Справа № 201/6849/22
Провадження № 2/201/712/2023
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2023р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі: головуючого - судді - Ткаченко Н.В.

за участю секретаря Покопцевої Є.О.

за участю представника позивача адвоката Макушевої С.В.

за участю представника відповідачки адвоката Пихтіна К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, штрафних санкцій за договором позики та трьох відсотків річних,

В С Т А Н О В И В:

23.09.2022р. ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, штрафних санкцій за договором позики та трьох відсотків річних.

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 12.12.2022р. позов прийнято до розгляду, призначено розгляд в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання (а.с. №30).

Підготовче засідання у справі у відповідності до положень ст. 197, п.3 ч.2 ст. 200 ЦПК України проведено 03.10.2023р. (а.с. № 127). Під час проведення підготовчого засідання представнику відповідачки було відмовлено в задоволенні клопотання про допит свідка ОСОБА_3 від 03.07.2023р. з урахуванням заперечень представника позивача від 26.09.2023р. та положень ч.2 ст. 78 ЦПК України (а.с. № 97-98, 122-123, 127).

В обґрунтування позовних вимог представник позивача адвокат Макушева С.В. (діє за ордером від 22.09.2022р. а.с. № 7) зазначила, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено Договір позики від 19.08.2019р. №19/08/19-5, в подальшому до цього Договору було укладено п`ять Додаткових угод, а саме 18.11.2019р., 20.02.2020р., 26.06.2020р., 29.09.2020р. та 03.12.2020р. Цими Додатковими угодами вносилися зміни до п. 1,5,6 Договору, в тому числі було змінено графік повернення позики та строк повернення позики. Строк повернення позики за останньою угодою було визначено - до 19.02.2021р., а також було визначено суму, яка відповідачка остаточно повинна повернути позивачу (з урахуванням повернутої частини боргу, яка дорівнює 846 доларів США), а саме 162 989 грн. 42 коп., що еквівалентно 5 687 доларів США у відповідності до курсу АТ КБ «ПриватБанк» на день укладення Договору у сумі за 1 долар США = 28,66 грн. Відповідачка 03.12.2020р. видала розписку на остаточну суму боргу, яка підлягає поверненню.

Отже, за Договором позики від 19.08.2019р. (з урахуванням Додаткової угоди від № 5 від 03.12.2020р.) представник позивача просила стягнути суму основного боргу у розмірі 187 530 грн. (гривневий еквівалент суми 5 596 доларів США по курсу НБУ на день подачі позову), штраф у розмірі 691 985 грн. 70 коп., а також 3% річних за ст. 625 ЦК України у розмірі 5 687 грн. 55 коп., а разом - 885 203 грн. 25 коп., а також судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 7 081 грн. 63 коп.

20.03.2023р. відбулося уточнення позовних вимог у бік збільшення, а саме з відповідачки на користь позивача адвокат просила стягнути суму 911 759 грн. 35 коп., яка вже складалася з суми основного боргу у розмірі 193 155 грн. 90 коп. (гривневий еквівалент суми 5 687 доларів США по курсу НБУ на день подачі позову), штраф у розмірі 712 745 грн. 27 коп., а також 3% річних за ст. 625 ЦК України у розмірі 5 858 грн. 18 коп., а разом - 911 759 грн. 35 коп. (а.с. № 70).

Уточнення позовних вимог представник позивача обґрунтувала тим, що суму боргу, яку відповідачка повернула позивачу, а саме 846 доларів США слід відраховувати не від суми 5 596 доларів США, а від суми 5 687 доларів США, отже за вірним підрахунком сума, яку відповідачка повернула за Договором позики від 19.08.2019р. (з урахуванням Додаткової угоди від № 5 від 03.12.2020р.) становить 4 841 доларів США замість 4 700 доларів США.

