Справа № 308/7316/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2023 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого судді Фазикош О.В., за участю секретаря Білак І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Ужгород, за правилами окремого позовного провадження, цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 про встановлення юридичного факту, що має значення, заінтересовані особи: Державний нотаріус Закарпатського обласного державного нотаріального округу Кондратенко О.А., ОСОБА_3 , -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 03.11.2023 було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 09.11.2023.

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із заявою про встановлення юридичного факту, що має значення, заінтересовані особи: Державний нотаріус Закарпатського обласного державного нотаріального округу Кондратенко О.А., ОСОБА_3

Заява мотивована тим, що 28.11.1996р. був укладений договір дарування за реєстровим №3960 (копія додається) за яким «гр. ОСОБА_4 (мати заявниці) подарувала, а гр. ОСОБА_3 , ОСОБА_5 прийняли в дар належний ОСОБА_4 незавершений будівництвом житловий будинок та належну ОСОБА_6 земельну ділянку розміром 0.29 га, 0.20 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 кожному в рівній долі».

Як зазначає заявник, у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 втратила оригінал договору, вона звернулася з заявою про видачу дублікату договору дарування, посвідченого Дроботя А.Й. приватним нотаріусом Ужгородського нотаріального округу 28.11.1996р. за реєстровим №3960. Однак, у видачі дублікату договору дарування за реєстровим №3960, ОСОБА_1 нотаріусом було відмовлено (копія відмови додається), з огляду на те, що під час встановлення чи є заявниця стороною по вищевказаному договору, з`ясувалось, що договір посвідчено між ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та « ОСОБА_1 », з чого нотаріус не може встановити, що ОСОБА_1 є стороною вищевказаного договору.

При цьому у заяві з посиланням на п 7.1-7.3 Глави 1 розділу 2 (Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій) Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами, вказано на те, що у зв`язку з тим, що і приватний нотаріус Дроботя А.Й. Ужгородського нотаріального округу, який посвідчував договір дарування №3960, і мати заявниці ОСОБА_4 померли,- внести зміни в даний договір неможливо.

Представник зазначає, що з огляду на відмову нотаріуса у видачі дублікату та неможливістю внесення змін заявниця змушена звернутися до суду.

Разом із тим у заяві вказано на те, що згідно паспорту (копія додається) громадянина України, ПІБ заявниці вказано як ОСОБА_1 , також, згідно витягу з реєстру Холмківської територіальної громади (копія додається) зазначено, що за адресою АДРЕСА_1 , зареєстрована ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак у договорі дарування за реєстровим №3960, помилково вказано по батькові « ОСОБА_7 ».

Як вказано у заяві, у свідоцтві про народження заявниці, серії НОМЕР_1 (копія додається) вказано, що ОСОБА_8 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , батько - ОСОБА_9 , мати - ОСОБА_4 .

Згідно свідоцтва про шлюб, зареєстрованого 10.09.1993р. актовий запис №648 (копія додається), в якому зазначено, що шлюб укладено між ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , шлюбне прізвище заявниці змінилося з ОСОБА_11 на ОСОБА_1 .

04.11.2014р. за актовим записом №89, шлюб було розірвано (копія додається), та прізвище заявниці залишилося - ОСОБА_1 .

Окрім того у заяві вказано на те, що факт належності заявниці договору дарування №3960 можна підтвердити тим, що ОСОБА_12 у даному договорі є її мати заявниці - ОСОБА_4 , а ОСОБА_13 є син - ОСОБА_3 та дочка - ОСОБА_1 (згідно договору). Свідоцтво про народження заявниці підтверджує, що ОСОБА_4 ( ОСОБА_12 згідно договору) є матір`ю заявниці.

Представник заявника вказує на те, що огляду на вищенаведене, правильне ім`я прізвище та по батькові заявниці, є ОСОБА_1 . Наведені вище аргументи підтверджують той факт, що ОСОБА_1 є тією самою особою, яка зазначена в договорі дарування №3960 та відповідно є стороною такого договору.

