ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2023 року

м. Київ

справа № 331/3045/21

провадження № 61-1320св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНФОРС», товариство з обмеженою відповідальністю «ЗАЙМЕР», товариство з обмеженою відповідальністю «СС ЛОУН», товариство з обмеженою відповідальністю «МІСТЕР КЕШ»,

третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКЕ БЮРО КРЕДИТНИХ ІСТОРІЙ»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «СС ЛОУН» та товариства з обмеженою відповідальністю «МІСТЕР КЕШ» на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16 травня 2022 року, ухваленого у складі судді Антоненко М. В., та постанову Запорізького апеляційного суду від 13 листопада 2022 року, прийняту у складі колегії суддів: Крилової О. В., Кухаря С. В., Полякова О. З.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНФОРС» (далі - ТОВ «ФІНФОРС»), товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАЙМЕР» (далі - ТОВ «ЗАЙМЕР»), товариства з обмеженою відповідальністю «СС ЛОУН» (далі - ТОВ «СС ЛОУН»), товариства з обмеженою відповідальністю «МІСТЕР КЕШ» (далі - ТОВ «МІСТЕР КЕШ») (попередня назва - Товариство з обмеженою відповідальністю «Еквіфін Україна» (далі - ТОВ «Еквіфін Україна»), третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКЕ БЮРО КРЕДИТНИХ ІСТОРІЙ» (далі - ТОВ «УКРАЇНСЬКЕ БЮРО КРЕДИТНИХ ІСТОРІЙ»), в якому просив суд: визнати недійсними кредитний договір від 06 липня 2020 року № 134063, укладений між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ОСОБА_1 ; кредитний договір від 06 липня 2020 року № 947671-А, укладений між ТОВ «СС ЛОУН» та ОСОБА_1 ; кредитний договір від 06 липня 2020 № 55422-А року, укладений між ТОВ ««Еквіфін Україна» та ОСОБА_1 .

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що він на початку серпня 2020 року з телефонної розмови з представником Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») дізнався про зниження кредитного ліміту на його кредитній картці через погану кредитну історію, внаслідок низки прострочених заборгованостей у інших банківських установах. Оскільки він заперечує отриману інформацію, на початку серпня 2020 року, за допомогою офіційного сайту він звернувся до ТОВ «УКРАЇНСЬКЕ БЮРО КРЕДИТНИХ ІСТОРІЙ» для отримання звіту щодо кредитної історії на своє ім`я, за результатами якого отримав інформацію щодо наявності прострочених заборгованостей за трьома кредитними договорами у різних фінансових установах, а саме в ТОВ «ЗАЙМЕР», ТОВ ««Еквіфін Україна», ТОВ «СС ЛОУН».

Зазначає, що він не залишав будь-яких заявок на отримання кредитів, не створював особистий кабінет на електронному сервісі, не надавав своїх персональних даних ТОВ «ЗАЙМЕР», ТОВ ««Еквіфін Україна»», ТОВ «СС ЛОУН» та згоду на їх обробку, у тому числі на передачу бюро кредитних історій, не ставив свій підпис (у тому числі електронний, на кредитному договорі чи будь-яких документах), не здійснював підтвердження будь-яких операцій з отримання кредиту в ТОВ «ЗАЙМЕР», ТОВ ««Еквіфін Україна»», ТОВ «СС ЛОУН» та не отримував будь-яких коштів від ТОВ «ЗАЙМЕР», ТОВ ««Еквіфін Україна», ТОВ «СС ЛОУН».

По факту шахрайських дій невстановлених осіб, а саме оформлення кредитних договорів з ТОВ «ЗАЙМЕР», ТОВ ««Еквіфін Україна», ТОВ «СС ЛОУН», за його заявою розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000089 від 06 серпня 2020 року, за ознаками злочину, передбаченого частиною першою статті 190 Кримінального кодексу України (далі - КК України) та у кримінальному провадженні № 0001429 за ознаками злочинів, передбачених частиною другою статті 190 КК України.

