П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2023 року

м. Рівне

Справа № 559/441/23

Провадження № 22-ц/4815/1099/23

Головуючий у Дубенському міськрайонному суді

Рівненської області: суддя Панчук М.В.

Час, дата і місце ухвалення рішення суду

першої інстанції (вступної та резолютивної частин):

об 11 год. 18 хв. 11 липня 2023 року

в м. Дубно Дубенського району Рівненської області.

Повний текст рішення складено: 14 липня 2023 року.

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Боймиструк С.В., Шимків С.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 11 липня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 пред`явила до ОСОБА_2 позов, в якому просила поділити майно подружжя, а саме автомобіль Hyundai IX35, 2010 року випуску, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований 02 травня 2018 року в Територіальному сервісному центрі № 5642 на підставі вантажно-митної декларації №A205090/2018/029456 від 23 квітня 2018 року на ім`я ОСОБА_2 , та стягнути з нього на свою користь грошову компенсацію за належну їй частину автомобіля, що становить 200 827,49 гривень.

Мотивовано вимоги позивачем тим, що спірний автомобіль набуто під час перебування сторін в шлюбі та зареєстровано за відповідачем. Проте згоди щодо поділу рухомого майна сторони не дійшли, а, отже, оскільки автомобіль є неподільною річчю, знаходиться у власності чоловіка та перебуває у її одноосібному користуванні, то, на думку позивача, такий спір підлягає вирішенню в обраний нею спосіб.

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 11 липня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за належну частину автомобіля Hyundai, модель ІХ35, чорного кольору, 2010 року випуску, об`єм двигуна 1995 см3, номер кузова НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , як спільної сумісної власності подружжя в розмірі 131 959,50 гривень.

В іншій частині вимог відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

На рішення позивачем подано апеляційну скаргу, де вона посилалась на його незаконність та необґрунтованість, які полягали в неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності викладених висновків обставинам справи, порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначалося про помилковість висновку суду з того приводу, що висновок судової експертизи у справі є належним, допустимим та достовірним доказом ринкової вартості спірного автомобіля станом на час розгляду справи. Так, при перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен був з`ясувати достатність поданих експертові об`єктів дослідження, повноту відповідей на поставлені питання та їх відповідність іншим фактичним даним, узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи, обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи. Проте при проведеній на вимогу суду експертизі враховувався стан спірного автомобіля після дорожньо-транспортної пригоди, тоді як на час прийняття оскаржуваного рішення автомобіль було відремонтовано, що сторонами визнавалось. Крім того, на переконання заявника, для огляду судовому експерту був доставлений інший транспортний засіб, який на момент огляду експертом мав механічні пошкодження, а спірний автомобіль було відремонтовано.

З наведених підстав просила скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.

У поданому відзиві представник відповідача адвокат Лопухович А.О. просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити оскаржуване рішення без змін. На думку представника відповідача, всі аргументи заявника про неприйнятність висновку судової експертизи ґрунтуються на припущеннях.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції правильно виходив із того, що факт придбання автомобіля під час перебування у шлюбних відносинах сторонами визнається та не оспорюється, а відповідач згоден його поділити у відповідний спосіб, однак шляхом компенсації суми від його реальної вартості.

З`ясовуючи належну до компенсації суму грошових коштів, суд першої інстанції відхилив наданий позивачем висновок експертного дослідження про середню ринкову вартість тотожного спірному автомобіля та взяв до уваги наданий на виконання ухвали суду висновок експерта безпосередньо по спільному сторін автомобілю.

За правилами ч.ч. 1, 7 ст. 41 Конституції України, ч.ч. 1, 5 ст. 319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і таке використання не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (абзац другий ч. 1 ст. 71 СК України).Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 3 ст. 368 ЦК України).

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою відповідно до Цивільного кодексу України (ст. 68 СК України).

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч. 1 ст. 69 СК України).

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК України).

Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 ЦК України (ч. 3 ст. 370 ЦК України).

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 ЦК України), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою (абзаци перший і другий ч. 2 ст. 364 ЦК України).

Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (ч. 2 ст. 183 ЦК України).

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (ч.ч. 2, 4, 5 ст. 71 СК України).

Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (. 1 ст. 365 ЦК України). Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (ч. 2 ст. 365 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у цивільній справі 209/3085/20 роз`яснила судам, що приписи частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України і статті 365 ЦК України з урахуванням принципу розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) треба розуміти так: (а) правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) згідно зі статтею 365 ЦК України заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації); (б) якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як з`ясовано судом, сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 14 липня 2012 року, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3 від 14 липня 2012 року (а.с. 3).

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, що підлягає поділу, шляхом присудження одному з подружжя грошової компенсації є автомобіль Hyundai ІХ35, чорного кольору, 2010 року випуску, об`єм двигуна 1995 см3, номер кузова НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , який 02 травня 2018 року зареєстрований за ОСОБА_2 в Територіальному сервісному центрі №5642 на підставі вантажно-митної декларації №UA205090/2018/029456 від 23.04.2018 (а.с. 5-6).

