Справа № 932/3916/23
Провадження № 2/932/1140/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2023 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Кудрявцевої Т.О.

при секретарі судового засідання - Рошошка Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

25.04.2023 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів. В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2018 року шлюб між нею та ОСОБА_2 було розірвано. Від шлюбу з відповідачем у них народилися діти: син ОСОБА_3 , 1999 року народження, та син ОСОБА_4 , 2012 року народження, який проживає з нею. 26 січня 2012 року між нею та відповідачем було укладено шлюбний договір, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Котенок Т.В., згідно з положеннями якого, а саме п.15, визначено, що у випадку розірвання шлюбу чи окремого проживання подружжя, діти подружжя проживатимуть разом із дружиною. Дружина зобов`язується не чинити перепони вільному спілкуванню чоловіка з ними, проведення спільного часу, в тому числі відпочинку і відпусток з ним, виховання чоловіком дітей, а також, за бажанням дітей, тимчасового проживання дітей разом із чоловіком. Чоловік зобов`язується утримувати дітей подружжя до досягнення ними повноліття. Подружжя погодили розмір щомісячних аліментних зобов`язань чоловіка (у грошовій чи майновій формі) в загальній сумі не менше 5 (п`яти) прожиткових мінімумів для відповідної категорії осіб на кожну дитину подружжя. Крім того, чоловік оплачує або компенсує повністю документально підтверджені витрати, які здійснені дружиною на лікування, навчання та відпочинок дітей подружжя до досягнення кожною дитиною повноліття, а в разі навчання дитиною у вищому навчальному закладі до досягнення нею 21-річного віку. Відпочинок, навчання та лікування дітей подружжя за межами України попередньо погоджуються з чоловіком. За змістом пункту 16 вказаного шлюбного договору, у випадку розірвання шлюбу чи окремого проживання подружжя до досягнення кожною дитиною подружжя повноліття чоловік зобов`язався утримувати дружину. Подружжя погодили розмір щомісячних грошових виплат чоловіка на таке утримання дружини в загальній сумі не менше 5 (п`яти) прожиткових мінімумів для відповідної категорії осіб.

Позивач зазначає, що 06.12.2022 року Дніпровським апеляційним судом Дніпропетровської області постановою по справі № 175/4362/20 частково задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання спільних дітей, постановлено стягнути ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість зі сплати аліментів на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (як колишньої дружини), за період з травня 2018 року по листопад 2020 року включно, у відповідності до умов шлюбного договору від 26.01.2012 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , у розмірі 624 635,00 коп. Станом на момент подання цієї позовної заяви заборгованість по аліментам відповідно до постанови Дніпровського апеляційного суду від 06.12.2022 року відповідачем не сплачено. Нею позивачем здійснено розрахунок пені за прострочення сплати аліментів на загальну суму 624 635,00 грн. Відповідачу було відомо, що він повинен здійснювати виплати по утриманню відповідно до умов шлюбного договору, але він ухилявся від виконання свого зобов`язання. Їй відомо, що матеріальний стан відповідача дозволяє йому своєчасно виконувати умови шлюбного договору та сплачувати за аліментними зобов`язаннями, оскільки він займається бізнесом, має достатню кількість заощаджень, прибутку, а також володіє певним рухомим та нерухомим майном, тому у неї є підстави вважати, що він умисно ухиляється від виконання своїх обов`язків.

Посилаючись на зазначене, позивач просить стягнути з ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати по аліментним зобов`язанням щодо утримання спільної неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та колишньої дружини ОСОБА_1 , за період з травня 2018 року по листопад 2020 року у розмірі 624 635,00 грн. на її ОСОБА_1 користь.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.04.2023 року для розгляду даної справи визначена суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Кудрявцева Т.О.

Ухвалою суду від 27.04.2023 року у даній справі відкрито загальне позовне провадження з призначенням проведення підготовчого засідання.

Ухвалою суду від 13.09.2023 року закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі з наведених у позовній заяві підстав, наполягав на їх повному задоволенні.

27.10.2023 року представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності та без здійснення фіксування судового процесу, зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала повністю, наполягаючи на відмові у заявлені позовних вимог, посилаючись на їх необгрунтованість, на те, що з розрахунку пені не зрозуміло на які аліменти нарахована ця пеня на утримання дитини чи дружини, вважала, що наданий позивачем розрахунок пені не можна брати до уваги, бо він не зрозуміло з яких сум розрахований та з урахуванням не визначення сторонами строку настання зобов`язань. Вважала, що нарахування та стягнення пені за заборгованість по утриманню дружини взагалі не можлива з огляду ані на шлюбний договір ані на Сімейний Кодекс України.

