Справа № 755/2125/23
Провадження № 2/761/6503/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2023 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарі: Габунії М.Г.,

за участі

представника відповідача: Макаренко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

16.02.2023 року вказана позовна заява надійшла до Дніпровського районного суду м.Києва.

20.03.2023 року до Шевченківського районного суду м.Києва надійшла зазначена позовна заява за підсудністю.

В позовних вимогах позивач просить: стягнути з відповідача 1 000 000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним рішенням виконавчого органу Київської міської ради (київської міської державної адміністрації).

Вимоги обґрунтовані тим, що 12.09.2021 року відносно позивача складено протокол про адміністративне правопорушення №021067, згідно якого 12.09.2021 року о 12 годині 05 хвилин старшим інспектором КП «Київблагоустрій» виявлено порушення благоустрою - самовільне зайняття частини території об`єкту благоустрою складуванням будівельних матеріалів, чим порушено вимоги ст. 152 Кодексу України про адміністративні правопорушення, п. 20.1.1 Правил благоустрою м. Києва.

18.10.2021 року відбулось засідання адміністративної комісії при виконавчому органі Київської міської ради (Київській міській державній адміністрації) по справі про адміністративне правопорушення №2479, за результатами якої комісія винесла постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст.152 КУпАП.

Позивач, не погоджуючись з постановою, звернувся до суду з позовом до Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення від 18.10.2021 року №2479 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 152 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2022 року у задоволені адміністративного позову відмовлено.

Разом з тим, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.02.2023 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2022 року скасовано та прийнято постанову, якою адміністративний позов задоволено, а саме визнано протиправною та скасовано постанову Київської міської державної адміністрації від 18 жовтня 2021 року № 2479 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 152 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Як зазначає позивач, тривала боротьба та захист своїх прав його виснажила, у зв`язку з очікуванням рішення він не міг вести звичайний спосіб життя, почалися розлади в роботі, окрім того, вказана ситуація викликала у позивача розчарування в діяльності місцевої влади, як органів, покликаних сприяти захисту інтересів територіальної громади, що створило додаткове психічне напруження.

З посиланням на положення Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ст. 1176 ЦК України, позивач просив відшкодувати моральну шкоду в сумі 1 000 000,00 грн.

19.05.2023 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, в якому представник просить відмовити в задоволенні заявлених вимог на тій підставі, що позивач не надав доказів якими б підтверджував факт заподіяння йому моральних та фізичних страждань, наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням відповідача. Крім того, представник зазначив, що сам факт скасування апеляційним судом постанови про накладення на позивача адміністративного стягнення не є доказом заподіяння йому моральної шкоди та підставою для її відшкодування.

Відповідь на відзив до суду не надходила.

Позивач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, звернувся до суду із заявою про слухання справи в його відсутність.

В судовому засіданні представник відповідача просив відмовити в задоволенні заявлених вимог з підстав, викладених у відзиві.

А тому у відповідності до положень ст. 223 ЦПК України суд ухвалив про подальше слухання справи у відсутність позивача, який не з`явився в судове засідання.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані суду докази, вислухавши представника відповідача, врахувавши процесуальні заяви сторін, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, 12.09.2021 року старшим інспектором Комунального підприємства «Київблагоустрій» відносно позивача складено протокол про адміністративне правопорушення №021067, згідно якого 12.09.2021 року о 12 годині 05 хвилин виявлено порушення благоустрою - самовільне зайняття частини території об`єкту благоустрою складуванням будівельних матеріалів, чим порушено п. 20.1.1 Правил благоустрою м. Києва та вчинено правопорушення, передбачене ст. 152 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

18.10.2021 року відбулось засідання адміністративної комісії при виконавчому органі Київської міської ради (Київській міській державній адміністрації) по справі про адміністративне правопорушення, за результатами якої комісія винесла постанову №2479 якою позивача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.152 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1 020,00 грн.

ОСОБА_1 не погодився із постановою та звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення від 18.10.2021 року №2479 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 152 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2022 року (справа №243/665/22) у задоволені адміністративного позову відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.02.2023 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2022 року скасовано та прийнято постанову, якою адміністративний позов задоволено, а саме визнано протиправною та скасовано постанову Київської міської державної адміністрації від 18 жовтня 2021 року № 2479 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 152 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова в касаційному порядку не оскаржувалась.

Як зазначено в постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.02.2023 року контролюючий орган не довів належним чином наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, про яке йдеться в оскаржуваній постанові, в той час, як з матеріалів справи такого не вбачається.

Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України).

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22).

Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, що вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2022 року у справі № 415/1009/21 (провадження № 61-18055св21) зазначено, що:

«кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання. Тобто кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України».

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Згідно із ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 55 Конституції України визначено, що права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Частиною 1 вказаної статті визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статей 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

На підставі пункту 2 частини першої статті 1 зазначеного Закону в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 червня 2021 року у справі № 726/837/20 (провадження № 61-2647св21) зазначено, що:

«Підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини.

Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.».

Відповідно до ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

Зазначений висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 25 червня 2018 року, провадження № 61-496св18, від 11 липня 2018 року, провадження № 61-14157св18, від 25 липня 2018 року, провадження № 61-2986св18, що у встановленому законом порядку не спростовується відповідачем.

Отже, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Пунктами 3 та 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995р. передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

При цьому, суд відзначає, що в рішенні ЄСПЛ від 28 травня 1985р. у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

Суд вважає, що дії працівника відповідача щодо складання відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення відповідно до положень пункту 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди, оскільки закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно.

Суд звертає увагу, що обставинами, які безумовно вплинули на заподіяння позивачу моральної шкоди, яка полягає у понесені ним моральних (душевних) страждань є зокрема доведення своєї невинуватості, відчуття несправедливості, викликане складенням відносно нього постанови про вчинення адміністративного правопорушення за ст. 152 КУпАП, витрати зусиль спрямованих на захист своїх прав і свобод в суді.

Таким чином, наявність моральної шкоди, протиправність дій заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями заподіювача (складенням відносно позивача зазначеної вище постанови) встановлених під час розгляду справи не спростовано відповідачем.

Враховуючи те, що судом встановлено наявність спричиненої позивачу незаконними діями працівників відповідача моральної (немайнової) шкоди, при визначені її розміру суд виходить з конкретних обставин справи, характеру спричинених йому моральних страждань, які полягали саме у душевних стражданнях, яких позивач зазнав у зв`язку із неправомірним притягненням його до адміністративної відповідальності, що призвело до порушення його нормальних життєвих зв`язків, він був вимушений витрачати додатковий час та зусилля для захисту своїх прав, а також виходячи з принципів розумності та справедливості, визначає розмір такої шкоди в сумі 5 000,00 грн., відшкодування яких підлягає за рахунок коштів Державного бюджету України.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 7, 10, 76- 81, 244-245, 259, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 06 листопада 2023 року.

Суддя: Н.Г. Притула