Право вимоги за кредитними договорами з ТОВ ««Еквіфін Україна» та ТОВ «СС ЛОУН», укладеними шахраями з використанням його персональних даних, відступлено ТОВ «ФІНФОРС» на підставі договору факторингу від 09 вересня 2020 року № , укладеного між ТОВ ««Еквіфін Україна» та ТОВ «ФІНФОРС», за яким ТОВ ««Еквіфін Україна» відступило ТОВ «ФІНФОРС» право грошової вимоги за кредитним договором від 06 липня 2020 року № 55422-А.

Також, звітом ТОВ «УКРАЇНСЬКЕ БЮРО КРЕДИТНИХ ІСТОРІЙ» підтверджено те, що ТОВ «СС ЛОУН» відступило ТОВ «ФІНФОРС» право грошової вимоги за кредитним договором від 06.07.2020 року № 947671-А.

На підставі зазначеного, ним до ТОВ «ФІНФОРС», ТОВ «ЗАЙМЕР», ТОВ «СС ЛОУН», ТОВ «МІСТЕР КЕШ» (попередня назва - ТОВ «Еквіфін Україна») було направлено письмові звернення з вимогою визнати дані кредитні договори недійсними та анулювати заборгованість, на які дані установи відповіли відмовою.

Отже, ОСОБА_1 вважає, що у даному випадку він має відносини із фінансовими шахраями, які використали копії його паспорту та ідентифікаційного номеру, які 25 грудня 2019 року він надав при підписанні декларації про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу. Крім цього, він є фізичною особою підприємцем, має рахунок в АТ КБ «ПриватБанк», при здійсненні підприємницької діяльності він укладає договори з різними контрагентами, у яких також зазначає свої персональні дані.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16 травня 2022 року, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 13 листопада 2022 року, позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсним кредитний договір від 06 липня 2020 року № 134063, укладений між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ОСОБА_1 .

Визнано недійсним кредитний договір від 06 липня 2020 року № 947671-А, укладений між ТОВ «СС ЛОУН» та ОСОБА_1 .

Визнано недійсними кредитний договір від 06 липня 2020 року № 55422-А, укладений між ТОВ ««Еквіфін Україна» та ОСОБА_1 .

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із положень пункту 34 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», за яким належною перевіркою клієнта вважається здійснення суб`єктом первинного фінансового моніторингу заходів, що включають ідентифікацію та верифікацію клієнта (його представника). Суб`єктами первинного фінансового моніторингу є: банки, страховики (перестраховики) брокери, кредитні спілки, ломбарди, та інші фінансові установи.

Отже, відповідачами під час укладання оскаржуваних кредитних договорів належної ідентифікації клієнта не було проведено, із чого слідує, що волі позивача на укладення оспорюваних кредитних договорів не було, обставини у справі вказують на те, що невстановлена особа, використавши персональні дані, шахрайським шляхом оформила кредитні договори, здійснивши дії, спрямовані на настання юридичних прав та обов`язків.

Крім того, позивач обрав вірний спосіб захисту своїх порушених прав, що не суперечить правовій позиції, викладеній в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19), вибраний установлений законом спосіб захисту є ефективним захистом прав та інтересів позивача.

Документи, які додані до позовної заяви, містять достатньо доказів того, що укладення правочину відбувалося поза волею позивача, кредитні договори було укладено фінансовими шахраями, використовуючи персональні дані позивача для підробки кредитних договорів.