З метою дотримання вимог встановлених ст. 318 ЦПК України до змісту заяви про встановлення юридичного факту , заявник зазначає, що факт належності договору дарування №3960 саме ОСОБА_1 необхідно встановити з метою отримання дублікату такого договору; докази, що підтверджують даний факт наведені вище та додаються до даної заяви; в іншому порядку встановити даний факт неможливо.

Враховуючи викладене, керуючись ст.293, 315-319 ЦПК України, заявник просить суд: встановити факт належності договору дарування від 28.11.1996р., зареєстрований в реєстрі за №3960 саме ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , паспорт № НОМЕР_2 , орган, що видав - 2123, РНОКПП НОМЕР_3 ), в якому помилково зазначено по батькові « ОСОБА_7 ».

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.05.2023 року вказану заяву залишено без руху.

На виконання вказаних в ухвалі недоліків представником заявника до суду надіслано заяву. В якій вказано зокрема на те, що згідно п.7.1-7.3 Глави 1 розділу 2 (Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій) Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами, п.6.16 Правил ведення нотаріального діловодства, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2010 року №3253/5, порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій та Правила ведення нотаріального діловодства передбачають можливість внесення змін у нотаріально посвідчений договір навіть іншим нотаріусом, при наявності сторін договору та всіх примірників договору.

Разом із тим, заявник зазначає, що приватний нотаріус Дроботя А.Й. Ужгородського нотаріального округу, яка посвідчувала договір дарування №3960, а також мати заявниці ОСОБА_4 (дарувальник) померли, а отже внести зміни в даний договір неможливо з підстав відсутності сторони договору дарування.

Заявник зазначає, що зверталась до інших нотаріусів з метою внесення змін у договір дарування, однак нотаріуси категорично відмовляли їй в цих діях, посилаючись на вищевказаний Порядок.

Отже, нормами чинного законодавства не передбачено можливості внесення змін виправлення помилок в нотаріально посвідченому договорі без наявності сторін договору та всіх примірників договору, а тому звернення до нотаріуса з цього приводу не має юридичного сенсу.

При цьому заявник зазначає, що 28.11.1996р. був укладений договір дарування за реєстровим №3960 за яким «гр. ОСОБА_4 (мати заявниці) подарувала, а гр. ОСОБА_3 , ОСОБА_5 прийняли в дар належний ОСОБА_4 незавершений будівництвом житловий будинок та належну ОСОБА_6 земельну ділянку розміром 0.29 га, 0.20 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 кожному в рівній долі.

Пізніше, вказаному будинку було присвоєно адресу АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 . Даний будинок (на 2 сім`ї) поділено в рівних частинах між заявницею та її братом ОСОБА_3 , визначено частки у праві власності на подаровану земельну ділянку (копія договору про визначення часток у праві власності на земельну ділянку додається). Згідно Відомостей з реєстру права власності на нерухоме майно (реєстраційний номер майна 35562049 )- житловий будинок, з належними до нього господарськими спорудами, розташований за адресою АДРЕСА_3 зареєстрований за ОСОБА_3 (копія витягу додається).

Представник заявника зазначає, що брат заявниці ОСОБА_3 як сторона договору дарування, скористався своїм правом та зареєстрував за собою право власності на частину подарованого згідно договору дарування житлового будинку. Спору щодо цього між Заявницею та ОСОБА_3 не має, відповідно не має місце і спір про право, на що звернуто увагу в ухвалі суду. На підтвердження вказаного ОСОБА_3 направить до суду відповідну заяву про те, що не заперечує щодо задоволення вимог Заявниці, після відкриття провадження у справі.

Також представником заявника зазначено, що факт належності договору дарування №3960 саме ОСОБА_1 необхідно встановити з метою отримання дублікату такого договору, для можливості подальшої реєстрації права власності на частку подарованого померлою матір`ю житлового будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 .

