Справа №:755/283/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" листопада 2023 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Арапіної Н.Є.

з секретарями Сич В.С., Цалко Д.М.

за участі

представника позивача Хитрової Л.В.

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

відповідача ОСОБА_5

представника відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ОСОБА_6 ,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про поновлення строку звернення до суду з позовом, відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної підприємству працівником,

в с т а н о в и в :

позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів про поновлення строку звернення до суду з позовом, відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної підприємству працівником. Свої вимоги мотивував тим, що відповідач ОСОБА_2 у період з 09 вересня 2013 року по 05 листопада 2019 року, відповідач ОСОБА_4 у період з 25 березня 2015 року по 18 жовтня 2019 року, відповідач ОСОБА_5 у період з 16 червня 2015 року по 18 жовтня 2019 року працювали у позивача водіями-інкасаторами-охоронцями. З відповідачами укладено договори про повну матеріальну відповідальність. 22 липня 2019 року екіпаж інкасації у складі відповідачів заступив на зміну, з ним був укладено договір про колективну(бригадну) матеріальну відповідальність. 22 липня 2019 року екіпаж інкасації проводив інкасацію. В цей час невстановлена особа, відкривши задні двері інкасаторського автомобіля Volkswagen Т5 державний номерний знак НОМЕР_1 , заволоділа грошовими коштами на загальну суму 1 064 474,41 грн. За фактом пограбування інкасаторського автомобіля відкрито кримінальне провадження за ч. 5 ст. 186 КК України. В ході службової перевірки було встановлено, що при інкасації відповідачі використовували задні двері. В автомобілі знаходилася скоба для закриття задніх дверей, однак інкасатори скобу не використовували за призначенням. Відповідачами частково погашена сума боргу у розмірі 24 906,58 грн. Просить поновити строк на звернення до суду із позовом, стягнути солідарно з відповідачів у відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 1 039 567,63 грн та суму сплаченого судового збору у розмірі 15 593,51 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 14 січня 2021 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строку для усунення недоліків.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 15 лютого 2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06 квітня 2021 року постановлено: витребувати у Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (49094, вул. Набережна Перемоги, 30, м. Дніпро) належним чином завірену інформацію та документи:

- чи був поданий сигнал тривожного сповіщення 22 липня 2019 року водієм-охоронником автомобіля марки «Volkswagen Т5», д/н НОМЕР_2 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» по системі відстеження рухомих об`єктів (з наданням копій відповідних підтверджуючих документів);

- у разі, якщо такий сигнал був поданий, яким чином Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» було відреаговано на сигнал тривожного сповіщення та на який номер телефону і кому (з вказанням прізвища, імя, по-батькові та займаної посади) було здійснено зворотній дзвінок (з наданням копій відповідних підтверджуючих документів);

- за якою бригадою інкасації Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (з вказанням прізвищ, імен, по-батькові та займаних посад) 22 липня 2019 року був закріплений інкасаторський автомобіль марки «Volkswagen Т5», д/н НОМЕР_2 (з наданням копій відповідних підтверджуючих документів);

- чи було надано Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» після пограбування інкасаторського автомобілю марки «Volkswagen Т5», д/н НОМЕР_2 , яке сталося 22 липня 2019 року, систему відстеження рухомих об`єктів територіальним органам національної поліції та НБУ (з наданням копій відповідних підтверджуючих документів).

Протокольною ухвалою суду від 06 квітня 2021 року закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду по суті.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12 серпня 2021 року позовну заяву Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної шкоди залишено без розгляду.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 15 вересня 2021 року у задоволенні заяви відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за участю заінтересованих осіб Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», ОСОБА_2 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного суду від 01 листопада 2021 року ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 12 серпня 2021 року про залишення позову без розгляду скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 07 вересня 2022 року клопотання представника відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - ОСОБА_6 про застосування заходів процесуального примусу та зобов`язання надати відповіді на питання, які були поставлені у відзиві задоволено частково: зобов`язати Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» надати відповіді на питання, які були поставлені у відзиві, а саме:

- Якими доказами Позивачем встановлено факт викрадення (втрата) у нього 22 липня 2019 року наступних валютних цінностей: 1200 EUR, 10 300 доларів США, 763 800,00 грн.?

- Які було проведено Позивачем дії для встановлення причин крадіжки (втрати) наступних валютних цінностей: 1200 EUR, 10 300 доларів США, 763 800,00 грн.?