Для з`ясування вартості спірного автомобіля позивачем надавався висновок експертного дослідження №УД-19/118-23/1005-АВ від 30 січня 2023 року, згідно з яким середня ринкова ціна автомобіля марки Hyundai ІХ35, чорного кольору, 2010 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , станом на 30 січня 2023 року, становила 401 654,98 гривень (а.с.7-9).

Для цього дослідження автомобіль на огляд експерту не надавався, а тому середню ринкову вартість визначено, виходячи з вартості аналогічних транспортних засобів. При цьому при проведенні експертного дослідження судового експерта не було попереджено про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

З метою встановлення дійсної вартості спільного автомобіля судом попередньої інстанції 22 березня 2023 року за клопотанням відповідача призначено у справі судову автотоварознавчу експертизу,

Мотивом проведення судової експертизи було те, що в проведеному позивачем в січні 2023 року експертному дослідженні не враховано реального стану спірного автомобіля, адже внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в січні 2022 року автомобіль було пошкоджено, у зв`язку з чим знизилась його вартість.

Згідно з висновком експерта №СЕ-1-/103-23/3481-АВ від 08 червня 2023 року ринкова вартість автомобіля марки Hyundai ІХ35, чорного кольору, 2010 року випуску, об`єм двигуна 1995 см3, номер кузова НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , станом на момент проведення експертизи становить 263 919,00 гривень (а.с. 106-112). Під час проведення експертизи експерта було попереджено про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків. На експертизу було надано автомобіль марки "HYUNDAI", модель ІХ35, номер кузова НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Провівши розрахунки, експерт визначив ринкову вартість з урахуванням пошкоджень, отриманих в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Апеляційний суд погоджується з тим, що суд першої інстанції, вирішуючи спір, не з`ясував дійсної вартості автомобіля на час розгляду справи, позаяк в матеріалах справи наявні два докази, один з яких засвідчує середню ринкову вартість аналогічного транспортного засобу, а другий - ринкову вартість спільного автомобіля з урахуванням отриманих в дорожньо-транспортній пригоді пошкоджень. Про те, що автомобіль на час проведення судової експертизи був відремонтований, вказується у висновку експерта і ця обставина визнається сторонами. Між тим, ця процесуально-правова прогалина не вплинула на правильність висновку суду, а тому не може бути підставою для скасування правильного по суті рішення з формальних підстав.

Приходячи до переконання про залишення оскаржуваного рішення без змін, колегією суддів береться також до уваги факт визнання позивачем тієї обставини, що дорожньо-транспортна пригода, за наслідками якої пошкоджено спірний автомобіль, сталась під час перебування сторін у шлюбі, тоді як виконання робіт для відновлення пошкодженого транспортного засобу забезпечив відповідач одноособово.

Відповідно до ст. 57 СК України якщо шлюб не розірвано і чоловік та дружина проживають окремо у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин, то набуте сторонами за цей період майно може бути за рішенням суду визнане роздільним. Це пов`язано з тим, що для сімейних відносин важливе значення має не лише формально зареєстрований шлюб, а й дійсні стосунки чоловіка та дружини. Коли сторони фактично не складають однієї сім`ї, то на такі відносини не може поширюватися режим спільності майна подружжя.

Отже, за існуючих у справі обставин відсутні підстави присуджувати позивачу компенсацію ринкової вартості аналогічного автомобіля на підставі експертного дослідження, оскільки в ньому не враховані завдані внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася під час проживання сторін у шлюбі, збитки.

Оскільки автомобіль було відремонтовано особисто відповідачем (за фактично окремого проживання сторін під час зареєстрованого шлюбу), тому до компенсації належить вартості автомобіля саме такого стану, в якому він перебував під час шлюбних відносин. Тобто без урахування здійсненого особисто відповідачем за власні кошти відновлювального ремонту.

Як зазначалось, ринкову вартість спільного автомобіля з урахуванням відповідного стану визначено в наданому на вимогу суду попередньої інстанції висновку експерта №СЕ-1-/103-23/3481-АВ від 08 червня 2023 року. Цей висновок експерта має істотне значення для вирішення спору, адже при визначенні в ньому вартості спільного автомобіля враховано для цього обставини, що мають значення при ухваленні рішення.

Встановлено відсутність причин для виклику експерта з метою надання усних пояснень щодо його висновку, визнання висновку неповним, неясним, необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності.

Разом з тим надане позивачем експертне дослідження є недостовірним доказом через те, що визначає вартість спірного автомобіля у стані, в якому він не перебував в той час, коли сторони проживали разом однією сім`єю.

Згідно із ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81, ч. 1 ст. 76, ст.ст. 80, 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Натомість позивач не надав суду засобів доказування на спростування розміру ринкової вартості автомобіля у стані, в якому він перебував під час проживання сторін разом однією сім`єю, а тому ці обставини підлягають врахуванню на підставі висновку експерта №СЕ-1-/103-23/3481-АВ від 08 червня 2023 року.

Спонуканням для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 11 липня 2023 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий : С.В. Хилевич

Судді: С.В. Боймиструк

С.С. Шимків