коп. та сплачений судовий збір в розмірі 2618 грн. 72 коп.

Вимоги обгрунтовано тим, що з 03 червня 2014 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 липня 2022 року розірвано. Під час перебування у шлюбі сторони за спільні кошти подружжя набули у власність транспортний засіб марки «Ford» модель «Kuga», 2015 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , право власності на який було зареєстровано на відповідача. 01 червня 2022 року ОСОБА_2 , під час перебування у шлюбі, відчужив дане майно без згоди дружини та використав грошові кошти не в інтересах сім`ї. Згідно звіту про оцінку колісного транспортного засобу, здійсненого 03 серпня 2022 року на замовлення ОСОБА_1 , вартість вказаного автомобіля становить 523 744 грн. 00 коп. Враховуючи вимоги ст. 60, 65, 68, 70 СК України та ст. 369 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача грошову компенсацію вартості частини автомобіля, а саме 261872 грн. 00 коп.

Ухвалою суду від 05 вересня 2022 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання з викликом і повідомленням. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій.

Відповідач своїм процесуальним правом подати відзив на позов, клопотання чи заяви у справі, не скористався.

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Ухвалою суду від 21 листопада 2022 року у справі закрито підготовче провадження та призначено її до розгляду по суті з викликом і повідомленням сторін.

Належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання позивач в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, заяв чи клопотань на адресу суду не направила. Разом з тим, уповноважила представляти власні інтереси в суді адвоката Сацика Р.В., який до суду не з`явився, проте подав заяву, якою позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, а розгляд справи здійснити у його відсутність.

Належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання відповідач в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, заяв чи клопотань на адресу суду не направила. Разом з тим, уповноважила представляти власні інтереси в суді адвоката Кузьменка В.О., який до суду не з`явився, проте подав заяву, якою просив відмовити у задоволенні позову, а розгляд справи здійснити у його відсутність.

За змістом ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи і наявні в ній докази, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши її у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року за № 2 передбачено, що відповідно ст. 55, 124 Конституції України та ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ст. 12, 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доказами, відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Судом встановлено, що 03 червня 2014 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб, у зв`язку з чим подружжю присвоєно єдине прізвище ОСОБА_4 . Наведене підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 виданого 03 червня 2014 року Виконавчим комітетом Великоолександрівської сільської ради Бориспільського району Київської області (а.с. 14).

Рішенням суду від 18 липня 2022 року у справі за № 359/3548/22 шлюб між сторонами розірвано. Судове рішення набрало законної сили 17 серпня 2022 року.

Під час перебування у шлюбі сторони набули у власність транспортний засіб марки «Ford» модель «Kuga», 2015 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , право власності на який було зареєстровано на відповідача. Наведене підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу та договором купівлі продажу № 8045/2022/3106889 від 15 лютого 2022 року (а.с. 172-173, 25-26).

В свою чергу доказів того, що дане майно набуде ОСОБА_2 за власні грошові кошти, в матеріалах справи відсутні.

Суд приходить переконання, що придбаний сторонами транспортний засіб марки «Ford» модель «Kuga», 2015 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 в зареєстро-ваному шлюбі є спільною сумісною власністю подружжя.

01 червня 2022 року ОСОБА_2 , під час перебування у шлюбі з ОСОБА_1 , відчужив спірний автомобіль за договором купівлі продажу № 3243/2022/3198332 ОСОБА_5 за 100 000 грн. 00 коп. (а.с. 152-176).

Відповідно ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1, 3 ст. 60 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У частині 1 ст.70 СК України вказано, що у разі поділу майна, яке є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними, якщо інше не передбачено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За змістом ч. 3 ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Договір, відповідно ч. 4 ст. 65 СК України, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Цей підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі за № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18) та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 жовтня 2020 року у справі за № 483/812/19 ( провадження № 61-20774св19 ).

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викла-дені в постановах Верховного Суду.

Доказів того, що транспортний засіб марки «Ford» модель «Kuga», 2015 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 відчужено ОСОБА_2 за нотаріальної згоди ОСОБА_1 чи того, що отримані від продажу автомобіля грошові кошти використано в інтересах сім`ї, матеріали справи не містять.

Згідно Звіту про оцінку майна колісного транспортного засобу складеного 03 серпня 2022 року оцінювачем ТОВ «Тектоареал» ОСОБА_6 ринкова вартість об`єкта становить 523744 грн. 00 коп. (а.с. 27-68).

За даний звіт позивачем сплачено грошові кошти в розмірі 1000 грн. 00 коп., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру за № 487 від 03 серпня 2022 року (а.с. 69).