- Чи проводилася експертиза замикальних та запобіжних (контрольних) пристроїв (засобів) автомобіля Volkswagen Т5, д.н. НОМЕР_1 ? Які її результати?

- Чи проводилося у Позивача фіксування спрацюванню кнопки тривожної сигналізації автомобіля Volkswagen Т5, д.н. НОМЕР_1 в період часу з 20:50 до 21:00 22 липня 2019 року?

- Хто, згідно посадової інструкції Позивача, станом на 22 липня 2019 року, відповідав за технічний стан автомобіля Volkswagen Т5, д.н. НОМЕР_1 та його відповідність вимогам Інструкції з організації інкасації коштів та перевезення валютних цінностей банків в Україні, затвердженої Постановою Правління НБУ від 31 березня 2017 року № 29?

- Які були посадові обов`язки керівника Напрямку перерахунку та інкасації коштів РП ОСОБА_7 та провідного спеціаліста з безпеки інкасації УБ по філії Розрахунковий центр ОСОБА_8 станом на 22 липня 2019 року?

- Яким документом підтверджується відповідність технічного стану та укомплектованості автомобіля Volkswagen Т5, д.н. НОМЕР_1 вимогам Інструкції з організації інкасації коштів та перевезення валютних цінностей банків в Україні, затвердженої Постановою Правління НБУ від 31 березня 2017 року №29?

- Якими документами регулюються трудові обов`язки відповідачів?

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 29 листопада 2022 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою суду від 25 вересня 2023 року у задоволенні клопотання представника позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» Хитрової Любові Володимирівни про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції відмовлено.

02 листопада 2023 року розгляд справи закінчено ухваленням рішення по суті вимог.

Представник позивача Хитрова Л.В. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги. Дала пояснення, аналогічні викладеним в уточненому позові.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав з підстав, викладених у відзиву.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав, підтримав пояснення представника ОСОБА_3 .

Представник відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 - ОСОБА_6 в судовому засіданні позов не визнав з підстав, викладених у відзиву.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судовому засіданні позов не визнали, підтримали пояснення представника ОСОБА_6 .

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні правовідносини.

Відповідач ОСОБА_2 у період з 09 вересня 2013 року по 05 листопада 2019 року, відповідач ОСОБА_4 у період з 25 березня 2015 року по 18 жовтня 2019 року, відповідач ОСОБА_5 у період з 16 червня 2015 року по 18 жовтня 2019 року працювали у позивача водіями-інкасаторами-охоронцями (а.с.104зв.-106зв,112-114,122-124, том 1).

За заявою позивача про вчинення 22 липня 2019 року пограбування інкасаторського автомобіля та викрадення грошових коштів відкрито кримінальне провадження, про що внесені відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с. 62, том 1, том 1).

Позивач просив про стягнення з відповідачів солідарно у відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної підприємству працівником, у розмірі 1 329 939,51 грн.

Підставою зазначено, що шкода виникла у результаті неналежного виконання відповідачами своїх обов`язків про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості матеріальних цінностей, переданих їм для зберігання, передбачених договором про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність.