Відповідачка позов не визнала, у відповідності до положень ст. 178 ЦПК України 21.02.2023р. до суду надійшов відзив на позов, по тексту якого представник відповідачки адвокат Пихтін К.В. (діє за ордером від 26.01.2023р. а.с. № 37) в обґрунтування заперечень представник відповідачки звертав увагу на те, що в розписці від 03.12.2020р. відсутня дата отримання коштів, а також на те, що борг ОСОБА_2 позивачу повернула, до відзиву долучив розписки від 18.11.2019р., 20.02.2020р., 26.06.2020р., 03.12.2020р. (а.с. № 53-57).

З урахуванням зазначених обставин представник відповідачки просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

По тексту відзиву представник відповідачки на випадок задоволення основної частини позовних вимог просив застосувати строки позовної давності до позовних вимог про стягнення пені у розмірі 691 985 грн. 70коп. (а.с. № 43-50).

27.02.2023р. у відповідності до положень ст. 179 ЦПК України до суду надійшла відповідь на відзив, по тексту якої адвокат Макушева С.В. звертала увагу суду на те, що питання щодо застосування до позовних вимог в частині стягнення пені, строків позовної давності, слід розглядати у відповідності до п.12 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, де зазначено, що під час дії карантину, встановленого КМУ з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (Covid-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину. Також твердження представника відповідачки щодо відсутності в розписці від 03.12.2020р дати отримання коштів, а також щодо розрахунку відповідачкою з позивачем за розписками від 18.11.2019р., 20.02.2020р., 26.06.2020р., 03.12.2020р. вважала ці аргументи такими, що не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджені доказами у відповідності до положень ч.2 ст. 78 ЦК України (а.с. № 64-67).

В ході судового розгляду справи 31.10.2023р. представник позивача позовні вимоги в уточненій редакції підтримала, також заявила, що протягом 5 днів має намір подати заяву про стягнення витрат на правничу допомогу.

В ході судового розгляду справи 31.10.2023р. представник відповідачки позовні вимоги в уточненій редакції не визнав в повному обсязі, також заявив, що протягом 5 днів має намір подати заяву про стягнення витрат на правничу допомогу.

Під час судового засідання 31.10.2023р. здійснювалася повна фіксація судового процесу технічними засобами у відповідності до положень ч.1 ст. 247 ЦПК України.

Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази за правилами ст. 89 ЦПК України у сукупності з нормами чинного законодавства, додатково оглянувши оригінал розписки від 03.12.2020р. (а.с. № 15), вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст. 4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, подані відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено Договір позики від 19.08.2019р. №19/08/19-5 (а.с. № 9).

Пунктом 1 Договору визначено, що позивач передає у власність відповідачці, а відповідачка приймає грошові кошти у розмірі 138 261 грн., що еквівалентно 5 499 доларів США у відповідності до курсу АТ КБ «ПриватБанк» на день укладення Договору у сумі за 1 долар США = 25,14 грн. Крім того, сторони домовились, що не пізніше, ніж через три місяці з моменту укладення Договору, тобто до 19.11.2019р., відповідачка повертає грошові кошти в гривнях у сумі, що еквівалентно 5 499 доларів США у відповідності до курсу АТ КБ «ПриватБанк» на дату здійснення платежу, а позика є безпроцентною.

18.11.2019р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено Додаткову угоду №1 до Договору позики від 19.08.2019р. №19/08/19-5. Даною угодою вносились зміни до п. 1,5,6 Договору, в тому числі було змінено графік повернення позики та строк повернення позики - до 19.02.2020р., а також суму, а саме 137 740 грн., що еквівалентно 5 687 доларів США у відповідності до курсу АТ КБ «ПриватБанк» на день укладення Договору у сумі за 1 долар США = 24,33 грн. (а.с. № 10).

20.02.2020р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено Додаткову угоду №2 до Договору позики від 19.08.2019р. №19/08/19-5. Даною угодою вносились зміни до п. 1,5,6 Договору. В тому числі було змінено графік повернення позики та строк повернення позики - до 19.05.2020р., а також суму, а саме 139 388 грн. 37коп., що еквівалентно 5 687 доларів США у відповідності до курсу АТ КБ «ПриватБанк» на день укладення Договору у сумі за 1 долар США = 24,51 грн. (а.с. № 11).

