Справа № 203/6674/23
Провадження № 2-з/0203/82/2023
УХВАЛА

09 листопада 2023 року у місті Дніпрі суддя Кіровського районного суду м. Дніпропетровська Ханієва Ф.М., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс Банк», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович, Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Юрій Олександрович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

07 листопада 2023 року заявник ОСОБА_1 звернулася до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіди Володимира Олександровича за № 25008, вчиненого 30.08.2021 року, у виконавчому провадженні № 66995501 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованості у розмірі 18797,98грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.11.2023 року, цивільну справу № 202/6674/23, провадження № 2-з/0203/82/2023, було розподілено головуючому судді Ханієвій Ф.М., яка передана судді канцелярією суду 09.11.2023 року.

Суд, дослідивши матеріали справи, перевіривши додержання заявником вимог статті 151 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), вважає, що заяву слід повернути заявнику, з наступних підстав.

Вимоги до змісту заяви встановлені статтею 151 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 151 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Якщо заява про забезпечення позову подається до відкриття провадження у справі, в такій заяві додатково зазначаються повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) інших осіб, які можуть отримати статус учасника справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України, відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти. Реєстраційний номер облікової картки платника податків або паспортні дані інших сторін - фізичних осіб, які не є підприємцями, вказуються у випадку, якщо вони відомі заявнику.

В порушення ч. 6 ст. 151 ЦПК України до заяви не додано документ, що підтверджує сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі.

До заяви заявником додано заяву про відстрочення сплати судового збору.

В обґрунтування вимог заяви заявник зазначає, що відрахування з її заробітної лати здійснювалося і здійснюється, що в свою чергу дуже ускладнило її фінансовий стан.

Згідно з ч. 1, ч. 3 ст. 136 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

У відповідності до ч. 1, ч. 2 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних в кримінальних справ від 17.10.2014 року за № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що відповідно до статті 8 Закону № 3674-VI та статті 136 ЦПК єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо). Клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі 12 ЦПК повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Отже, доводи про відсутність можливості сплати коштів самі по собі не можуть бути підставою для звільнення від сплати судового збору, оскільки заявник має не лише навести обставини, які свідчать про його скрутне матеріальне становище, але й подати до суду відповідні докази.

Суд зазначає, що у ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» визначений вичерпний перелік осіб та умов, за яких суд може відстрочити сплату судового збору. Проте зазначені позивачем у заяві підстави для звільнення її від сплати судового збору не відповідають тим умовам, які відповідно до вимог ст. 8 Закону України «Про судовий збір», є правовою підставою для звільнення від сплати судового збору. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження неможливості сплати судового збору при пред`явленні до суду заяви про забезпечення позову, а лише надано лист з місця роботи та платіжні доручення, що підтверджують перерахування боргу за виконавчими провадженнями № 66998891, 66996765, 66995501 на користь приватного виконавця Лисенка Ю.О. за період з 24.12.2021 року по 26.10.2023 року. Тому, суд не бере до уваги зазначені позивачем твердження у клопотанні про відстрочення сплати судового збору щодо наявності підстав для звільнення її від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 8 Закону України «Про судовий збір».

Крім того, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається: до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо.

У відповідності до ч. 4 ст. 152 ЦПК України, у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, а у разі подання заяви про арешт морського судна - тридцяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

Так у заяві заявник зазначає, що майбутній позов буде підсудний саме Кіровському районному суду м. Дніпропетровська за місцем виконання виконавчого напису і посилається на правила альтернативної підсудності, встановлені ч. 12 ст. 28 ЦПК України, оскільки місцем виконання виконавчого напису є Південно-східне міжобласне територіальне відділення Антимонопольний комітет України, адреса якого: м. Дніпро, проспект Олександра Поля, 2, яка відноситься до Центрального району м. Дніпра, де працює заявник і куди направлено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника приватним виконавцем. Отже місце виконання виконавчого напису нотаріуса є місце її роботи. Проте суд зазначає, що доводи заявника з цього приводу є хибними, виходячи з наступного.

У відповідності до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Водночас, частиною 2 ст.24 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Так, згідно долученої до заяви копії заяви стягувача про примусове виконання від 22.09.2021 року, постанови про відкриття виконавчого провадження приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенка Юрія Олександровича від 01.10.2021 року, видно, що виконавчий напис пред`являвся стягувачем для примусового виконання приватному виконавцю за місцем проживання боржника ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ).

Відповідно до копії паспорта серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з 04.11.2020 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Тобто вказаний виконавчий документ поданий та прийнятий до примусового виконання приватним виконавцем за місцем проживання боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження», під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Звернення стягнення на заробітну плату боржника, що працює в Південно-східному міжобласному територіальному відділенні Антимонопольний комітет України, адреса якого: м. Дніпро, Центральний район, проспект Олександра Поля, 2, не свідчить, що виконавчий документ виконується саме за вказаною адресою, оскільки остання є місцезнаходженням юридичної особи, яке виконує (буде виконувати) постанову приватного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Крім цього, приватний виконавець не приймає до виконання виконавчі документи за місцем роботи боржника, що відповідає положенням ч. 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» (аналогічні висновки суду узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 29 жовтня 2020 року у справі №263/14171/19 (провадження № 61-21991св19).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

За приписами ч. 10 ст. 153 ЦПК України, суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

З урахуванням вказаних вище обставин, суд доходить висновку, що заява про забезпечення позову не відповідає вимогам вимог статті 151 ЦПК України, тому підлягає поверненню заявникам.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 151, 153, 353 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс Банк», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович, Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Юрій Олександрович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повернути заявникам.

Роз`яснити заявнику, що повернення заяви не перешкоджає їх повторному зверненню до суду з такою заявою, після усунення умов, що стали причинами для її повернення.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали суду.

Суддя Ф.М. Ханієва