РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

14 листопада 2023 року Володимир-Волинський міський суд Волинської області під головуванням судді Кусік І.В., з участю секретаря судового засідання Редько В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Володимирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу ,

встановив:

24 травня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу.

У позовній заяві покликається на ту обставину, що 22.04.2019 року Володимир-Волинським міським судом Волинської області було задоволено позов фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу та стягнуто з ОСОБА_2 на користь фізичної особи підприємця ОСОБА_1 завдані збитки в порядку регресу в розмірі у розмірі 3904 грн.19 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 704 грн. 80 коп.

Зазначає, що 20.09.2013 року між АТ «Ощадбанк» та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір про відкриття та обслуговування рахунку та випуск платіжної картки № НОМЕР_1 , згідно з яким ОСОБА_2 було надано кредит в сумі 3740 грн. 00 коп. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору станом на 15.12.2015 року його заборгованість склала 3904 грн. 19 коп. Вказує, що майнові інтереси АТ «Ощадбанк», які пов`язані з матеріальними збитками, завданими внаслідок неповернення або неповного повернення позичальниками кредитів та/або несплатою або частковою несплатою процентів по кредитах на умовах, встановлених договорами, були застраховані у ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» (далі - ПрАТ «УПСК») згідно з договором добровільного страхування кредитів №055/19 від 01.08.2014 року. За зверненням АТ «Ощадбанк» ПрАТ «УПСК» визнало факт неповного погашення відповідачем грошового зобов`язання та провело виплату страхового відшкодування в розмірі 3904 грн 19 коп.

01.10.2018 року між ПАТ «УПСК» та фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 укладено договір №01/10/2018 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає, а новий кредитор отримує права вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договору страхування. В тому числі, новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу виплаченого страхового відшкодування в розмірі 3904 грн. 19 коп., що було сплачено на користь АТ «Ощадбанк» як відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок невиконання (часткового невиконання) ОСОБА_2 своїх зобов`язань з повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом в строки та на умовах, що передбачені Договором про відкриття та обслуговування рахунку та випуску платіжної картки № 12002/1.

20.02.2019 року ухвалою Володимир-Волинського міського суд Волинської області було відкрито провадження у справі № 165/329/18.

Позивач звернувся до відділу державної виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження по виконавчому листу № 165/3329/18 для примусового стягнення заборгованості з відповідача. Державним виконавцем будо винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 03.10.2019 року.

10.05.2023 року боржником було здійснено фактичне виконання рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 03.10.2019 року.

Однак, відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вважає, що він має право на стягнення з відповідача суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу за увесь ча прострочення, починаючи з наступного дня винесення ухвали про відкриття провадження у справі № 165/329/18, а саме з 21.02.2019 року до дня фактичного виконання рішення суду в повному обсязі 09.05.2023 року. Загальний розмір інфляційних втрат складає 2137 грн 70 коп., а загальна сума 3% річних складає 494 грн. 00 коп. .

Просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 в його користь 3% річних у розмірі 494 гин. 00 коп. та інфляційні втрати у розмірі 2137 грн 70 коп, а усього 2631 гривня 70 копійок, витрати по сплаті судового збору в сумі 858 грн. 55 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 4000 гривень.

Ухвалою судді Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 06 червня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

Для участі у розгляді справи позивач не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив позов задовольнити у повному обсязі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив, відзиву не надав, будь-яких клопотань про відкладення розгляду справи суду не направляв.

За такиїх обставин суд ухвалює провести заочний розгляд справи вказаної справи, оскільки відповідач, будучи неодноразово належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав, у той же час позивач не заперечував проти заочного вирішення справи.

Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК Україниу зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши письмові докази, надані позивачем на виконання вимог ст.ст. 76, 81 ЦПК України і, які сторона вважає достатніми для обґрунтування своїх позовних вимог, та, з`ясувавши фактичні обставини, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Так судом встановлено, що рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 22.04.2019 року у справі № 165/329/18 (а.с. 4-5) було задоволено позов фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу та стягнуто з ОСОБА_2 на користь фізичної особи підприємця ОСОБА_1 завдані збитки в порядку регресу в розмірі у розмірі 3904 грн.19 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 704 грн. 80 коп.