На підтвердження позовних вимог суду надано копію трудового договору, укладеного між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 (а.с.104зв.-106,том 1); копію договору про повну матеріальну відповідальність, укладеного між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 (а.с.103-104,том 1); письмові пояснення відповідача ОСОБА_2 (а.с. 107-108, том 1); копію трудового договору, укладеного між позивачем та відповідачем ОСОБА_5 (а.с.122-124,том 1); копію договору про повну матеріальну відповідальність, укладеного між позивачем та відповідачем ОСОБА_5 (а.с.125-126,том 1); письмові пояснення відповідача ОСОБА_5 (а.с.130-134, том 1); копію трудового договору, укладеного між позивачем та відповідачем ОСОБА_4 (а.с.112-114,том 1); копію договору про повну матеріальну відповідальність, укладеного між позивачем та відповідачем ОСОБА_4 (а.с.115-116,том 1); письмові пояснення відповідача ОСОБА_4 (а.с. 119-121, том 1); виписку з дебітового рахунку про відшкодування шкоди 27 серпня 2019 року (а.с. 135-137, том 1); копію витягу з службового розслідування від 11 жовтня 2019 року за фактом пограбування інкасаторського автомобіля та викрадення грошових коштів (а.с.138-139, том 1); копії прибутково-видаткових ордерів (а.с.140-141, том 1); копію витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с.144, том 1); копію фото таблиці з камер відеоспостереження 22 липня 2019 року (а.с.150-160 том 1); копії касових ордерів від 22 липня 2019 року (а.с.163-168, том 2); довідку банка про розмір завданої шкоди (а.с.169, том 2); копії журналів видачі цінностей (а.с.170-187, том 2); витяг з електронного журналу вкладень цінностей в інкасаторські сумки (а.с.188, том 2); копії матеріалів кримінального провадження (а.с.1-156, том 3); копію акту перевірки працездатності системи центрального замку автомобіля номерний знак НОМЕР_1 (а.с.157, том 3); копію посадової інструкції керівника автогосподарства провідного водія РП, затвердженої наказом № PR/18-2018-6689437 від 27 березня 2018 року (а.с.158-161, том 3); посадові інструкції водія-інкасатора-охоронця та протоколи атестації (а.с.162-182, том 3); копії журналу проведення інструктажу та журналів реєстрації інструктажів з питань охорони праці на робочому місці (а.с.183-189, том 3); копію відомостей про проведення додаткового навчання (а.с.190-192, том 3); копію розпорядження №PR/18-2018 від 26 листопада 2018 року про заборону інкасатору подальшого руху до точки інкасування без механічного блокування і фізичної перевірки закриття зсувних бічних дверей автомобіля зовні (п.3.9) (а.с.193-194, том 3); копію наказу №PR-2012-6935733 від 19.09.2012 «Про введення одного нічного маршруту інкасації в кожному РП» (а.с.195-196, том 3); копію Положення про інкасацію (а.с.197-223 том 3); копію Посадової інструкції «Інкасатора-водія(черговий) ГО», затвердженої наказом №PR/18-25 від 23.12.2021 (а.с.224-232 ,том 3); копію документів про відповідність інкасаторського автомобіля вимогам згідно з ДСТУ 3975-2000 (а.с.233-234, том 3).

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, в якому зазначив, що позивачем виявлено заподіяння шкоди 22 липня 2019 року, тому річний термін для звернення до суду сплив 22 липня 2020 року. Позивач вказав, що подав позовну заяву 09 червня 2020 року, проте вказаний позов до суду не надходив. Однак позивач не був позбавлений права відслідкувати відправлення на сайті Укрпошти за трек-номером та повторно подати позов до закінчення строку позовної давності. Тому вважає неповажними причини пропуску процесуального строку. Договір про повну матеріальну відповідальність є неукладеним, оскільки підписаний неповноважною особою та після вчинення пограбування інкасаторського автомобіля. Договір про колективну(бригадну) матеріальну відповідальність не підписаний відповідачем. У відповідача відсутня винні дії щодо спричинення матеріальної шкоди. Автомобіль Volkswagen Т5 державний номерник знак НОМЕР_1 не був закріплений за відповідачами та був у незадоволеному стані: несправна кнопка тривожної сигналізації, задні двері не були обладнані ригелем для блокування третього покоління. Не проведено інструктаж бригади інкасації. У Висновку зазначено, що керівник напрямку перерахунку та інкасації коштів ОСОБА_7 не виконав контроль з блокування та опломбування задніх дверей на автомобілі з трекерами 3-го покоління, що сприяло пограбуванню автомобіля через задні двері. При інкасації на маршруті дійсно інколи використовувалися задні двері автомобіля, але тільки у крайньому випадку при інкасації банкоматів, оскільки діставати банкомати через внутрішні двері автомобіля було ускладено. В договорі про колективну(бригадну) матеріальну відповідальність передбачено спеціальний порядок відшкодування шкоди, пропорційно місячній тарифній ставці і фактичному відпрацьованому часу за період від останньої інвентаризації до дня виявлення шкоди. (а.с.184-193, том 1).