26.06.2020р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено Додаткову угоду №3 до Договору позики від 19.08.2019р. №19/08/19-5. Даною угодою вносились зміни до п. 1,5,6 Договору. В тому числі було змінено графік повернення позики та строк повернення позики - до 19.08.2020р., а також суму, а саме 141 127 грн. 84коп., що еквівалентно 5 264 доларів США у відповідності до курсу АТ КБ «ПриватБанк» на день укладення Договору у сумі за 1 долар США = 26,81 грн. (а.с. № 12).

29.09.2020р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено Додаткову угоду №4 до Договору позики від 19.08.2019р. №19/08/19-5. Даною угодою вносились зміни до п. 1,5,6 Договору. В тому числі було змінено графік повернення позики та строк повернення позики - до 19.11.2020р., а також суму, а саме 149 550 грн. 24коп., що еквівалентно 5 264 доларів США у відповідності до курсу АТ КБ «ПриватБанк» на день укладення Договору у сумі за 1 долар США = 28,41 грн. (а.с. №13).

03.12.2020р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено Додаткову угоду №5 до Договору позики від 19.08.2019р. №19/08/19-5. Даною угодою вносились зміни до п. 1,5,6 Договору. В тому числі було змінено графік повернення позики та строк повернення позики - до 19.02.2021р., а також суму, а саме 162 989 грн. 42 коп., що еквівалентно 5 687 доларів США у відповідності до курсу АТ КБ «ПриватБанк» на день укладення Договору у сумі за 1 долар США = 28,66 грн. (а.с. № 14).

У цей день 03.12.2020р. відповідачка надала розписку від 03.12.2020р., якою підтвердила отримання позики у сумі 162 989,42 грн., що еквівалентно 5 687 доларів США у відповідності до курсу АТ КБ «ПриватБанк» на день укладення Договору у сумі за 1 долар США = 28,66 грн., та зобов`язалася повернути цю суму позивачу у строк до 19.02.2021р. (а.с. № 15, оригінал розписки оглянуто судом в судовому засіданні а.с. № 140, дія № 54).

Крім того, відповідачка зобов`язалася повернути суму позики, яка визначена пунктом 1 Договору, відповідно до графіку повернення грошових коштів, який визначений у пункті 5 Договору.

Строк повернення грошової суми у повному обсязі настав 19.02.2021р., втім, відповідачка умови Договору не виконала, грошові кошти не повернула, що й зумовило необхідність для позивача звернення до суду за захистом порушених прав та інтересів.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виходячи з вищевикладеного, вбачається, що законом не передбачене обов`язкове нотаріальне посвідчення договору позики, а дійсність договору позики встановлюється його письмовою формою, якої сторони дотримались при укладенні договору позики.

Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019р. у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

Пунктом 9 Договору позики від 19.08.2019р. №19/08/19-5 передбачено, що відповідачка не звільняється від відповідальності за неможливість виконання нею грошового зобов`язання за даним Договором.

Втім, відповідачка ОСОБА_2 не виконала умови договору, грошові кошти, які визначені пунктом 1 Договору, не повернула.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Згідно вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За правилом статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Після укладення 03.12.2020р. Додаткової угоди № 5 до Договору позики від 19.08.2019р. №19/08/19-5 предметом позовних вимог вже є неповернута сума боргу за розпискою від 03.12.2020р. у розмірі 162 989 грн. 42 коп., що є еквівалентом суми 5 687 доларів США.

Відповідачка ОСОБА_2 не виконала своє зобов`язання у строк, встановлений Додатковою угодою № 5, чим допустила прострочення.

Відповідно до пункту 9 Договору позики від 19.08.2019р. №19/08/19-5 сторони погодили, що у випадку зміни курсу гривні по відношенню до долару США, від зазначеного курсу у п.1 Договору, позика підлягає поверненню таким чином, щоб розмір повернутої позики або її частини відповідав доларовому еквіваленту суми позики, за комерційним курсом продажу долару США, встановленому АТ КБ «ПриватБанк» на день здійснення кожного платежу за цим договором.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Отже, відповідачка з 20.02.2021р. (Додатковою угодою № 5 від 03.12.2020р. до Договору позики від 19.02.2021р. змінено строк повернення позики до 19.02.2021р. а.с. № 14) не виконує зобов`язання за Договором позики та не внесла платіж, який була зобов`язана внести до 19.02.2021р. відповідно до п. 5 Договору позики від 19.08.2019р. та п. 1 Додаткової угоди № 5 до Договору позики від 19.02.2021р.