20.02.2019 року ухвалою Володимир-Волинського міського суд Волинської області було відкрито провадження у справі № 165/329/18 (а.с.6).

Позивач звернувся до відділу державної виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження по виконавчому листу № 165/3329/18 для примусового стягнення заборгованості з відповідача. Державним виконавцем будо винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 03.10.2019 року (а.с.7), згідно якої відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завданих збитків в порядку регресу в розмірі 3904 грн.19 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 704 грн. 80 коп.

10.05.2023 року боржником було здійснено фактичне виконання рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 03.10.2019 року, про що у матеріалах справи є відповідна довідка від 10.05.2023 року № 1524.

Суд погоджується з тим, що відповідач прострочив виконання зобов`язання, оскільки не виконав його добровільно, змусивши позивача звертатися до суду з позовом про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу (справа № 165/3329/18). Відповідач виконав рішення у даній справі від 22.04.2019 року лише 10.05.2023 року.

Статтею 625 ЦК України, передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц стаття 625 ЦК України, розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Згідно з постановою Верховного Суду від 30.03.2018 у справі №918/344/17 формулювання ст.625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.06.2019 у справі № 489/2951/16-ц зазначено, що за змістом ч.2ст.625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості трьох процентів річних та інфляційних втрат за період з 21.02.2019 року по 09.05.2013 року включно, з якими погоджується суд, вбачається, що три проценти річних від простроченої суми заборгованості у розмірі 3904,00 гривень становить 494,00 гривень, інфляційні втрати 2137,70 гривень (а.с.10).

У спростування зазначених представником позивача доводів відповідачем будь яких доказів не надано.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст.625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Таким чином, відповідач не виконав свій обов`язок щодо сплати заборгованості позивачу за завдані збитки в порядку регресу у розмірір 3904 грн. 19 коп., тому з огляду на те, що у виконавчому провадженні позивач ОСОБА_1 є стягувачем, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню три проценти річних та інфляційні втрати.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат у даній справі, обґрунтованості вказаних позивачем судових витрат та щодо наявності підстав для їх стягнення з відповідача, суд виходить з наступного.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За умовами ч.ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Ч.4 вказаної статті передбачено, що якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

У ч. 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» зазначено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо, визначаються в договорі про надання правової допомоги.

У матеріалах справи міститься Договір від 10.01.2019 р. про надання правової допомоги, укладений між адвокатом Самойленком П.М. та позивачем ОСОБА_1 , а також Додаткова угода № 78 до цього договору від 13.03.2023 року, в яких адвокат прийняв на себе зобов`язання надати правову допомогу, а саме: складання позовної заяви, подання її до суду та супровід і контроль судової справи.

На підтвердження понесених позивачем витрат складено Акт здачі-прийняття робіт до Договору про надання правової допомоги від 13.03.2023 року, згідно з яким здійснено розрахунок понесених витрат на професійну правничу допомогу, розмір яких становить 4000 грн. Окрім цього, позивачем надано копію платіжного доручення від 13.03.2013 року на суму 4000 грн, що свідчить про фактичну сплату ОСОБА_1 вказаної суми коштів.

Суд вважає, що понесені позивачем витрати у зв`язку з пред`явленням позову та розглядом справи в суді, є обгрунтованими, та підтверджені матеріалами справи.

За таких обставин справи суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем, суд стягує з відповідача у документально підтвердженому розмірі .

На підставі викладеного, ст.ст. 625 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 12, 13, 76, 81, 82, 141, 206, 247, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3% річних у розмірі 494 гин. 00 коп. та інфляційні втрати у розмірі 2137 грн 70 коп, а усього 2631 (дві тисячі шістсот тридцять одна) гривня 70 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 858 (вісімсот п`ятдесят вісім) грн. 55 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Іншими особами, які беруть участь у справі, на рішення може бути подана апеляція безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Реквізити сторін:

Позивач ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , код РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Повний текст судового рішення складено 16 листопада 2023 року.

Суддя Ірина КУСІК