ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2023 року

м. Київ

справа № 691/961/22

провадження № 61-11585св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Литвиненко І. В., Сердюка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Державна казначейська служба України, Черкаська обласна прокуратура,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Державної казначейської служби України в особі Головного управління Державної казначейської служби у Черкаській області на постанову Черкаського апеляційного суду від 18 липня 2023 року у складі колегії суддів Фетісової Т. Л., Гончар Н. І., Новікова О. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України (далі - ДКСУ), Черкаської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування.

Позовна заява мотивована тим, що 04 липня 2014 року Городищенський відділ поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області (далі - ВП ГУНП в Черкаській області) вніс відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) про кримінальне правопорушення за № 0000313, з попередньою кваліфікацією за частиною другою статті 121 КК України, зокрема, стосовно підозрюваного ОСОБА_1

08 липня 2014 року слідчий суддя Городищенського районного суду Черкаської області відносно підозрюваного ОСОБА_1 обрав міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком до 02 вересня 2014 року, термін дії якого неодноразово продовжувався.

01 грудня 2014 року до Городищенського районного суду Черкаської області на розгляд надійшов обвинувальний акт, затверджений прокурором Городищенського району Черкаської області, за обвинуваченням, зокрема, ОСОБА_1 за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною другою статті 121 КК України.

Городищенський районний суд Черкаської області своєю ухвалою від 21 квітня 2015 року відносно, зокрема, обвинуваченого ОСОБА_1 змінив міру запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт строком до 21 червня 2015 року.

Городищенський районний суд Черкаської області своєю ухвалою від 14 березня 2016 року змінив запобіжний захід у виді домашнього арешту на особисте зобов`язання строком до 04 травня 2016 року.

Городищенський районний суд Черкаської області своїм вироком від 29 листопада 2021 року, який Черкаський апеляційний суд своєю ухвалою від 13 вересня 2022 року залишив без змін, визнав ОСОБА_1 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 121 КК України, та виправдав у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення (злочину).

Таким чином, позивач ОСОБА_1 підозрювався, а в подальшому обвинувачувався у вчиненні тяжкого злочину, до нього застосовувалися заходи забезпечення кримінального провадження. Позивач 9 місяців утримувався під вартою, внаслідок чого був ізольований від суспільства, що є істотною мірою впливу на особу та кардинально змінює життя людини.

В результаті незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, тривалого судового розгляду, позивачеві спричинено моральну шкоду, що полягає у його душевних стражданнях та потребує додаткових зусиль в організації свого життя. Такі обставини негативно впливали на звичайний життєвий ритм ОСОБА_1 протягом майже 9 років.

Посилаючись на вищевказане, ОСОБА_1 просив суд стягнути з Державного бюджету України через ДКСУ шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на свою користь в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним перебуванням під слідством і судом протягом 8 років 2 місяців та 9 днів, загалом 98 місяців та 9 днів, кошти в сумі 637 000 грн.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

і мотиви їх ухвалення

Городищенський районний суд Черкаської області своїм рішенням від 08 травня 2023 року (у складі судді Подороги Л. В.) позов ОСОБА_1 задовольнив.

Стягнув з Державного бюджету України через ДКСУ шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 637 000 грн, завданої незаконним перебуванням під слідством і судом.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що, знаходячись під слідством та судом, зазнаючи обмеження прав внаслідок застосування запобіжних заходів, позивач зазнав моральних страждань. Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню в межах заявлених позивачем вимог.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції в частині формулювання резолютивної частини рішення, ДКСУ оскаржила його в апеляційному порядку.

Черкаський апеляційний суд своєю постановою від 18 липня 2023 року рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 08 травня 2023 року змінив, вказав в його резолютивній частині про те, що кошти на користь позивача стягуються з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України.

У решті рішення суду першої інстанції залишив без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді залишено за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що в цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема, й представляти державу в суді. У справах про відшкодування шкоди державою вона бере участь як відповідач через той орган, діяннями якого завдано шкоду. Хоча наявність такого органу для того, щоб заявити відповідний позов до держави України, не є обов`язковою. Участь у вказаних справах ДКСУ чи її територіальних органів не є необхідною. Суд першої інстанції, ухваливши правильне по суті судове рішення, на вказане не звернув уваги та помилково зазначив у резолютивній частині рішення про компенсацію моральної шкоди позивачу з Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку ДКСУ.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

28 липня 2023 року Державна казначейська служба України в особі Головного управління Державної казначейської служби у Черкаській області (далі - ДКСУ в особі ГУ ДКСУ у Черкаській області) звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Черкаського апеляційного суду від 18 липня 2023 року, в якій заявник просить змінити постанову суду апеляційної інстанції в частині розподілу судових витрат, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У касаційній скарзі як на підставу касаційного оскарження судових рішень заявник посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України (суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку).

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не врахував висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515цс19).

Заявник посилається на те, що звертаючись із апеляційної скаргою на рішення суду першої інстанції, ДКСУ просила лише змінити формулювання абзацу другого резолютивної частини рішення, при цьому сума відшкодування нею не оспорювалася, відтак судовий збір за подання апеляційної скарги підлягав сплаті у розмірі, виходячи з вимоги немайнового характеру.