На підтвердження надано роздруківку листування у групі «Viber» (а.с. 194, том 1)

Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_6 скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, в якому зазначив, що в порушення вимог до технічного оснащення оперативного автотранспорту відповідно до постанови № 29 від 31 березня 2017 року «Про затвердження Інструкції з організації інкасації коштів та перевезення валютних цінностей банків України» задні двері автомобіля не були обладнені ригелем замків дверей; була відсутня наявність звукової, світлової сигналізації незачинених ригельних замків дверей. Ввечері 22 липня 2019 року під час вечірньої інкасації торгових точок відповідач ОСОБА_5 почав помічати, що задні двері автомобіля під час руху час від часу розблоковувалися центральним замком, про що написав у групу «Viber» по транспорту про цю проблему ОСОБА_9 . В позову не зазначено порушення конкретного пункту трудового договору чи Інструкції. Екіпаж не брав на себе зобов`язань щодо забезпечення справності та безпечності замків, а тому нанесення банку матеріальної шкоди внаслідок такої несправності не має причинно-наслідкового з`вязку з діями відповідачів (а.с. 203-212, том 1)

На підтвердження надано роздруківку листування у групу «Viber» (а.с. 213, том 1)

Відповідач ОСОБА_5 у встановлений строк не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву та доказів на підтвердження свої заперечень.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. Межі матеріальної відповідальності працівників диференціюються залежно від форми вини працівника, характеру допущеного ним порушення обов`язків, виду майна, якому заподіяна шкода, і трудової функції, що виконується працівником.

Пунктом 3 постанови № 14від 29 грудня 1992 року Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» передбачено, що у відповідності зі ст. 130 КЗпП відшкодування шкоди проводиться незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності за дії (бездіяльність), якими заподіяно шкоду підприємству. При розгляді справи необхідно з`ясувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функції працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які б забезпечували схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника.

Згідно п. 8 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками від 29.12.1992 року № 14, при розгляді справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілості майна та інших цінностей переданих йому для зберігання або інших цілей ( п.1 ст.134 КЗпП), суд зобов`язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно ст.135-1 може бути укладено такий договір та чи був він укладений. За відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладено лише обмежену матеріальну відповідальність.

КЗпП України передбачає два види матеріальної відповідальності: обмежену (ст. ст.132, 133 КЗпП України) й повну (ст. 134 КЗпП України).

Відповідно до п. 1 ст. 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до ст. 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

В частинах 2,3 ст.135-2 КЗпП України зазначено, що колективна (бригадна) матеріальна відповідальність установлюється власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації. Письмовий договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність укладається між підприємством, установою, організацією і всіма членами колективу (бригади).

В правовому висновку, викладеному у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 25.10.2018 року у справі № 491/961/16-ц зазначено, що розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або інших цілей (пункт перший статті 134 КЗпП України), суд зобов`язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно з статтею 135-1 КЗпП України може бути укладено такий договір та чи був він укладений.

Проте, варто зазначити, що відповідно до Закону України «Про дерадянізацію законодавства України» майже усі нормативно-правові акти Союзу РСР та Української РСР (Української СРР) або втратили чинність, або перестали застосовуватись на території України або були змінено відповідно до теперішніх реалій.

Відповідно до Додатку № 1 Закону України «Про дерадянізацію законодавства України» визначений Перелік актів органів державної влади і органів державного управління Союзу РСР, що не застосовуються на території України відповідно до пункту 1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України. У п. 362 вказаного Додатку зазначено про Указ Президії Верховної Ради СРСР від 13 липня 1976 року № 4204-IX «Об утверждении Положения о материальной ответственности рабочих и служащих за ущерб, причиненный предприятию, учреждению, организации» (із наступними змінами).

У межах вказаного Указу Президії Верховної Ради СРСР у п. 11 зазначено, що письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли 18-річного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Радою Міністрів СРСР.

Як наслідок, Перелік, що був Додатком №1 до постанови Держкомпраці СРСР та Секретаріату ВЦРПС від 28.12. 1977 р. №447/24 (зі змінами та доповненнями, внесеними постановою Держкомпраці СРСР та Секретаріату ВЦРПС від 14.09.1981 року №259/16-59) перестав застосовуватись на території України.

Тому, під час укладення договорів про повну матеріальну відповідальність варто керуватись статтею 135-1 Кодексу законів про працю України, у якій зазначено, що письмовий договір про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівником, який досяг вісімнадцятирічного віку та:

1) займає посаду або виконує роботу, безпосередньо пов`язану із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або використанням у процесі виробництва переданих йому цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (станом на сьогодні такий Перелік посад, який затверджений Кабінетом Міністрів України - відсутній);

2) виконує роботу за трудовим договором про дистанційну роботу або про надомну роботу і користується обладнанням та засобами роботодавця, наданими йому для виконання роботи.