За твердженням представника позивача адвоката Макушевої С.В. відповідачка повернула за Договором позики від 19.08.2019р. станом на дату подачі позову лише суму у розмірі 846 доларів США. Ці твердження представника позивача відповідачкою не спростовано, розписки на повернення іншої суми немає, оригінал розписки від 03.12.2020р. перебуває у позивача.

20.03.2023р. відбулося уточнення позовних вимог у бік збільшення, а саме з відповідачки на користь позивача адвокат просила стягнути суму 911 759 грн. 35 коп., яка вже складалася з суми основного боргу у розмірі 193 155 грн. 90 коп. (гривневий еквівалент суми 5 687 доларів США по курсу НБУ на день подачі позову), штраф у розмірі 712 745 грн. 27 коп., а також 3% річних за ст. 625 ЦК України у розмірі 5 858 грн. 18 коп., а разом - 911 759 грн. 35 коп. (а.с. № 70).

Уточнення позовних вимог представник позивача обґрунтувала тим, що суму боргу, яку відповідачка повернула позивачу, а саме 846 доларів США, слід відраховувати не від суми 5 596 доларів США, а від суми 5 687 доларів США, отже за вірним підрахунком сума, яку відповідачка повернула за Договором позики від 19.08.2019р. (з урахуванням Додаткової угоди від № 5 від 03.12.2020р.) становить 4 841 доларів США замість 4 700 доларів США.

Отже, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сума боргу 176 047 грн. 32 коп., це сума боргу по курсу НБУ (гривні до долару США) саме станом на день ухвалення рішення суду 31.10.2023р. (4 841 доларів США х 36, 3659 грн.) (а.с. № 137-138), оскільки це відповідає вимогам закону щодо стягнення сум в гривневому еквіваленті (по відношенню до курсу іноземної валюти), якщо справа вже розглядається судом, а не йде мова про добровільне виконання зобов'язань сторонами договірних відносин .

Відповідно до пункту 9 Договору сторони погодили, що у випадку зміни курсу гривні по відношенню до долару США, від зазначеного курсу у п.1 Договору, позика підлягає поверненню таким чином, щоб розмір повернутої позики або її частини відповідав доларовому еквіваленту суми позики, за комерційним курсом продажу долару США, встановленому АТ КБ «ПриватБанк» на день здійснення кожного платежу за цим договором.

Так, відповідно до ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до п. 14 постанови Пленуму ВСУ від 18.12.2009р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що стягнення проводиться по курсу, який встановлено НБУ на день ухвалення рішення суду.

Отже позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення основної суми боргу за Договором позики у розмірі 4 841 долар США відлягають частковому задоволенню лише в частині застосування гривневого еквіваленту по курсу НБУ на дату ухвалення судом рішення.

Стосовно позовних вимог про стягнення трьох відсотків річних за ст. 625 ЦК України, суд вважає, що ці вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, визначеного договором у гривні, а тому вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат підлягають задоволенню.

Позивач наполягає на стягненні за ст. 625 ЦК України тільки 3 % річних.

Судом зроблено розрахунок за допомогою відповідної програми (а.с. №136).

Так, з тексту заяви ОСОБА_1 на ім'я ОСОБА_2 від 11.08.2022р. (яка завірена нотаріально) вбачається, що строк сплати боргу для відповідачки ним остаточно визначено як 21.08.2022р., сума визначена 196 633 грн. 99 коп. (еквівалент 5 029 доларів США) (а.с. № 16).

Ця заява направлена відповідачці рекомендованим листом з повідомленням (а.с. № 18).