Враховуючи викладене, представник заявника просить суд прийняти усунуті недоліки та відкрити провадження по даній справі, справу призначити до судового розгляду.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.05.2023 року у справі відкрито провадження, призначено розгляд справи.

Заявник, її представник в судове засідання не з`явилися, про дату та час розгляду справ, повідомлялися належним чином. Разом із тим від представника заявника ОСОБА_1 , адвоката Андрейчук О.М., до суду надійшла заява про розгляд заяви за ї відсутності, вимоги викладені в заяві підтримують просять їх задоволити.

Заінтересована особа - ОСОБА_3 , в судове засідання не з`явися, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Разом із тим від ОСОБА_3 , та його представника адвоката Ковач І.В., надійшла спільна заява про проведення розгляду справи без їх участі. Окрім того, в заяві вказано, що проти задоволення заявлених ОСОБА_1 , вимог не заперечує.

Державний нотаріус Закарпатського обласного державного нотаріального округу Кондратенко О.А., в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Від в.о. завідувача Закарпатського обласного державного нотаріального архіву М. Гончаренко, просять розглядати справу без участі представника нотаріального архіву.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Неявка учасника справи, який належним чином повідомлений про місце, дату і час судового засідання і від якого не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, не перешкоджає його розгляду.

За вказаних обставин, суд приходить до висновку про можливість проведення судового засідання за відсутністю учасників судового розгляду, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення.

Згідно статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч. 1 ст. 293 ЦПК України).

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України).

Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом (ч. 3 ст. 294 ЦПК України).

Юридичні факти - це обставини чи життєві факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин.

Встановлення юридичних фактів у порядку окремого провадження сприяє реалізації конституційних прав громадян. Умовами, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення є те, що згідно із законом ці факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих немайнових чи майнових прав фізичних осіб; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети.

Частиною 2 статті 315 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого поряду їх встановлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах встановлення фактів, що мають юридичне значення» (далі - постанови Пленуму) із змінами та доповненнями від 25.05.1998, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Судом встановлені наступні обставини:

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_8 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , її батьками були: ОСОБА_9 та ОСОБА_4

Згідно свідоцтва про шлюб (виданого повторно) від 08.11.2013 року серії НОМЕР_4 ,- 10 вересня 1993 року між ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 укладено шлюб. Після укладення шлюбу прізвище дружини ОСОБА_1 .

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу від 04.11.2014 року серії НОМЕР_5 , після реєстрації розірвання шлюбу присвоюється прізвище «їй» ОСОБА_1 .

28.11.1996р. був укладений договір дарування за реєстровим №3960 (копія міститься у матеріалах справи) за яким гр. ОСОБА_4 подарувала, а гр. ОСОБА_3 , ОСОБА_1 прийняли в дар належний ОСОБА_4 незавершений будівництвом житловий будинок та належну ОСОБА_6 земельну ділянку розміром 0.29 га, 0.20 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 кожному в рівній долі.

Окрім того, в подальшому, між обдарованими особами (за договором посвідченим Дроботя А.Й. приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу 28 листопада 1998 року за реєстровим №3960), було укладено договір від 16 вересня 2014 року про визначення часток у праві власності на земельну ділянку та дарування частки, посвідченого приватним нотаріусом Резвановою І.Д., зареєстровано в реєстрі за №2690.

Згідно якого ОСОБА_1 , податковий номер НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 та ОСОБА_3 , податковий номер НОМЕР_6 , зареєстрований на за адресою АДРЕСА_1 домовились про визначення часток у належній їм земельній ділянці, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та що частка кожного із них становить по 1/2 земельної ділянки кадастровий номер :13:011:0038 Разом із цим ОСОБА_1 , передала безкоштовно у власність ОСОБА_3 належну їх вказаної земельної ділянки.