27.10.2023 року представник відповідача надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги не визнала, просила в позові відмовити.

Зважаючи на викладене, відповідно до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом 03.11.2023 року за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, заслухавши усні пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, ц ивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 18.07.1997 року.

Від шлюбу сторони мають дітей: сина ОСОБА_3 , 1999 року народження, та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2018 року шлюб між позивачкою та ОСОБА_2 було розірвано.

26 січня 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюбний договір, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Котенок Т. В. за реєстровим номером 81.

Відповідно до пункту 15 шлюбного договору, у випадку розірвання шлюбу чи окремого проживання подружжя діти подружжя проживатимуть разом із дружиною. Дружина зобов`язується не чинити перепони вільному спілкуванню чоловіка з ними, проведення спільного часу, в тому числі відпочинку і відпусток з ним, виховання чоловіком дітей, а також, за бажанням дітей, тимчасового проживання дітей разом із чоловіком. Чоловік зобов`язується утримувати дітей подружжя до досягнення ними повноліття. Подружжя погодили розмір щомісячних аліментних зобов`язань чоловіка (у грошовій чи майновій формі) в загальній сумі не менше 5 (п`яти) прожиткових мінімумів для відповідної категорії осіб на кожну дитину подружжя. Крім того, чоловік оплачує або компенсує повністю документально підтверджені витрати, які здійснені дружиною на лікування, навчання та відпочинок дітей подружжя до досягнення кожною дитиною повноліття, а в разі навчання дитиною у вищому навчальному закладі до досягнення нею 21-річного віку. Відпочинок, навчання та лікування дітей подружжя за межами України попередньо погоджуються з чоловіком.

За змістом пункту 16 вказаного шлюбного договору, у випадку розірвання шлюбу чи окремого проживання подружжя до досягнення кожною дитиною подружжя повноліття чоловік зобов`язався утримувати дружину. Подружжя погодили розмір щомісячних грошових виплат чоловіка на таке утримання дружини в загальній сумі не менше 5 (п`яти) прожиткових мінімумів для відповідної категорії осіб.

Позивачка проживає разом з сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постановою Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області від 06.12.2022 року у справі № 175/4362/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментним збов`язанням щодо утримання неповнолітньої дитини та дружини, стягнення додаткових витрат, понесених у зв`язку з навчанням, стягнення щомісячних аліментних виплати, рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 вересня 2021 року скасовано, та ухвалено нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволено частково, стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість зі сплати аліментів на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання ОСОБА_1 за період з травня 2018 року по листопад 2020 року включно, у відповідності до умов шлюбного договору від 26.01.2012 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , у розмірі 624 635 грн. 00 коп.

Станом на момент подання цієї позовної заяви заборгованість по аліментам відповідно до постанови Дніпровського апеляційного суду від 06.12.2022 року відповідачем не сплачено. Позивачем здійснено розрахунок пені за прострочення сплати аліментів на загальну суму 624 635,00 грн.

Встановлено, що не заперечувалося представником відповідача, відповідачу було відомо, що він повинен здійснювати виплати по утриманню дитини та дружини відповідно до умов шлюбного договору, які ним не виконувались. За твердженням позивача, матеріальний стан відповідача дозволяє йому своєчасно виконувати умови шлюбного договору та сплачувати за аліментними зобов`язаннями, оскільки він займається бізнесом, має достатню кількість заощаджень, прибутку, а також володіє певним рухомим та нерухомим майном, тому у неї є підстави вважати, що він умисно ухиляється від виконання своїх обов`язків. Вказане не спростовано представником відповідача в судовому засіданні.

Частинами першою, дев`ятою статті 7 Сімейного кодексу України встановлено, що сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Серед загальних засад регулювання сімейних відносин у частині другій статті 7 СК України закріплена можливість урегулювання цих відносин за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Стаття 9 СК України визначає загальні межі договірного регулювання відносин між подружжям, а саме: така домовленість не повинна суперечити вимогам СК України, іншим законам та моральним засадам суспільства. Під вимогами законів у цьому випадку слід розуміти імперативні норми, що встановлюють заборону для договірного регулювання відносин подружжя.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю

між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі (частини перша, друга статті 181 СК України).