Отже в програму розрахунку суми 3 % річних судом було закладено дату 22.08.2022р. (наступну за визначеним позивачем днем виконання зобов'язання), а також суму 176 047 грн. 32 коп. за курсом НБУ станом на день ухвалення судом рішення (а не 196 633 грн. 99 коп., як наполягав позивач), як було аргументовано судом вище.

За вищезазначеного, з відповідачки на користь позивача слід стягнути суму 3 % річних у розмірі 6 308 грн. 76 коп. (розрахунок програми - а.с. № 136).

Що стосується вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 штрафних санкцій за договором позики, то ці вимоги також підлягають частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

У відповідності до положень ч.3 ст. 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Такі висновки викладені також в постанові Верховного Суду України від 04.11.2015р. у справі № 6-1120цс/15 та постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018р. у справі № 703/181/16-ц та від 21.08.2019р. у справі № 727/9352/17.

Оскільки сума основного боргу за Додатковою угодою № 5 від 03.12.2020р. до Договору позики від 19.08.2019р. складає 176 047 грн. 32 коп., розмір штрафних санкцій (в даному випадку, пені) суд зменшує до розміру основної суми боргу, яка підлягає стягненню, а саме до суми - 176 047 грн. 32 коп.

Разом з тим, суд відхиляє заперечення представника відповідачки про застосування до позовних вимог про стягнення пені строків позовної давності, оскільки зауваження представника позивача з цього приводу є слушними та такими, що суд бере до уваги.

Вирішуючи питання щодо застосування до позовних вимог в частині стягнення пені, строків позовної давності, слід врахувати, що відповідно до п.12 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (Covid-19), строки визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України продовжуються на строк дії такого карантину (розділ доповнено пунктом 12 згідно із Законом №540-ІХ від 30.03.2020р.).

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020р. № 211 на території України карантин введено з 12.03.2020р., в подальшому карантин в Україні було продовжено і до 30.04.2023р. Отже, враховуючи те, що строк позовної давності продовжується на строк дії карантину, то наслідки спливу строку позовної давності судом не застосовуються.

Щодо твердження представника відповідачки про відсутність дати отримання коштів в розписці від 03.12.2020р., суд зазначає наступне.

В матеріалах справи наявна розписка від 03.12.2020р. (оригінал якої оглянуто судом 31.10.2023р. а.с. № 15, 140, дія № 54) за підписом ОСОБА_2 . Відповідно до змісту вказаної розписки 03.12.2020р. ОСОБА_2 підтвердила отримання позики від ОСОБА_1 у розмірі 62 989,42 грн., що є еквівалентом 5 687 доларів США відповідно до умов Додаткової угоди № 5 до Договору позики від 19.08.2019р. №19/08/19-5, а також зобов`язалась повернути вказану суму в строк 19.02.2021р.

Відповідно до умов Додаткової угоди № 5 від 03.12.2020р. до Договору позики №19/08/19-5 ОСОБА_1 передав у власність ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 162 989,42 грн., що є еквівалентом 5 687 доларів США за курсом продажів доларів США в АТ КБ «ПриватБанк», встановленим на момент укладення даного договору, тобто станом на 03.12.2020р. В свою чергу, ОСОБА_2 зобов`язалась повернути грошові кошти в термін до 19.02.2021р., про що також зазначено в розписці.

Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Цивільний кодекс України не встановлює обмежень щодо використання розписки в цивільних відносинах, передбачаючи лише випадки, коли розписці надається правопідтверджувальне значення в окремих видах цивільних відносин. У разі, якщо складається боргова розписка, то це вже є доказом факту отримання грошових коштів, тому аргументація, що грошові кошти були отримані відповідачкою раніше, ніж дата самої розписки, не відповідає нормам законодавства України.

Якщо наявний факт існування розписки, у якій позичальниця чітко зазначає отримання коштів, скріплює її своїм підписом, це свідчить про реальний характер договору позики.

