Справа № 545/3132/23
Провадження № 2/545/2199/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.11.2023 року Полтавський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Потетія А.Г.

з участю секретаря Делія Д.О.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Новоселівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Державна інспекція архітектури та містобудування України, про визнання права власності на самовільно збудоване нерухоме майно,-

в с т а н о в и в :

Представник ОСОБА_2 адвокат Савчук О.В. звернувся до суду з позовом та прохав суд визнати за ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), право власності на громадський будинок з господарськими будівлями та спорудами (торгівельний павільйон) А-1,А1-1,а загальною площею 65,6 м. кв., свердловину №1, вигріб №2, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Посилався на те, що в позасудовому порядку вирішити даний спір не можливо оскільки здійснено самочинне будівництво, в зв`язку з чим позивач змушена звертатися до суду з даним позовом.

У судове засідання представник позивача адвокат Савчук О.В. не з`явився, попередньо надавши заяву, у якій просив суд розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення, про що надав відповідну письмову заяву.

Представник третьої особи до суду не з`явився з невідомих причин. Надав заяву про розгляд справи у відсутності представника, проти задоволення позовних вимог заперечував.

Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

За нормами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд вважає, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому позов задовольняє в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 12 червня 2007 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету сільської ради № 9 від 16.03.2007 р. позивачка володіє торговельним павільйоном в АДРЕСА_1 загальною площею 45,4 м. кв. Право власності позивачки на зазначене нерухоме майно належним чином зареєстроване, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 22362754 від 02.04.2009 р. Маючи в оренді земельну ділянку (кадастровий номер :05:001:0275) для будівництва та обслуговування будівель торгівлі в АДРЕСА_1 площею 0,0300 га, з метою покращення умов торгівельної діяльності в магазині, позивачка у 2010 році здійснила реконструкцію добудувавши малий торговий зал, внаслідок чого загальна площа будівлі збільшилася до 65,6 м. кв.

На даний час, після реконструкції торговельного павільйону позивачка отримавши технічний паспорт та архітектурно-будівельний висновок про технічний стан будівлі, договір оренди земельної ділянки від 31.10.2022 р. укладений терміном на 7 років, вона звернулася до Державної інспекції архітектури та містобудування із декларацією про готовність до експлуатації будівлі. Але за наявних документів їй було відмовлено в реєстрації декларації, що в подальшому позбавляє можливості позивачки здійснити державну реєстрацію права власності на реконструйований об`єкт та вільно ним розпоряджатися.

Позивачка не має дозвільних документів на реконструкцію будівлі. Але вона здійснювала будівництво будівлі на відведеній земельній ділянці відповідного цільового призначення без порушень прав третіх осіб. Крім того, згідно архітектурно-будівельного висновку про технічний стан громадського будинку (торговельного павільйону) по АДРЕСА_1 будівля розташована на ділянці без порушень Державних будівельних норм ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій . Технічний стан основних конструктивних елементів будівлі задовільний. Дана будівля придатна для подальшої експлуатації за призначенням. Позивачка при будівництві забезпечила надійність об`єкту у відповідності до чинних будівельних норм.

За описом будівлі в технічному паспорті, складеному КП Бюро технічної інвентаризації та містобудування Полтавського району станом на 15 липня 2021 року в АДРЕСА_1 знаходиться торговельний павільйон А-1,А1-1,а загальною площею 65,6 м. кв., свердловина №1, вигріб №2. Всі будівлі та споруди реконструйовані в 2010 році. Технічний паспорт внесений до реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації за № ТІ01:5552-6939-5841-2195.

За змістом ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Стаття 375 ЦК України передбачає, що власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Згідно до п 4. Постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30. 03. 2012 р. при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Згідно ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Так, вищезазначена Постанова Пленуму ВСС України № 6 наголошує, вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. В даному випадку позивачка реконструювала нерухоме майно на власній земельній ділянці, жодні права будь-кого із інших осіб не порушуються (так як жодних скарг до відповідних органів не надходило), спірна будівля реконструйована у відповідності до Державних будівельних норм і правил і придатна до експлуатації, що підтверджується архітектурно-будівельним висновком, отже, лише в судовому порядку є можливість визнати за позивачем право власності на самовільно збудовану будівлю з метою в подальшому ввести в експлуатацію та зареєструвати право власності на неї.

Будівля торгівлі розташована на земельній ділянці з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, що повністю відповідає статусу будівлі.

Так, в розумінні ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності.

Пункт 10 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів затвердженого Постановою КМУ № 461 від13.04.2011р. передбачено, що у випадку визнання права власності на самочинно збудований об`єкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об`єкта.

П. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30. 03. 2012 р. «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» передбачено, що у справах, пов`язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (ч. 2 ст. 376 ЦК України).

Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (ч. 2 ст. 375 ЦК України), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (ч. 5 ст. 376 ЦК України).

Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними.

За приписами ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. З початку здійснення реконструкції жодних заяв, претензій та скарг не надходило, що свідчить про відсутність факту порушення прав інших осіб цим будівництвом.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). В разі якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться, в тому числі, на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Позивачка не може в адміністративному порядку вирішити питання про визнання за нею права власності на самовільно реконструйований магазин, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 65,6 м. кв., оскільки дане нерухоме майно відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України є самочинним будівництвом.

Отже, за наявних умов, враховуючи, що позивачка має право користування земельною ділянкою відповідного цільового призначення, реконструкція стосується будівлі, що належить позивачці на праві приватної власності, при здійсненні реконструкції державні будівельні норми не порушені та відсутні заперечення третіх осіб щодо реконструкції, позивачка в судовому порядку має намір визнати право на самовільно реконструйоване нерухоме майно з метою в подальшому подання відповідної декларації про готовність до експлуатації за рішенням суду та державної реєстрації права на реконструйоване нерухоме майно в реєстрі речових прав.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги є доведеними в судовому порядку та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 258-260,331,375,376 ЦПК України, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), право власності на громадський будинок з господарськими будівлями та спорудами (торгівельний павільйон) А-1,А1-1,а загальною площею 65,6 м. кв., свердловину №1, вигріб №2, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Судовий збір віднести за рахунок позивача.

Рішення суду може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя: А. Г. Потетій