Статтею 185 СК України визначено порядок участі батьків у додаткових витратах на дитину.

Частиною першою статті 189 СК України передбачено, що батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується.

Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (стаття 192 СК України).

Відповідно до частини першої статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Частиною другою статті 93 СК України передбачено, що майнові права та обов`язки подружжя як батьків можуть бути визначені шлюбним договором.

За змістом частини першої, другої статті 99 СК України сторони можуть домовитися про надання утримання одному з подружжя незалежно від непрацездатності та потреби у матеріальній допомозі на умовах, визначених шлюбним договором.

Якщо у шлюбному договорі визначені умови, розмір та строки виплати аліментів, то в разі невиконання одним із подружжя свого обов`язку за договором аліменти можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Встановлений частиною другою статті 189 СК України порядок стягнення аліментів за виконавчим написом нотаріуса не може бути перешкодою для звернення за захистом порушених прав до суду. Окрім того, законодавець передбачив додаткову можливість спрощеного стягнення аліментів за виконавчим написом нотаріуса саме в інтересах дітей з метою спрощення процедурних питань, але в жодному разі цим правом не обмежив право на судовий захист.

Договір, в тому числі шлюбний договір, насамперед, є категорією цивільного права, тому відповідно до статті 8 СК України у випадках договірного регулювання сімейних відносин повинні застосовуватися загальні норми статей 3, 6 ЦК України щодо свободи договору.

Статтею 6 ЦК України передбачено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Відповідно до статті статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з положеннями статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 статті 530 ЦК України).

За змістом статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Розв`язуючи вимоги про стягнення пені по аліментам, суд виходить із наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.

Частиною другою статті 197 СК України передбачено, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Лише за наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.

У п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року судам роз`яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України, неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки.

За таких обставин пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х 1 % х кількість днів заборгованості. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується із висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18), яка відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.

Стаття 6 Європейської конвенції з прав людини гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Стягнення неустойки (пені) спрямоване на підвищення захисту майнових прав дитини у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань одним із батьків, рівність прав і обов`язків батьків щодо дітей, у тому числі й щодо їх утримання.

Положенням частини 1 ст. 179 СК України визначено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Наявність заборгованості зі сплати аліментів свідчить про те, що дитина була позбавлена майна, що належить їй за законом. Стягнення пені за прострочення виконання аліментних зобов`язань є механізмом захисту порушеного права дитини на належне утримання.

Передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками.

В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Тобто відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає в усіх випадках, крім несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками.

Чинним законодавством передбачена презумпція вини особи, яка прострочила виконання зобов`язання. У зв`язку з цим на неї покладається тягар доведення протилежного. Якщо відповідач не спростує належним чином обставин позову, передбаченихстаттею 196 СК України, то це є підставою для покладення відповідальності зі сплати відповідної неустойки.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 208/7353/16-ц.

Як зазначено вище, за змістом пункту 15 шлюбного договору, укладеного 26.01.2012 року, у випадку розірвання шлюбу чи окремого проживання подружжя діти подружжя проживатимуть разом із дружиною. Дружина зобов`язується не чинити перепони вільному спілкуванню чоловіка з ними, проведення спільного часу, в тому числі відпочинку і відпусток з ним, виховання чоловіком дітей, а також, за бажанням дітей, тимчасового проживання дітей разом із чоловіком. Чоловік зобов`язується утримувати дітей подружжя до досягнення ними повноліття. Подружжя погодили розмір щомісячних аліментних зобов`язань чоловіка (у грошовій чи майновій формі) в загальній сумі не менше 5 (п`яти) прожиткових мінімумів для відповідної категорії осіб на кожну дитину подружжя. Крім того, чоловік оплачує або компенсує повністю документально підтверджені витрати, які здійснені дружиною на лікування, навчання та відпочинок дітей подружжя до досягнення кожною дитиною повноліття, а в разі навчання дитиною у вищому навчальному закладі до досягнення нею 21-річного віку. Відпочинок, навчання та лікування дітей подружжя за межами України попередньо погоджуються з чоловіком.