З наведеного вбачається, що предметом вказаного договору, є фактично земельна ділянка яку сторони договору отримали в дар він ОСОБА_4 , згідно договору дарування від 28.11.1996р., зареєстрований в реєстрі за №3960. Де сторонами договору були дарувальник ОСОБА_4 , обдаровані ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Проте, як вбачається зі змісту договору від 16 вересня 2014 року, про визначення часток у праві власності на земельну ділянку та дарування частки, посвідченого приватним нотаріусом Резвановою І.Д., зареєстровано в реєстрі за №2690, по батькові ОСОБА_14 вказано « ОСОБА_15 ».

Вказані обставини не заперечується зацікавленою особою ОСОБА_9 , який є стороною у вказаних вище договорах, більше того, проти задоволення вимог заяви він не заперечує, що вказує на відсутність спору між такими.

Зі змісту постанови про відмову у видачі дублікату договору дарування Закарпатського обласного державного нотаріального архіву, на запит заявниці ОСОБА_1 , про видачу їй дублікату договору дарування, посвідченого Дроботя А.Й. приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу 28 листопада 1998 року за реєстровим №3960, вбачається, що :

Під час встановлення чи є заявниця стороною по вищевказаному договору, з`ясувалось, що договір посвідчено між ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , з чого вбачається, що ОСОБА_1 не є стороною вищевказаного договору.

Так, керуючись частиною першою статті 53 Закону України «Про нотаріат», статтею 8 Закону України «Про нотаріат» та п.п. і п. 1 гл.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 №296/5, постановлено у видачі дублікату договору дарування, посвідченого Дроботя А.Й. приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу 28 листопада 1998 року за реєстровим №3960, ОСОБА_1 , відмовити.

З наявних у матеріалах справи доказів, суд вважає очевидним що при оформлення нотаріусом договору дарування було допущено помилку у написанні по-батькові обдарованої ОСОБА_1 , та вказано « ОСОБА_7 » замість « ОСОБА_15 ».

Поряд із цим, у зв`язку з наявністю зазначеної розбіжності у написанні прізвища та ім`я заявника, остання позбавлена можливості вільно розпоряджатися належним їй майном на власний розсуд.

Відповідно до п.п. 7.1-7.3 Гл 1. Основні правила посвідчення правочинів Розділу ІІ. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5

7.1. Договір сторін про зміну або розірвання нотаріально посвідченого договору здійснюється шляхом складання окремого договору.

7.2. Договір про зміну або розірвання договору підписується сторонами і посвідчується нотаріусом. На всіх наданих нотаріусу примірниках основного договору проставляється відмітка про його зміну або розірвання, у якій зазначаються номер за реєстром та дата посвідчення договору про зміну або розірвання, проставляється нотаріусом підпис і скріплюється його печаткою.

7.3. Якщо нотаріус, який посвідчив договір, позбавлений можливості посвідчити договір про його зміну або розірвання (у разі смерті, заміщення нотаріуса, у разі неможливості виконання ним своїх обов`язків, припинення нотаріусом діяльності, передачі документів до державного нотаріального архіву або з будь-яких інших причин), договір про зміну або розірвання договору може бути посвідчений іншим нотаріусом. При цьому таким нотаріусом складається додатковий примірник договору, який направляється ним за місцем зберігання договору, що змінюється або розривається. Сторонам договору нотаріус роз`яснює про повернення документа за місцем зберігання примірника договору, що розірваний.

Згідно п. 6.16. Правил ведення нотаріального діловодства, У разі виявлення нотаріусом у тексті нотаріального документа, який створений ним у результаті вчинення нотаріальної дії технічної помилки, яка не змінює змісту документа та не впливає на права особи(іб) щодо якої(их) було вчинено нотаріальну дію (описка, друкарська або граматична помилка), нотаріус може виправити таку помилку.

Помилка у тексті нотаріального документа виправляється у всіх примірниках такого документа одночасно.

Виправлення помилки повинно відповідати відомостям, що містяться в документах, які були подані нотаріусу для вчинення нотаріальної дії, або отримані безпосередньо з єдиних та державних реєстрів.