В свою чергу, відповідачем не надано до суду доказів на підтвердження дійсної вартості спірного транспортного засобу та не спростовано належними доказами визначений у звіті про оцінку майна колісного транспортного розмір його вартості. Правом ініціювання перед судом призначення відповідної експертизи для з`ясування таких обставин відповідач також не скористався.

Суд приходить переконання, що ціна відчуження спірного автомобіля зазначена у договорі купівлі-продажу від 01 червня 2022 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , є саме договірною та не відображає ринкової вартості транспортного засобу. Відповідачем, в порушення вимог ст. 76-81 ЦПК України, не подано до суду жодних доказів на підтвердження того, що в момент здійснення вказаного правочину ринкова вартість автомобіля дійсно становила 100 000 грн. 00 коп..

Вказані висновки суду узгоджуються з правовою позицією, наведеною у постанові Верховного Суду від 17 серпня 2022 року у справі за № 545/2396/20 (провадження 61-4894св22).

Відтак, виходячи з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна, суд приходить висновку, що ОСОБА_1 має право на відповідну грошову компенсацію вартості відчуженого автомобіля.

Згідно правового висновку, наведеного у постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі за № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18) визначаючи розмір грошової компенсації 1/2 частини вартості автомобіля, суд виходить з того, що розмір компенсації за належну частку в майні, яке є спільною сумісною власністю подружжя та відчужене без згоди одного з них, визначається виходячи з вартості аналогічних транспортних засобів на час поділу майна.

Зважаючи на те, що спірний транспортний засіб сторонами придбано за час перебування в зареєстрованому шлюбі та він належить до спільної сумісної власності подружжя, відповідач здійснив його відчуження без згоди позивача, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, а тому з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути грошову компенсацію частини вартості автомобіля в розмірі 261 872 грн. 00 коп.

Згідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуван-ням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частиною 1 ст. 134 ЦПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Приписами ч. 1 ст. 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат :1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 3 ст. 137 ЦПК України визначено, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Положеннями ч. 4 ст. 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому за змістом ч. 6 цієї статті обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

В розрізі з наведеним суд зазначає, що стороною відповідача не заявлено під час судового розгляду та не подано до суду клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

На підтвердження понесених затрат на правову допомогу позивачем надано суду наступні докази : договір про надання правової допомоги № 579 від 29 червня 2022 року укладений між ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням «Романа Сацика»; додаток № 1 до договору про надання правової допомоги від 29 червня 2022 року; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат від 22 серпня 2022 року; акт про надану правову допомогу № 1 від 22 серпня 2022 року на суму 5000 грн. 00 коп.; квитанція № 3056706 від 22 серпня 2022 року на суму 5000 грн. 00 коп.; ордер на надання правової допомоги від 16 серпня 2022 року; свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльність серії КС № 7009/10 від 19 жовтня 2018 року (а.с. 70-80).

Відтак, суд приходить висновку, що з відповідача на користь ОСОБА_1 належить стягнути фактично понесені і сплачені судові витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн. 00 коп. та витрати за проведення звіту оцінки майна в розмірі 1000 грн. 00 коп.

Частиною 1 та п.1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, ОСОБА_1 при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір в розмірі 2618 грн. 72 коп. Оскільки позов задоволено в повному обсязі, з ОСОБА_2 на користь позивача належить стягнути судові витрати в розмірі сплаченого судового збору.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 10-13, 76-82, 133, 141, 258-259, 263, 353, 354 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та стягнення грошової компенсації вартості майна задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 транспортний засіб марки Ford, модель Kuga, 2015 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 транспортного засобу марки Ford, модель Kuga, 2015 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 в розмірі 261 872 (двісті шістдесят одна тисяча вісімсот сімдесят дві) гривні 00 (нуль) копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 2618 (дві тисячі шістсот вісімнадцять) гривень 72 (сімдесят дві) копійки, витрати за проведення експертного дослідження в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень 00 (нуль) копійок, витрати на правову допомогу в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 (нуль) копійок.

Відомості про позивача : ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою : АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_4 виданий 11 червня 2014 року Малинським РС УДМС України в Житомирській області.

Відомості про відповідача : ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_5 , зареєстрований за адресою : АДРЕСА_1 ,, паспорт серії НОМЕР_6 виданий 11 квітня 2006 року Бориспільським МРВ ГУ МВС України в Київській області.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Бориспільський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення виготовлено 09 листопада 2023 року.

Суддя Л.В. Яковлєва