Справа № 127/4115/23
Провадження № 2/127/477/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2023 рокум. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Шаміної Ю.А.,

при секретарі судового засідання Петуховій Н.А.,

за участю: представника позивача адвоката Бевз О.І.,

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Вінницької міської ради про визначення розміру частки спадкодавця та про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до Вінницької міської ради про визначення розміру частки спадкодавця та про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. Заявлені вимоги позивач змінював та востаннє 12.05.2023позивач просив: визначити, що частка померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,0515 га, кадастровий номер :02:016:0073, цільове призначення - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , становить ; визначити за ОСОБА_2 право власності на частини земельної ділянки площею 0,0515 га, кадастровий номер :02:016:0073, цільове призначення - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування після померлої ОСОБА_3 ; судові витрати просив залишити за позивачем.

Свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 . Після смерті якої відкрилась спадщина, що складається з частки земельної ділянки площею 0,0515 гектарів, кадастровий номер :02:016:0073, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд і 13/20 часток житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами під номером АДРЕСА_2 . Відповідно до рішення Вінницької міської ради від 30.09.2022 року №1231 вулиця Мічуріна перейменована на вулицю Діонісія Міклера. Спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 , являється позивач ОСОБА_2 . Інших спадкоємців ні по закону ні по заповіту немає. Позивач, подав заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Після смерті спадкодавця, позивач фактично прийняв спадщину, утримує земельну ділянку, будинок та господарські будівлі в належному стані, здійснює поточні ремонтні роботи, сплачує комунальні платежі, податки та збори, що передбачені державою. Позивач подав до державного нотаріуса заяву про видачу Свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно. Державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори 10.12.2020 року ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 13/20 часток житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами під номером АДРЕСА_1 . У видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на частку земельної ділянки площею 0,0515 гектарів, кадастровий номер :02:016:0073, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 нотаріусом відмовлено, шляхом видачі 10.12.2020 постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Підставою відмови у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом, що відкрилась після смерті ОСОБА_3 в частині нерухомого майна, а саме: частки земельної ділянки площею 0,515 гектарів, кадастровий номер :02:016:0073, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 є неможливість визначення. Оскільки житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований у АДРЕСА_1 належав ОСОБА_4 (7/20 частки) та ОСОБА_3 (13/20 частки) на праві спільної часткової власності, земельна ділянка, розташована під зазначеним будинком була передана у власність ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності. Право власності спадкодавця на частку земельної ділянки площею 0,0515 гектарів, кадастровий номер :02:016:0073, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 доводиться Державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯБ №397145 від 07.02.2006 року. Однак позивач наразі не може отримати право власності на спадкове майно земельну ділянку, яке прийняв, оскільки земельна ділянка належала позивачу та спадкодавцю на праві спільної сумісної власності.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20.02.2023 позовна заява прийнята до розгляду та відкрито загальне позовне провадження.

06.04.2023 представником відповідача ОСОБА_1 у підготовчому засіданні надано письмові пояснення згідно яких просила відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ВМР про визнання права власності на спадкове майно. Зазначає, що позовні вимоги є необґрунтованими, а доводи, якими обґрунтовуються вимоги не підтвердженні доказами. Також відповідач вважає, що позивачем обрано невірний спосіб захисту свого порушеного права, оскільки на думку відповідача, позивачу необхідно визначити частку померлої у праві спільної сумісної власності і після цього йому нічого не перешкоджає отримати свідоцтво на право на спадщину за законом на частку земельної ділянки площею 0.0515 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , належну ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відтак вказує, що неналежно обраний позивачем спосіб захисту є підставою для відмови в позові (а.с. 27 -30).

13.04.2023 до суду надійшли заперечення представника позивача адвоката Бевз О.І. (вх. №28882) у яких остання вказує, що визначення порушеного права та обрання способу його захисту є правом позивача. При цьому наголошує, що обраний позивачем спосіб захисту є належним (а.с. 41-42).

01.05.2023 представником позивача адвокатом Бевз О.І. було подано заяву про уточнення позовних вимог (вх. №33816), які залишено без розгляду, про що постановлено відповідну ухвалу суду від 20.06.2023 (без винесення окремого процесуального документа із занесенням до протоколу судового засідання) (а.с. 44-45, 88).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 02.05.2023 витребувано копію спадкової справи заведеної після смерті ОСОБА_3 , 1927 року народження (а.с 50).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20.06.2023 прийнято до розгляду заяву про збільшення позовних вимог (вх. №37169 від 12.05.2023) (а.с. 55-57, 89).

03.07.2023 відповідачем надано до суду відзив на позовну заяву з урахуванням збільшених позовних вимог (вх. №52137) згідно яких відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зазначає, що позовні вимоги є необґрунтованими, а доводи, якими обґрунтовуються вимоги не підтвердженні доказами, Крім того, відповідач вважає, що позовні вимоги позивача не правильно сформовані, наголошуючи на тому, що у разі відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Щодо позовної вимоги про визнання за ОСОБА_2 права власності відповідач зауважує, що підставою відмови у видачі ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину є лише невизначена частка померлої ОСОБА_3 у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, тому вважає вказану вимогу передчасною та такою, що задоволенню не підлягає. Вказує, що позивач не надав належних та допустимих доказів щодо наявності будь-яких перешкод для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину на частину земельної ділянки належної померлій ОСОБА_3 (а.с. 93-96).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 28.08.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 адвокат Бевз О.І., яка діє на підставі ордера на надання правничої (правової) допомоги серії АВ №1030796 від 10.02.2023, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві з урахування збільшення позовних вимог. Судові витрати просила залишити за позивачем.