У пункті 16 вказаного шлюбного договору вказано, у випадку розірвання шлюбу чи окремого проживання подружжя до досягнення кожною дитиною подружжя повноліття чоловік зобов`язався утримувати дружину. Подружжя погодили розмір щомісячних грошових виплат чоловіка на таке утримання дружини в загальній сумі не менше 5 (п`яти) прожиткових мінімумів для відповідної категорії осіб.

Вбачається, що вказаний шлюбний договір є дійсним на час розгляду справи, таким, що є неукладеним не визнавався, не є зміненим чи розірваним, про зміст прав та обов`язків за цим договором, про правові наслідки укладеного ними правочину їм роз`яснено нотаріусом, і підписанням цього договору вони виявили своє виявлення щодо його умов та порядку виконання.

У позові позивач просить стягнути з ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати по аліментним зобов`язанням щодо утримання спільної неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та колишньої дружини ОСОБА_1 , за період з травня 2018 року по листопад 2020 року у розмірі 624 635,00 грн. на її ОСОБА_1 користь.

Як зазначено вище, постановою Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області від 06.12.2022 року у справі № 175/4362/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментним збов`язанням щодо утримання неповнолітньої дитини та дружини, стягнення додаткових витрат, понесених у зв`язку з навчанням, стягнення щомісячних аліментних виплати, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість зі сплати аліментів на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання ОСОБА_1 за період з травня 2018 року по листопад 2020 року включно, у відповідності до умов шлюбного договору від 26.01.2012 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , у розмірі 624 635 грн. 00 коп.

Таким чином, вказаною постановою Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області від 06.12.2022 року, яка вступила в законну силу, встановлено наявність заборгованості у ОСОБА_2 зі сплати аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання ОСОБА_1 за період з травня 2018 року по листопад 2020 року включно, у відповідності до умов шлюбного договору від 26.01.2012 року, у розмірі 624 635 грн. 00 коп. і відповідно до ст. 82 ЦПК України ці встановлені судовим рішенням обставини не підлягають доказуванню при розгляді даної цивільної справи.

Вбачається, що не заперечувалось представником відповідача, станом на момент подання цієї позовної заяви до суду вказана сума заборгованості по аліментам відповідно до постанови Дніпровського апеляційного суду від 06.12.2022 року відповідачем не сплачена.

Судом був перевірений розрахунок пені за прострочення сплати аліментів, здійснений позивачем, з яким суд погоджується у повному обсязі та вважає розмір пені за період з травня 2018 року по листопад 2020 року включно у розмірі 624 635,00 грн. обґрунтованим.

Разом з цим, відповідач ОСОБА_2 не довів, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання зі сплати аліментів, тому є підстави вважати його винним у виникненні заборгованості і стягнути з нього неустойку (пеню) у вказаному позивачем розмірі, оскільки саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

В судовому засіданні представник відповідача вважала, що нарахування та стягнення пені за заборгованість по утриманню дружини взагалі не можлива з огляду ані на шлюбний договір ані на Сімейний Кодекс України.

Разом з цим, суд вважає, про що зазначено вище, що оскільки договір, в тому числі шлюбний договір, насамперед, є категорією цивільного права, тому відповідно до статті 8 СК України у випадках договірного регулювання сімейних відносин повинні застосовуватися загальні норми ЦК України, зокрема статей 3, 6 ЦК України. Крім того, як зазначено у п.21 шлюбного договору від 26.01.2012 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , правовідносини сторін, що виникають у зв`язку з укладенням цього шлюбного оговору і нерегламентовані ним, регулюються відповідно до чинного сімейного та цивільного законодавства України або укладеними сторонами іншими договорами. Вбачається, що положеннями СК України передбачено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Таким чином, суд вважає такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги позивача ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 пені за прострочення сплати по аліментним зобов`язанням щодо утримання спільної неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та колишньої дружини ОСОБА_1 , за період з травня 2018 року по листопад 2020 року у розмірі 624 635,00 грн. на користь ОСОБА_1 .

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 6246,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись керуючись ст.ст. 4, 12, 76-81, 83, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272-273, 352-355 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , пеню (неустойку) за прострочення сплати по аліментним зобов`язанням щодо утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та колишньої дружини ОСОБА_1 , за період з травня 2018 року по листопад 2020 року включно у розмірі 624 635,00 гривень (шістсот двадцять чотири тисячі шістсот тридцять п`ять гривень) на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь держави судовий збір в сумі 6246,00 грн. (шість тисяч двісті сорок шість гривень).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Т.О. Кудрявцева