У вересні 2023 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кучеренко Н. В., подав відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що для вирішення питання про розподіл судових витрат, понесених в суді апеляційної інстанції, ДКСУ мала б з звернутися до апеляційного суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, а не в порядку касаційного перегляду судового рішення в частині розподілу судових витрат.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Верховний Суд ухвалою від 02 серпня 2023 року відкрив касаційне провадження та витребував цивільну справу.

У вересні 2023 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Верховний Суд ухвалою від 12 жовтня 2023 року справу призначив до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що Городищенський районний суд Черкаської області своїм рішенням від 08 травня 2023 року позов ОСОБА_1 задовольнив.

Стягнув з Державного бюджету України через ДКСУ шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 637 000 грн, завданої незаконним перебуванням під слідством і судом.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 16 червня 2023 року у задоволенні клопотання ДКСУ про відстрочення сплати судового збору відмовлено. Апеляційну скаргу ДКСУ на рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 08 травня 2023 року залишено без руху та надано строк для сплати судового збору в сумі 9 555 грн, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

На виконання вказаної ухвали 22 червня 2023 року ДКСУ надіслала до апеляційного суду заяву про усунення визначених недоліків, надавши квитанцію про сплату судового збору у розмірі 9 555 грн.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 23 червня 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ДКСУ на рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 08 травня 2023 року.

27 червня 2023 року ДКСУ надіслала на адресу апеляційного суду заяву про повернення надміру сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги, обґрунтовуючи тим, що рішення місцевого суду заявником не оскаржується в частині розміру відшкодування моральної шкоди, а вимога про зміну формулювання резолютивної частини рішення, викладена в апеляційній скарзі, є вимогою немайнового характеру, відтак, з урахуванням розміру судового збору, який підлягав сплаті за подання апеляційної скарги, надміру сплачений ДКСУ судовий збір складає 8 066,40 грн (9 555 грн - 1 488,60 грн) та підлягає поверненню.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом доводів та вимог касаційної скарги, постанова апеляційного суду оскаржується в частині вирішення питання про розподіл судових витрат, понесених в суді апеляційної інстанції. В іншій частині судове рішення не оскаржується, а тому в касаційному порядку не переглядається.

Зазначеним вимогам закону постанова апеляційного суду в оскаржуваній частині відповідає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Предметом спору у справі, яка переглядається, є відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним перебуванням під слідством і судом протягом 8 років 2 місяців та 9 днів, загалом 98 місяців та 9 днів, у розмірі 637 000 грн.

За пунктом 3 частини третьої статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити: зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Наявність вартісного, грошового вираження матеріально?правової вимоги позивача свідчить про її майновий характер, який відображає ціну заявленого позову.

Отже, позовна вимога щодо відшкодування моральної шкоди є майновою вимогою, оскільки позивач її визначив у грошовому вимірі,

що узгоджується із правовою позицією, викладеною Верховним Судом

у постанові від 28 листопада 2018 року у справі № 761/11472/15-ц (провадження № 61-23674св18).

Закон України «Про судовий збір» визначає правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Відповідно до підпункту 1 пункту першого статті 4 Закону України «Про судовий збір» у редакції, чинній на час подання позову, ставка судового збору за подання фізичною особою позовної заяви майнового характеру складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 637 000 грн х 1 % = 6 370 грн.

Відповідно до підпункту 6 пункту першого статті 4 Закону України «Про судовий збір» у редакції, чинній на час подання апеляційної скарги, ставка судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду складає 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги, тобто 6 370 грн х 150 % = 9 555 грн.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції, ДКСУ, з урахуванням заяви про усунення недоліків, сплатила суму судового збору у розмірі 9 555 грн.

Заявник в касаційній скарзі посилається на те, що звертаючись із апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції, просив лише змінити формулювання абзацу другого резолютивної частини рішення, при цьому сума відшкодування ним не оспорювалася, відтак судовий збір за подання апеляційної скарги підлягав сплаті у розмірі, виходячи з вимоги немайнового характеру.

Так, ДКСУ в апеляційній скарзі просила абзац другий резолютивної частини рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 08 травня 2023 року:

«Стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, на користь ОСОБА_1 , в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним перебуванням під слідством і судом у сумі 637 000 (шістсот тридцять сім тисяч) грн. 00 коп.»

замінити на:

«Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним перебуванням під слідством і судом у сумі 637 000 грн».

З огляду на матеріали справи, після відкриття апеляційного провадження у справі і призначення справи до розгляду відповідно до ухвал Черкаського апеляційного суду від 23 червня 2023 року, ДКСУ подала до суду заяву про повернення надміру сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги, обґрунтовуючи тим, що рішення місцевого суду заявником не оскаржується в частині розміру відшкодування моральної шкоди, а вимога про зміну формулювання резолютивної частини рішення, викладена в апеляційній скарзі, є вимогою немайнового характеру, відтак, з урахуванням розміру судового збору, який підлягав сплаті за подання апеляційної скарги, надміру сплачений ДКСУ судовий збір складає 8 066,40 грн (9 555 грн - 1 488,60 грн) та підлягає поверненню.

