ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 606/172/23Головуючий у 1-й інстанції Ромазан Л.С.
Провадження № 22-ц/817/936/23 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2023 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Гірський Б. О., Хома М. В.,

секретаря судового засідання Дідух М.Є.,

за участю:

представника апелянта адвоката Шиманської Н.С.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу №606/172/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 22 серпня 2023 року, ухвалене суддею Ромазан Л.С., повний текст якого складено 25 серпня 2023 року, у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив розірвати шлюб із відповідачкою ОСОБА_5 , зареєстрований 08.10.1983 року виконавчим комітетом Ласковецької сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області, актовий запис № 25.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що він спільно із відповідачкою не проживає, не веде спільного господарства, вони мають різні погляди на сімейні відносини, а тому вважає, що сім`я існує формально, зберегти її неможливо та недоцільно.

Виходячи із наведеного просив суд позов задовольнити та розірвати шлюб між сторонами.

Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 22 серпня 2023 року позов задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_4 , зареєстрований у АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , та ОСОБА_6 , зареєстрована у АДРЕСА_1 , проживає у АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , який був зареєстрований 08.10.1983 року виконавчим комітетом Ласковецької сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області, актовий запис № 25.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_5 адвокат Шиманська Н.С. подала на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд безпідставно дійшов висновку про необхідність розірвання шлюбу, оскільки позивачем не додано жодних доказів, які б свідчили про факти, наведені в позовній заяві.

Крім того вказує, що суд першої інстанції безпідставно та всупереч вимог Закону роз`єднав позовні вимоги позивача щодо розірвання шлюбу та поділу майна подружжя.

У зв`язку з викладеним просить рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 22.08.2023 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

05.10.2023 на адресу Тернопільського апеляційного суду від представника позивача адвоката Притули О.Б. надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін, оскільки вважає його законним та обґрунтованим.

Відзив мотивовано тим, що суд першої інстанції належним чином встановив усі обставини справи, а також врахував категоричне небажання позивача зберегти шлюб з відповідачкою.

Вказує, що відповідачка жодним чином не спростувала доводи позивача про те, що сім`я існує формально і збереження шлюбу неможливе, а також не надала жодних доказів вжиття заходів, спрямованих на примирення та збереження цього шлюбу.

При цьому вказує, що ухвалою Теребовлянського районного суду від 14.03.2023 року суд зупинив провадження у даній справі строком на три місяці із наданням сторонам по справі відповідного строку на примирення, яке так і не відбулось.

В судовому засіданні представник апелянта - адвокат Шиманська Н.С. просила задовольнити апеляційну скаргу з підстав, викладених у ній.

Представник позивача адвокат Притула О.Б. просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 22.08.2023 року залишити без змін, оскільки вважає його законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

08.10.1983 року виконавчим комітетом Ласковецької сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 .

Діти, які народились у шлюбі, на час розгляду справи є повнолітніми.

Сторони по справі проживають окремо.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Відповідно до частини шостої статті 7 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї.

Згідно з частиною першою статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з частинами третьою та четвертою статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до частини першої статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Згідно із частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина 1 статті 110 СК України).

Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Згідно зі статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

За змістом указаної норми заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.

Надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком.

Відповідно до частини першої статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя.

Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що йдеться у статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» у ч.1 підпункту «с» - «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

Таким чином, примушування до перебування у шлюбі одного з подружжя, який проти цього заперечує, буде порушувати його законні права та інтереси і суперечити вимогам закону.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановивши, що позивач немає наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, сторони сімейні стосунки не підтримують, шлюб існує формально, збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову про розірвання шлюбу.

При цьому з матеріалів справи вбачається, що ухвалою Теребовлянського районного суду від 14.03.2023 року суд зупинив провадження у даній справі строком на три місяці із наданням сторонам по справі відповідного строку на примирення, яке так і не відбулось.

Матеріалами справи та колегією суддів не встановлено, що починаючи з 27.01.2023 року, дня подання до суду позовної заяви, та протягом усього строку розгляду справи як в суді першої, так і апеляційної інстанції сторони примирилися, а позивач змінив свою думку.

Апеляційний суд зазначає, що позивач категорично наполягає на розлученні, про що вказує як у позові, так і в інших своїх заявах, поданих ним протягом усього строку розгляду даної справи, що в свою чергу свідчить про стійке бажання розлучитися і не мати сімейних (шлюбних) стосунків із відповідачем.

Враховуючи те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, відмова в його розірванні буде примушуванням до перебування у шлюбі, що є неприпустимим.

За таких обставин висновок суду про наявність підстав для розірвання шлюбу є правильним, оскільки подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції необґрунтовано роз`єднав позовні вимоги позивача на увагу не заслуговують, оскільки суд першої інстанції у відповідності до норм ч.6 ст.188 ЦПК України, за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи вправі до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання цивільного судочинства.

Суд першої інстанції, роз`єднуючи позовні вимоги, на думку колегії суддів, вірно зазначив, що для вирішення питання щодо поділу майна подружжя потрібно більше часу, а перебування позивача у шлюбі з відповідачем порушує права позивача щодо своєчасного розгляду справи та сприянню завдання цивільного судочинства.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновку суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до власного тлумачення характеру спірних правовідносин та до переоцінки доказів.

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Задовольняючи позов, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 22 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 листопада 2023 року.

Головуючий

Судді