Суд погоджується з позицією представника позивача, що у назві боргової розписки не обов`язково зазначати слово "позика", адже ключовим є зміст цього документа. Отже, письмове застереження, яке складено окремо чи міститься в тексті договору, про завершену дію щодо передання коштів позичальниці, не тільки засвідчує факт такого передання, а і є моментом виникнення зобов`язання за реальним договором позики. Розписка є підтвердженням укладення договору позики, якщо засвідчує факт отримання позики у борг і містить умови щодо її повернення.

Такий висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах висловлений Верховним Судом України у численних своїх рішеннях, зокрема, у постанові від 13.12.2017р. у справі № 6-996цс17, і у подальшому підтверджений Верховним Судом у постановах від 05.09.2018р. у справі № 756/8630/14-ц, від 08.04.2021р. у справі № 500/1755/17 та інших.

Таким чином, розписка від 03.12.2020р. засвідчує факт отримання позики 03.12.2020р. та містить умови щодо її повернення, а наявність оригіналу останньої у ОСОБА_1 свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане, що унормовано у ч.3 статті 545 Цивільного кодексу України

Щодо наявності розписок про повернення коштів відповідачкою, суд зазначає.

Так, у відзиві на позовну заяву представником відповідача звертається увага на наявність у останньої розписок, датованих 18.11.2019р., 20.02.2020р., 26.06.2020р., 03.12.2020р., однак, не вказується, що кожна така розписка містить посилання на відповідний Договір позики чи Додаткову угоду до Договору позики, відповідно до яких ОСОБА_2 отримувала позику.

Ці розписки підтверджують повернення боргу, що отримувався до 03.12.2020р. В свою чергу, жодних доказів повернення боргу за розпискою від 03.12.2020р. ( Додаткова угода №5 до Договору позики) відповідачкою суду надано не було.

Суд вважає слушними твердження представника позивачки, що відповідачкою за цими розписками повертались кошти, які були отриманні до 03.12.2020р.

Додатково варто зазначити, що предметом даної позовної заяви є саме наявний борг за розпискою від 03.12.2020р., а також те, що твердження представника позивача про те, що оригінал розписки знаходиться саме у позивача та положення норм ст.ст. 80, 89 ЦПК України, що докази у справі оцінюються судом у своїй сукупності, дають суду право зробити висновок, що за Додатковою угодою № 5 від 03.12.2020р. до Договору позики від 19.08.2019р. з відповідачки на користь позивача слід стягнути суму у розмірі 176 047 грн. 32 коп. (суму 4 841 доларів США по курсу НБУ на день ухвалення рішення суду).

Згідно з ч.1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1 та ч. 2 ст.77 ЦПК України). Відповідно до ч.2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Таким чином, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сума основного боргу за Додатковою угодою № 5 від 03.12.2020р. до Договору позики від 19.08.2019р. у розмірі 176 047 грн. 32 коп., штрафні санкції за п. 10 Договору позики від 19.08.2019р. у розмірі 176 047 грн. 32 коп., а також три відсотки річних за ст. 625 ЦК України у розмірі 6 308 грн. 76 коп., а разом 358 403 грн. 40 коп.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з урахуванням часткового задоволення позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 2 867 грн. 22 коп. (358 403 грн. 40 коп. з коефіцієнтом 0,8). Цей розмір узгоджується зі ставками судового збору, які встановлені для подачі позову через систему «Електронний суд» (а.с.№2).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.524, 526, 530, 533, 549, 551, 625, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 141,ч.1 ст. 247, ст.ст. 259, 263-265 ЦПК України суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, штрафних санкцій за договором позики та трьох відсотків річних за ст. 625 ЦК України - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) грошові кошти за Додатковою угодою № 5 від 03.12.2020р. до Договору позики від 19.08.2019р. у розмірі 176 047 грн. 32 коп., штрафні санкції за п. 10 Договору позики від 19.08.2019р. у розмірі 176 047 грн. 32 коп., а також три відсотки річних за ст. 625 ЦК України у розмірі 6 308 грн. 76 коп., а разом 358 403 грн. 40 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, штрафних санкцій за договором позики та трьох відсотків річних за ст. 625 ЦК України відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 2 867 грн. 22 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя : Ткаченко Н.В.