Отже, у зв`язку із відсутністю, станом на сьогодні, затвердженого переліку посад і робіт з якими підприємство, установа, організації може укласти договір про повну (індивідуальну) матеріальну відповідальність, роботодавцю не заборонено самостійно визначати такі категорії працівників (з урахуванням умов, встановлених статтею 135-1 КЗпП України) у локальному документі (наказі, погодженому з трудовим колективом або профспілкою), правилах внутрішнього трудового розпорядку, колективному договорі) з якими можливо укласти договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність.

Відповідно до ст. 135-3 розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами. У разі розкрадання, недостачі, умисного знищення або умисного зіпсуття матеріальних цінностей розмір шкоди визначається за цінами, що діють у даній місцевості на день відшкодування шкоди. На підприємствах громадського харчування (на виробництві та в буфетах) і в комісійній торгівлі розмір шкоди, заподіяної розкраданням або недостачею продукції і товарів, визначається за цінами, встановленими для продажу (реалізації) цієї продукції товарів. Законодавством може бути встановлено окремий порядок визначення розміру шкоди, що підлягає покриттю, в тому числі у кратному обчисленні, заподіяної підприємству, установі, організації розкраданням, умисним зіпсуттям, недостачею або втратою окремих видів майна та інших цінностей, а також у тих випадках, коли фактичний розмір шкоди перевищує її номінальний розмір. Розмір підлягаючої покриттю шкоди, заподіяної з вини кількох працівників, визначається для кожного з них з урахуванням ступеня вини, виду і межі матеріальної відповідальності.

Отже, вирішуючи спір щодо відшкодування працівником майнової шкоди, заподіяної підприємству, необхідно встановити: коло трудових обов`язків працівника, визначених трудовим договором, наявність трудового майнового правопорушення - невиконання або неналежне виконання покладених на нього трудових обов`язків, розмір спричиненої майнової шкоди, за яких обставин заподіяна шкода, чи спричинена шкода діями працівника, чи спричинена шкода з корисних мотивів, який ступінь вини працівника за заподіяну шкоду (за виключенням прямої дійсної шкоди), в якому обсязі майнової шкоди несе відповідальність працівник за встановлених фактичних обставин.

Судом встановлено, що 22 липня 2019 року внаслідок пограбування інкасаторського автомобіля та викрадення грошових коштів позивачу спричинена матеріальна шкода, залишок невідшкодованої відповідачами матеріальної шкоди складає у розмірі 1 039 567,63 грн.

Згідно висновку службового розслідування від 11 жовтня 2019 року за фактом пограбування інкасаторського автомобіля та викрадення грошових коштів підтверджено факт порушень вимог Інструкції «З організації інкасації коштів та перевезення валютних цінностей банків в Україні», затвердженої постановою Правління Національного банку України № 29 від 31 березня 2017 року, пп 5.5 п. 5 Положення про порядок організації інкасації коштів та перевезення валютних цінностей у банківських установах ПАТ КБ "ПриватБанк", затвердженого наказом № СП-2015-6502358 від 11.02.2015року, Інструкції по охороні праці для співробітників підрозділів перевезення цінностей та інкасації банку № З, затвердженої наказом № PR-2015-7128573 від 20.11.2015 з боку водіїв-інкасаторів-охороників ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5

22 липня 2019 року з відповідачами укладено договір про колективну(бригадну) матеріальну відповідальність (а.с.59-61, том 4).

Згідно п. 5 вказаного договору, заподіяна колективом(бригадою) шкода підприємству, установі, організації, яка підлягає відшкодуванню, розподіляється між членами колективу(бригади) пропорційно місячній тарифній ставці(посадовому окладу) і фактично відпрацьованому часу за період від останньої інвентаризації до дня виявлення шкоди.

Твердження відповідачів та їх представників про спеціальний порядок відшкодування шкоди за договором про колективну(бригадну) матеріальну відповідальність, а саме, пропорційно місячній тарифній ставці і фактичному відпрацьованому часу за період від останньої інвентаризації до дня виявлення шкоди спростовується змістом п.6.1 трудового контракту, в якому визначена оплата праці щомісячно у розмірі посадового окладу згідно штатного розкладу.

