Справа № 308/6022/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2023 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого судді Придачук О.А.

за участю секретаря судового засідання Бомбушкар В.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Пархоменко Микола Володимирович, до ТОВ «Вердикт Капітал», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клименко Роман Васильович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом згідно з яким просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 11112 від 16.07.2020 року, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. на користь ТОВ «Вердикт Капітал».

Позовні вимоги мотивує тим, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений на підставі кредитного договору № 290/014645-PR від 05.12.2011 року, який не підлягав нотаріальному посвідченню та відповідно нотаріально посвідчений не був. Зазначає, що ОСОБА_1 не визнає факту та суми заборгованості за вказаним кредитним договором. Окрім того, посилаючись на ст. 88 Закону України «Про нотаріат», зазначає, що термін дії кредитного договору закінчився 15.01.2013 року. Також зазначає, що за твердженням ТОВ «Вердикт Капітал» ним придбано право вимоги за кредитним договором № 290/014645-PR від 05.12.2011 року, де боржником нібито є ОСОБА_1 , Однак, ТОВ «Вердикт Капітал» не вказується та на даний час не має можливості встановити чи були договори про відступлення права вимоги щодо боргових зобов`язань посвідчені нотаріально.

Позивач та представник позивача у судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. У матеріалах справи наявна заява представника позивача про розгляд справи без участі сторони позивача, за наявними у справі матеріалами. Також представником позивача подано заяву про відшкодування судових витрат, згідно якої просить у разі задоволення позову стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати позивача, пов"язані з розглядом даної справи у сумі 3862,00 грн., з яких: 1362 грн. - сплачений судовий збір за подачу позовної заяви та заяви про забезпечення позову, 2500,00 грн. - витрати на правову допомогу.

В обгрунтування заяви зазначив, що 26.03.2021 року між ним, як адвокатом, та позивачем укладено договір про надання правової допомоги. Згідно додаткової угоди від 26.03.2021 року сторони домовилися, що даною додатковою угодою адвокат приймає доручення клієнта про надаання правової допомоги про визнання виконавчого напису № 11112 від 16.07.2020 року таким, що не підлягає виконанню та погоджили оплату клієнтом фіксованої суми гонорару (винагороди) за надання адвокатом правничої допомоги у розмірі 2500,00 грн. 30.08.2022 року ним як адвокатом, та ОСОБА_1 підписано акт прийняття - передачі наданої правової допомоги (виконаних робіт), у якому наведено деальний опис наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості. 01.09.2022 року ОСОБА_1 провів розрахунок, згідно вказаного акту та виставленого рахунку № 2/22 від 30.08.2022 року у сумі 2500 грн., що підтверджується квитанцією № 9280-0323-9369-2293 та меморіальним ордером від 01.09.2022 року

Представник відповідача та треті особи у судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву згідно якого просить відмовити у задоволенні позовних вимог. При цьому, суд констатує, що у даному відзиві відсутні посилання відповідача на конкретні обставини справи щодо оскаржуваного виконавчого напису. Крім того, відповідачем до суду подано клопотання про зменшення витрат на правову допомогу , у якому представник відповідача просить суд відмовити ОСОБА_1 у стягненні витрат на правничу допомогу з підстав зазначених у клопотанні, зокрема , що до позовної заяви не подано належних та допустимих документів, які б підтверджували оплату правничої допомоги.

Позивач подав відповідь на відзив у якому зазначив, що посилання відповідачем на п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою КМ України від 29.06.1999 року за № 1172 є необґрунтованим, оскільки постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 постанову КМ України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року було залишено без змін. Також зазначив, що згідно розрахунку реальної вартості кредиту та реальної процентної ставки, термін дії кредитного договору 0290/014645-PR закінчився 15.01.2013 року. Таким чином строк коли відносно даної ймовірної заборгованості міг бути вчинений виконавчий напис нотаріуса закінчився 15.01.2016 року, а виконавчий напис, який оскаржується вчинено 16.07.2020 року.

Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного.

Згідно ст. ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом.

Судом встановлено, що 16.07.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального кругу Київської області Гораєм О.С. вчинено виконавчий напис зареєстрований реєстрі за № 11112, згідно якого з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» стягнуто заборгованість в розмірі 15843,58 грн. за договором № 290/014645-PR від 05.12.2011 року, укладеним з акціонерним товариством «Укрсоцбанк», правонаступником усіх прав та обов`язків за яким є ТОВ «Вердикт Капітал».

Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Відповідно до розділу 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14, яка була залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року та Постановою Великої палати Верховного Суду від 20.06.2018 року відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року, було визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у тому числі: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості».

Зазначена постанова апеляційного суду у відповідності до п.4 ст. 254 КАС України (в редакції, що діяла на момент винесення постанови) набула законної сили з моменту проголошення, з 22 лютого 2017 року, а отже з цієї ж дати кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Як вбачається з оскаржуваного виконавчого напису, вчиняючи 16.07.2020 року виконавчий напис приватний нотаріус неправомірно керувався пунктом 2 Переліку документів у редакції постанови № 1172, яка на той час уже була нечинною згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, резолютивна частина якої була опублікована в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23.

Таким чином, в момент вчинення виконавчого напису 16.07.2020 року були відсутні правові підстави для його вчинення, а отже такий виконавчий напис не підлягає виконанню.

Окрім цього, неможливість вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, визначеної у відповідності до виконавчого напису від 16.07.2020 року була обумовлена й іншими обставинами.

Так, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного суду України від 05.06.2017 року у справі №6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачам документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів; для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною.

Верховний Суд в ухвалі від 15.04.2020 року у справі № 554/6777/17 зазначив, що у нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджують безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). Тому існують підстави для застосування частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» за аналогією закону, в тому числі й при вчиненні виконавчого напису за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором).

З наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, з огляду на те, що судом не встановлено факту отримання позивачем вимоги про наявність такої заборгованості, яка була надана нотаріусу.

При цьому, як вбачається з додатку № 1 до договору - розрахунку сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки кредит надавався строком на 13 місяців тобто, до 15.01.2013 року, в той же час виконавчий напис вчинений 16.07.2020 року, поза межами трирічного строку

Враховуючи вищевказане, суд приходить до висновку, що нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

За таких обставин суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріуса слід визнати таким, що не підлягає виконанню, та вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню у повному обсязі.

Враховуючи, що позов задоволено у повному обсязі, з відповідача, у відповідності до положень ч.1 ст. 141 ЦПК України, на користь позивача підлягають стягненню витрати, понесені позивачем по оплаті судового збору у розмірі 1362,00 грн., з яких 908,00 грн. судовий збір за подачу позовної заяви, 454,00 грн. судовий збір за подачу заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви (справа №308/5469/21).

Також, відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

В обгрунтування витрат на правничу допомогу позивачем подано договір про надання правової допомоги № 1В від 26.03.2021 року, додаткову угоду до договору про надання правової допомоги 1В від 26.03.2021 року, акт прийняття-передачі наданої правової допомоги від 30.08.2022 року, рахунок на оплату № 2/22 від 30.08.2022 року, меморіальний ордер від 01.09.2022 року про оплату ОСОБА_1 правової допомоги за довогором № 1В від 26.03.2021 року.

До подачі представником позивача заяви про відшкодування судових витрат (на підставі заявленого попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи) відповідачем, подано клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, яке мотивовано тим, що до позовної заяви не додано належних та допустимих документів, які б підтверджували оплату правничої допомоги, в тому числі документів, які б підтверджували перерахунок коштів адвокату в сумі 2500 грн., зокрема не надано доказів ведення Книги обліку доходів та витрат. А тому відповідач просить відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу.

Частинами четвертою-п`ятою статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Дослідивши подані представником позивача докази на підтвердження витрат на правничу допомогу суд уважає, що такі є доведеними та співмірними, тому вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу у розмірі 2500,00 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 12,13, 18, 81, 133,134,137,141, 258, 259, 263-265,352, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 16.07.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С.та зареєстрований в реєстрі за № 11112 про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» () заборгованості за кредитним договором № 0290/014645-PR від 05.12.2011 року, в сумі 15843,58 грн. та 650,00 грн. плати за вчинення виконавчого напису.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (, місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Кудрявський узвіз, буд. 5Б) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 ), сплачений судовий збір в розмірі 1362,00 (одна тисяча триста шістдесят дві грн. 00 коп. ) грн., а також витрати на правничу допомогу в розмірі 2500,00 (дві тисячі п`ятсот ) грн.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.А. Придачук