Крім цього, відповідачі не спростовують той факт, що проводилась верифікація платіжної картки особи, на яку в подальшому були перераховані кредитні кошти, але не вказують дані цієї особи та не надають жодного доказу, що власником цієї платіжної картки є саме позивач.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У січні 2023 року ТОВ «СС ЛОУН», ТОВ «МІСТЕР КЕШ» подали до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просили скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16 травня 2022 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 13 листопада 2022 року в частині визнання недійсними кредитних договорів від 06 липня 2020 року № 947671-А та від 06 липня 2020 року № 55422-А і ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Касаційна скарга ТОВ «СС ЛОУН», ТОВ «МІСТЕР КЕШ» мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанцій не враховано того, що ТОВ «СС ЛОУН» та ТОВ «Еквіфін Україна» здійснили процедуру ідентифікації та верифікації в ІТС ТОВ «СС ЛОУН» та ІТС ТОВ «Еквіфін Україна», оскільки позивачем було зазначено свій фінансовий номер телефону НОМЕР_1 , який ним зазначався неодноразово під час проходження верифікації та ідентифікації в банках, що також підтверджується кредитною історією позивача, наданою ТОВ «УКРАЇНСЬКЕ БЮРО КРЕДИТНИХ ІСТОРІЙ». ТОВ «СС ЛОУН» не здійснювало перевірку належності номеру телефону НОМЕР_2 саме позивачу, оскільки цей номер телефону був зазначений позивачем, як робочий, тобто він не є основним фінансовим номером телефону позивача.

Також, судами попередніх інстанцій не враховано того, що позивач при взаємодії із банками та іншими фінансовими організація навмисно зазначав своє прізвище як ОСОБА_1 , так і ОСОБА_1 . Отже, позивач, усвідомлюючи, що кредитний договір укладається дистанційно, самостійно зазначив в ІТС ТОВ «СС ЛОУН» та ІТС ТОВ «Еквіфін Україна» своє прізвище, як ОСОБА_1 , а тому він свідомо допустив помилку в своєму прізвищі з метою створення умов для подальшого уникнення відповідальності за невиконання умов кредитного договору. Тому зазначена обставина не може бути підставою для визнання правочину недійсним, оскільки зазначений дефект не може свідчити про недійсність спірного кредитного договору, враховуючи усі інші дії, вчинені позивачем та ТОВ «СС ЛОУН» і ТОВ «Еквіфін Україна», а також отримані ТОВ «СС ЛОУН» і ТОВ «Еквіфін Україна» персональні дані під час проходження процедури ідентифікації і верифікації в ІТС ТОВ «СС ЛОУН» та ІТС ТОВ «Еквіфін Україна».

Крім того, суди першої та апеляційної інстанції неправомірно прийняли оскаржувані рішення на підставі недопустимих доказів, зокрема листа АБ «Укргазбанк» від 14 вересня 2020 року, що оформлений з порушенням вимог Закону України «Про банки та банківську діяльність», зокрема щодо порядку розкриття банківської таємниці.

Також, судами попередніх інстанцій було безпідставно проігноровано наявність в матеріалах справи флеш-накопичувача Mibrand 4 G, на якому міститься запис розмови між позивачем та працівником контакт-центру ТОВ «СС ЛОУН», який було зроблено перед отриманням кредиту.

Підставою касаційного оскарження рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16 травня 2022 року та постанови Запорізького апеляційного суду від 13 листопада 2022 року заявники зазначають застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі № 302/27/17-ц (провадження № 61-6201св18), від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19), від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20), від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-17439св19), від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20 (провадження № 61-18967св20), від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), а також вказують на порушення судами норм процесуального права, зокрема, не дослідження зібраних у справі доказів, не надання їм належної правової оцінки та встановлення обставини, що мають суттєве значення на підставі недопустимих доказів.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У березні 2023 року ОСОБА_1 подав відзив на касаційну скаргу, в якому зазначив, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки оскаржувані судові рішення прийняті з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги є безпідставними, тому просив суд залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Відзиви на касаційну скаргу від інших учасників справи не надходили.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 06 лютого 2023 року поновлено ТОВ «СС ЛОУН», ТОВ «МІСТЕР КЕШ» строк на касаційне оскарження та касаційну скаргу залишено без руху із наданням строку для усунення недоліків касаційної скарги.

У лютому 2023 року заявники у встановлений судом строк усунули недоліки касаційної скарги.