Виправлення технічної помилки застерігається нотаріусом, який вчиняв нотаріальну дію, після посвідчувального напису, із зазначенням дати та проставленням свого підпису і печатки на такому застереженні.

При цьому всі виправлення мають бути зроблені таким чином, щоб можна було прочитати як виправлене, так і помилково написане, а потім закреслене.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Виходячи із висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (п.45), «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)».

Згідно ч 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» убачається, при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6 ст. 315 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства.

Частиною 1 статті 293 ЦПК України передбачено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Встановлення юридичних фактів у порядку окремого провадження сприяє реалізації конституційних прав громадян. Умовами, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення є те, що згідно із законом ці факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих немайнових чи майнових прав фізичних осіб; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети.

Так, у відповідності з п. 6 ч. 1ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають справи про встановлення фактів належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Згідно з правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по-батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1ст. 315 ЦПК України, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995р. «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі прізвище, ім`я, по-батькові якої зазначені в документі не збігаються в свідоцтві про народження, паспорті, свідоцтві про смерть, інше.

Суд вважає за необхідне вказати на те, що неможливість внесення виправлень до договору дарування підтверджується тим, що сторона вказаного договору дарувальник ОСОБА_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть копія якого міститься в матеріалах справи (серія НОМЕР_7 , виданого повторно). Окрім того нотаріус яким посвідчено договір дарування та яка допустила помилку у вказаному договорі, припинила нотаріальну діяльність.

Встановлення факту належності вказаного правовстановлюючого документу має для заявника юридичне значення, його метою є забезпечення можливості вільно розпоряджатися належним їй майном на власний розсуд.

Разом із тим, згідно договору дарування (копія наявна у матеріалах справи) дарувальник - ОСОБА_4 , подарувала а гр. ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , прийняли в дар належні ОСОБА_4 , незавершений будівництвом житловий будинок та належну дарувальнику земельну ділянку.

Вказане свідчить що сторонами договору є дарувальник ОСОБА_4 та обдаровані ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

При зверненні до суду із вказаною заявою, ОСОБА_1 , просить «встановити факт належності договору дарування від 28.11.1996р., зареєстрований в реєстрі за №3960 саме ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , паспорт № НОМЕР_2 , орган, що видав - 2123, РНОКПП НОМЕР_3 ), в якому помилково зазначено по батькові « ОСОБА_7 ».

Так, з огляду на наведене, зважаючи на те, що окрім заявниці стороною договору обдарованим є і ОСОБА_9 , суд вважає, що заява ОСОБА_1 , підлягає частковому задоволенню.

З урахуванням наведеного вище, суд вважає заявлені вимоги обґрунтованими, доведеними доказами по справі, такими, що спрямовані на створення умов для здійснення прав заявника, а тому такими, що підлягають задоволенню частково.

За урахуванням викладених обставин та беручи до уваги, що всі анкетні дані у наведених документах, крім вказаних розбіжностей співпадають, суд вважає, що вимоги заявниці слід задовольнити та встановити факт належності правовстановлюючого документу в частині, що стосується обдарованої ОСОБА_16 .

Керуючись ст. ст. 13, 76-81, 259, 263-265, 268, 273, 293, 315, 319, 354, 355 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 про встановлення юридичного факту, що має значення, заінтересовані особи: Державний нотаріус Закарпатського обласного державного нотаріального округу Кондратенко О.А., ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Встановити факт належності заявниці ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , паспорт № НОМЕР_2 , орган, що видав - 2123, РНОКПП НОМЕР_3 ), договору дарування від 28.11.1996р., зареєстрований в реєстрі за №3960 в частині що стосується обдарованої « ОСОБА_1 ».

У задоволенні іншої частини заяви відмовити.

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ,

Заінтересовані особи:

Державний нотаріус Закарпатського обласного державного нотаріального округу Кондратенко О.А., 88000,Закарпатська обл.., м. Ужгород вулю. Гойди, 8 (4-й поверх).

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , АДРЕСА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду Фазикош О.В.