За встановлених обставин суд дійшов висновку про порушення відповідачами п.п.3.8 п.3 Інструкції по охороні праці для співробітників підрозділів перевезення цінностей та інкасації банку № 3, затвердженої наказом № PR-2015-7128573 від 20.11.2015 «Про перегляд інструкції по техниці безпеки», якою передбачено під час зупинки автомобіля інкасації, водій після виходу членів бригади для проведення інкасації повинен заблокувати всі двері автомобіля, зачинивши їх центральним замком та на механічний блокіратор (замок ригельного типу), двері автомобіля, в т.ч. задні на механічний блокіратор (замок ригельного типу) не заблокували, що дало змогу вільного доступу до багажного відсіку автомобіля зловмиснику та викрадення ним грошових коштів.

Щодо вимог про поновлення строків звернення до суду, судом встановлені такі обставини.

В обґрунтування позивач вказав, що подав позовну заяву 09 червня 2020 року, проте вказаний позов до суду не надходив.

Відповідачі заперечували проти цієї обставини, посилаючись, що позивач не був позбавлений права відслідкувати відправлення на сайті Укрпошти за трек-номером та повторно подати позов до закінчення строку позовної давності. Заподіяння шкоди виявлено 22 липня 2019 року, тому річний термін для звернення до суду сплив 22 липня 2020 року.

Частиною третьою статті 233 КЗпП України визначено, що для звернення роботодавця до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» судам роз`яснено, що необхідно перевіряти, чи додержаний власником або уповноваженим ним органом встановлений статтею 233 КЗпП України річний строк з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення до суду з позовом про її відшкодування. Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником. Днем виявлення шкоди, встановленої в результаті інвентаризації матеріальних цінностей, при ревізії або перевірці фінансово-господарської діяльності підприємства, установи, організації, слід вважати день підписання відповідного акта або висновку.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" встановлені статтями 228, 233 строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений ст.233 КЗпП України місячний строк, поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору.

Якщо місячний та тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав.

Оскільки при пропуску місячного і тримісячного строку у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з`ясовує не лише причини пропуску строку, а всі обставини справи, права і обов`язки сторін.

Судом встановлено, що згідно реєстру згрупованих відправлень позивач звернувся до суду 09 червня 2020 року, проте подальший рух справи не відбувся (а.с.74,75, том 1)

Водночас, вирішуючи питання поновлення строків на звернення до суду, суд бере до уваги існування починаючи з березня 2020 року загальновідомих обставин, а саме поширення коронавірусної хвороби, що було об`єктивною перешкодою для звернення до суду у межах встановленого строку позовної давності, оскільки спричинило дисфункцію численних сфер діяльності.

Отже, суд вбачає підстави для поновлення позивачу строку на звернення до суду із позовом.

Тому позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про поновлення строку звернення до суду з позовом, відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної підприємству працівником, підлягають задоволенню повністю: Поновити Акціонерному товариству Комерційний банк «Приватбанк» строк на звернення до суду із позовом. Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», , місцезнаходження за адресою: 01001, вул. Грушевського, 1-д, м. Київ, у відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної підприємству працівником, у розмірі 1 039 567 ( один мільйон тридцять дев`ять тисяч п`ятсот шістдесят сім) грн 63 коп.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 15 593,51 грн, який у відповідності до ст. 133, 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачів по 5 197,84 грн з кожного (15 593,51 грн: 3).

Керуючись ст.ст. 130, 134, 135-1, 135-2, 135-3, 138, 233, 234 КЗпП України, п. 4 постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів", п.п. 3, 8, 20 постанови № 14 від 29 грудня 1992 року Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками, ст.ст. 12, 13, 76, 81, 89, 133, 141, 142, 247, 259, 263, 264-265, 273 ЦПК України, суд , -

у х в а л и в :

Поновити Акціонерному товариству Комерційний банк «Приватбанк» строк на звернення до суду із позовом.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», , місцезнаходження за адресою: 01001, вул. Грушевського, 1-д, м. Київ, у відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної підприємству працівником, у розмірі 1 039 567 ( один мільйон тридцять дев`ять тисяч п`ятсот шістдесят сім) грн 63 коп.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», , місцезнаходження за адресою: 01001, вул. Грушевського, 1-д, м. Київ, витрати зі сплати судового збору в сумі по 5197 (п`ять тисяч сто дев`яносто сім) грн 84 коп. з кожного.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 10 листопада 2023 року.

Суддя Н.Є.Арапіна