Черкаський апеляційний суд своєю постановою від 18 липня 2023 року рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 08 травня 2023 року змінив, вказав в його резолютивній частині про те, що кошти на користь позивача стягуються з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України.

У решті рішення суду першої інстанції залишив без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді залишено за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Частково задовольняючи апеляційну скаргу, суд виходив з того, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України.

Також зазначено, що в цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді. У справах про відшкодування шкоди державою вона бере участь як відповідач через той орган, діяннями якого завдано шкоду. Хоча наявність такого органу для того, щоб заявити відповідний позов до держави Україна, не є обов`язковою. Участь у вказаних справах Державної казначейської служби України чи її територіальних органів не є необхідною.

Апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні клопотання про повернення частини сплаченого судового збору з підстав того, що його розмір мав розраховуватися як за вимогу немайнового характеру, обґрунтовано виходив з того, що за приписами статті 176 ЦПК України ціна позову у цій справі визначається сумою, яка стягується, тому відсутні підстави вважати, що скаржник оскаржував рішення суду в частині вирішення позовних вимог немайнового характеру. Зміна формулювання способу стягнення без зміни суми, що стягується також не свідчить про те, що предметом спору у справі були саме вимоги немайнового характеру, як помилково вважає скаржник.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи касаційної скарги про те, що сплачений ДКСУ судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на позивача, посилаючись на те, що останній звільнений від сплати судового збору, тому підлягає компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, апеляційний суд правильно виснував, що судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу, адже за результатами апеляційного перегляду судового рішення вирішення спору у справі на користь позивача по суті змін не зазнало.

Також слід зазначити, що відповідно до положень пункту третього статті 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Частиною четвертою статті 6 Закону України «Про судовий збір» визначено, що якщо скаргу (заяву) подано про перегляд судового рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги (заяви) вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум).

Разом з тим, звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 не заявляв вимог немайнового характеру, а вимога про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним перебуванням під слідством і судом має чітке грошове вираження матеріально правової-вимоги, що свідчить про її майновий характер, який відображає ціну заявленого позову.

Як на підставу касаційного оскарження, ДКСУ в особі ГУ ДКСУ у Черкаській області посилалось неврахування апеляційним судом висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515цс19).

У вказаній постанові вирішувалось питання щодо визначення належного відповідача у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, зокрема, органами державної виконавчої служби.

Так, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що «Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган.

Порядок виконання судових рішень про стягнення коштів з державного органу визначений Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05 червня 2012 року № 4901-VI, яким встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

ДКСУ та її територіальний орган можуть бути залучені до участі у справі з метою забезпечення завдань цивільного судочинства, однак їх незалучення не може бути підставою для відмови у позові.

Враховуючи вищевикладене, Велика Палата Верховного Суду вважає помилковим висновок суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні позову з підстав незалучення відповідного територіального органу ДКСУ. Відмовивши у задоволенні позову з формальних міркувань, апеляційний суд не переглянув справу по суті».

Таким чином, Велика Палата Верховного Суду у згаданій справі не вирішувала питання щодо розміру судового збору, який підлягав сплаті за подання апеляційної скарги в частині зміни резолютивної частини рішення суду першої інстанції, зокрема і за апеляційною скаргою ДКСУ, яка взагалі не була залучена до участі у справі.

Посилання заявника на пункти 50, 52 вказаної постанови Великої Палати Верховного Суду, а саме: «Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується виключно процесуальним законодавством… Судові витрати не є збитками в розумінні статті 22 ЦК України, не входять до складу ціни позову і не можуть стягуватися як збитки» не свідчить про те, що апеляційний суд в оскаржуваній постанові помилився з характером спірних правовідносин.

Посилання заявника на зазначені правові висновки Великої Палати Верховного Суду, як на нерелевантні, не спростовують висновків апеляційного суду, що судовий збір за подання апеляційної скарги на рішення суду про стягнення на користь позивача моральної шкоди сплачується як за вимогу майнового характеру, виходячи з ціни позову.

Верховний Суд не бере до уваги ті доводи, які не стосуються касаційного перегляду оскаржуваного судового рішення у межах вимог, встановлених статтею 400 ЦПК України.

З урахуванням наведеного доводи заявника, що стали підставою для відкриття касаційного провадження, не знайшли свого підтвердження. Висновки апеляційного суду у справі, що переглядається, не суперечать висновкам, викладеним у вказаній постанові Верховного Суду щодо застосування норм матеріального та процесуального права, на яку посилався заявник як на підставу касаційного оскарження судового рішення.

Таким чином, доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції в оскаржуваній частині норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваного судового рішення без змін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у цій справі оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державної казначейської служби України в особі Головного управління Державної казначейської служби у Черкаській області залишити без задоволення.

Постанову Черкаського апеляційного суду від 18 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий І. М. Фаловська

Судді В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко

І. В. Литвиненко

В. В. Сердюк