Представник відповідача ОСОБА_1 просила відмовити у задоволені позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позов.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №397145 від 07.02.2006 ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності належить земельна ділянка площею 0,0515 га, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва і обслуговування жилового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :02:016:0073 (а.с. 11).

Рішенням Вінницької міської ради «Про перейменування вулиць, провулків, проїздів, тупиків, площ у місті Вінниці» №1231 від 30.09.2022 вулицю ОСОБА_5 перейменовано на АДРЕСА_1 (а.с. 12-15).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , про що свідчить копія свідоцтва про смерть повторно виданого 08.04.2020 Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) (а.с. 4).

Спадкоємцем майна за заповітом померлої ОСОБА_3 є її син ОСОБА_2 , що підтверджується матеріалами спадкової справи №532/ (а.с. 64-86).

10.12.2020 ОСОБА_2 видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 13/20 часток житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 (а.с. 5).

Право власності на вказане спадкове майно зареєстроване за ОСОБА_2 10.12.2020 державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори Дишкант М.В., номер запису про право власності 39631681, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №236346903 від 10.12.2020 (а.с. 7).

Постановою державного нотаріуса Першої вінницької державної нотаріальної контори Дишкант М.В. №2702/02-31 від 10.12.2020 ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку земельної ділянки площею 0.0515 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :02:016:0073, належну його матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 6).

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників) належить їм на праві спільної сумісної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Згідно ч. 1 ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Частинами 4, 5 ст. 89 ЗК України передбачено, що співвласники земельної ділянки, яка перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або виділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачене законом або не встановлено судом. Відповідні роз`яснення містять положення п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року №20.

Відповідно до положень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі смерті співвласника частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду.

Позивач, заявляючи вимогу про визначення частки померлої ОСОБА_3 у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, посилається на рівність часток. При цьому судом не встановлено обставин, які вказували б протилежне.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд враховує положення вказаних вище норм законодавства про рівність часток, а також те, що часта померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду, а не визначення часток не дає можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом та в повній мірі розпоряджатися своїм правом власності на вказане майно.

Оскільки земельна ділянка перебуває у спільній сумісній власності двох співвласників без визначення їх часток, слід дійти висновку, що частка кожного співвласника в праві власності на земельну ділянку становить 1/2.

При цьому не було встановлено існування обставин, які б могли бути підставою для збільшена або зменшена часток співвласників земельних ділянок.

Тому, з огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовна вимога про визначення частки померлої ОСОБА_3 в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, загальною площею 0,0515 га, кадастровий номер :02:016:0073, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в розмірі, що зазначений у позовних вимогах, а саме , підлягає задоволенню.

При цьому, суд враховує, роз`яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладені в п. 3.4. Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013, де зазначено, що у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Зі змісту ст. 357 ЦК України вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_2 про визнання за ним права власності на 1/2 частки земельної ділянки по АДРЕСА_1 , у порядку спадкування після померлої ОСОБА_3 , то суд дійшов висновку про відмову в задоволенні цієї позовної вимоги зважаючи на наступне.

Суд зазначає, що визначення часток в праві спільної власності не потребує додаткового визнання права власності на цю частку, адже жодні права особи в зв`язку з визначенням частки не є порушеними. Визначення часток у праві спільної сумісної власності (зміна форми власності із спільної на часткову) по суті є визначенням «впливу» в праві на відповідний об`єкт нерухомості кожного із співвласників, шляхом визначення часток. Проте, в цілому момент виникнення права власності не змінюється, особа була і залишається співвласником земельної ділянки.

Натомість, відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі зміни ідентифікаційних даних суб`єкта права, визначення часток у праві спільної власності чи їх зміни, зміни суб`єкта управління об`єктами державної власності, відомостей про об`єкт нерухомого майна, у тому числі зміни його технічних характеристик, виявлення технічної помилки в записах Державного реєстру прав чи документах, виданих за допомогою програмних засобів ведення цього реєстру (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка), за заявою власника чи іншого правонабувача, обтяжувача, а також у випадку, передбаченому підпунктом «в» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, вносяться зміни до записів Державного реєстру прав.

Отже визначення часток у праві спільної власності відображається шляхом внесення змін до Державного реєстру прав. Відповідно до п. 38 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127 внесення змін до записів Державного реєстру прав здійснюється за заявою особи, записи про яку містяться у зазначеному Реєстрі.

Щодо посилання позивача на положення ст. 392 ЦК України, то суд звертає увагу, що відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За змістом цієї норми, ст. 392 ЦК України не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Відповідно до п. 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02. 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Натомість, в даному випадку жодних і з цих умов не існує, а тому суд не знаходить підстав для задоволення позову в цій частині.

При цьому, суд звертає увагу, що така вимога є й передчасною, адже визначивши частку в праві спільної власності на майно, особа (спадкоємець) не позбавлена можливості оформити своє право на спадкове майно (частку в праві власності) в позасудовому порядку, звернувшись з відповідною заявою до нотаріуса.

Щодо розподілу судових витрат позивач просив залишити судові витрати за ним.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 317, 355, 368, 372 ЦК України, ст. 89, 120, 158 ЗК України, ст. 12, 13, 81, 141, 263-265, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Визначити, що частка ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, загальною площею 0,0515 га, кадастровий номер :02:016:0073, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , становить .

У решті вимог відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення чи складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

відповідач: Вінницька міська рада, код ЄДПРОУ 25512617, місцезнаходження: вул. Соборна, буд. 59, м. Вінниця, Вінницька область.

Повний текст рішення суду складено 10.11.2023.

Суддя Шаміна Юлія Анатоліївна