Ухвалою Верховного Суду від 27 лютого 2023 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

У березні 2023 року до Верховного Суду надійшли матеріали справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Відповідно до звіту ТОВ «УКРАЇНСЬКЕ БЮРО КРЕДИТНИХ ІСТОРІЙ» від 10 травня 2021 року, кредитна історія на ім`я ОСОБА_1 містить інформацію щодо укладених від імені ОСОБА_1 кредитних договорів, а також інформацію про розмір невиконаних зобов`язань, а саме:

- кредитний договір від 06 липня 2020 року № 134063, укладений з ТОВ «ЗАЙМЕР» () сума кредиту 1 000,00 грн, розмір заборгованості 1 200,00 грн;

- кредитний договір від 06 липня 2020 року № 947671-А, укладений з ТОВ «СС ЛОУН» () сума кредиту 4 000,00 грн, розмір заборгованості 6 140,00 грн;

- кредитний договір від 06 липня 2020 року № 55422-А, укладений з ТОВ «Еквіфін Україна» () сума кредиту 4 000,00 грн, розмір заборгованості 6 140,00 грн (т. 1, а. с. 15-20).

По факту шахрайських дій невстановлених осіб, а саме оформлення кредитних договорів з ТОВ «ЗАЙМЕР», ТОВ ««Еквіфін Україна», ТОВ «СС ЛОУН», за заявою ОСОБА_1 розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000089 від 06 серпня 2020 року, за ознаками злочину, передбаченого частиною першою статті 190 КК України та у кримінальному провадженні № 0001429 за ознаками злочину, передбаченого частиною другою статті 190 КК України. Досудове розслідування за відкритими кримінальними провадженнями триває (т. 1, а. с. 21, 22).

Право вимоги за кредитними договорами ТОВ ««Еквіфін Україна» та ТОВ «СС ЛОУН», укладеними з ОСОБА_1 , відступлено ТОВ «ФІНФОРС».

09 вересня 2020 року між ТОВ ««Еквіфін Україна» та ТОВ «ФІНФОРС» укладено договір факторингу № , за яким ТОВ ««Еквіфін Україна» відступило ТОВ «ФІНФОРС» право грошової вимоги за кредитним договором від 06 липня 2020 року № 55422-А (т. 2, а. с. 4-21).

Відповідно до звіту ТОВ «УКРАЇНСЬКЕ БЮРО КРЕДИТНИХ ІСТОРІЙ» ТОВ «СС ЛОУН» відступило ТОВ «ФІНФОРС» право грошової вимоги за кредитним договором від 06 липня 2020 року № 947671-А (т. 1, а. с. 16).

ТОВ ««Еквіфін Україна» змінило назву на ТОВ «МІСТЕР КЕШ».

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції у частині позовних вимог до ТОВ «ЗАЙМЕР» не оскаржуються, тому відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України не переглядаються в касаційному порядку.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга ТОВ «СС ЛОУН» та ТОВ «МІСТЕР КЕШ» не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Статтею 400 ЦПК України встановлено межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Так, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги у межах, які стали підставами для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Водночас одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Покупець (замовник, споживач) повинен отримати підтвердження вчинення електронного правочину у формі електронного документа, квитанції, товарного чи касового чека, квитка, талона або іншого документа у момент вчинення правочину або у момент виконання продавцем обов`язку передати покупцеві товар.

Підтвердження вчинення електронного правочину повинно містити такі відомості: умови і порядок обміну (повернення) товару або відмови від виконання роботи чи надання послуги; найменування продавця (виконавця, постачальника), його місцезнаходження та порядок прийняття претензії щодо товару, роботи, послуги; гарантійні зобов`язання та інформація про інші послуги, пов`язані з утриманням чи ремонтом товару або з виконанням роботи чи наданням послуги; порядок розірвання договору, якщо строк його дії не визначено.

Дія цього положення не поширюється на електронні правочини, пов`язані з одноразовим наданням інформаційних електронних послуг або послуг проміжного характеру в інформаційній сфері, оплата яких здійснюється дистанційно. Постачальник таких послуг має надати змогу споживачеві ознайомитися з найменуванням постачальника, його місцезнаходженням та порядком прийняття претензії щодо послуги (частина одинадцята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.

Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

У справі, що переглядається, судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, не спростовано матеріалами справи та сторонами те, що оспорювані договори, укладені з ТОВ «СС ЛОУН» та ТОВ «Еквіфін Україна» (нова назва ТОВ «МІСТЕР КЕШ») в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису.

Так, через особисті кабінети на веб-сайтах цих товариств подані заявки на отримання кредитів від імені ОСОБА_1 , а не ОСОБА_1 , та підтверджено умови отримання кредиту шляхом натискання відповідної кнопки, після чого товариства надіслали особі, яка звернулася за отриманням кредитів, за допомогою засобів зв`язку одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду на номер телефону НОМЕР_2 , який і використано для підтвердження підписання кредитного договору.

Однак, відповідно до листа ПРАТ «ВФ Україна» GD-21-02920 від 18 березня 2021 року, номер телефону НОМЕР_2 обслуговувався на контрактній основі. ОСОБА_1 з ПРАТ «ВФ Україна» контракт не підписував.

Також, надані ТОВ «МІСТЕР КЕШ» документи жодним чином не підтверджують того, що позивач отримав кредит у розмірі 4 000,00 грн. на платіжну картку № НОМЕР_3 , оскільки витяг від 05 серпня 2021 року з реєстру наданих кредитів, здійснених за допомогою сервісу ТОВ «БЕСТПЕЙ», згідно з договором від 08 листопада 2010 року № 0811/19-01, копія витягу з платіжної системи 4Bill щодо переказу коштів особі, яка отримала кредит на платіжну карту, складені одноособово ТОВ «МІСТЕР КЕШ» за підписом директора Клевакіної Н. В., яка також є директором ТОВ «СС ЛОУН».

Картка одержувача коштів НОМЕР_3 , яка згідно з довідкою ТОВ «Платежі онлайн» від 27 серпня 2020 року № 234/08 є карткою АБ «Укргазбанк», у якому позивач не відкривав/закривав рахунки, що підтверджується листом АБ «Укргазбанк» від 14 вересня 2020 року.

Крім того, надана ТОВ «МІСТЕР КЕШ» роздруківка, яка містить послідовність дій особи при отриманні кредиту з використанням персональних даних позивача на сторінці «Верифікація Карти» містить ім`я та по батькові - ОСОБА_5 . Наступні сторінки «Новая заявка» та « Подпись » містить ім`я та по батькові - ОСОБА_1 , що є підтвердженням того, що власником картки є особа з ім`ям та по-батькові - ОСОБА_5 . Отже, верифікація та ідентифікація особи, яка отримала грошові кошти на карту, ТОВ «МІСТЕР КЕШ» не проводились.

ТОВ «СС ЛОУН» зазначало, що після укладення кредитного договору 06 липня 2020 року позивач отримав кредит від кредитодавця в розмірі 4 000,00 грн на свою платіжну кару № НОМЕР_3 за допомогою сервісу LiqPay АТ КБ «Приватбанк». Однак відповідно до довідки АТ КБ «Приватбанк» від 28 вересня 2020 року позивач, будучі клієнтом даного банку, за 2020 рік через систему Liqpay АТ «Приватбанк» не отримував ніяких коштів на свої рахунки, його фінансовий номер НОМЕР_5 не змінювався.

Таким чином, суди попередніх інстанцій встановили, що грошові кошти за оспорюваними договорами перераховані на банківські картки, які позивачу не належать.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, про те, що волі позивача на укладення оспорюваних кредитних договорів не було, обставини у справі вказують на те, що невстановлена особа, використавши персональні дані, шахрайським шляхом оформила кредитні договори, здійснивши дії, спрямовані на настання юридичних прав та обов`язків, тому позов підлягає задоволенню.

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій дослідили всі наявні у справі докази у їх сукупності та співставленні, надали їм належну оцінку, правильно визначили характер спірних правовідносин і норми права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин, і дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Висновки судів першої та апеляційної інстанцій, з урахуванням встановлених у цій справі обставин, не суперечать висновкам Верховного Суду, на які містяться посилання в касаційній скарзі.

Доводи касаційної скарги є ідентичними доводам апеляційної скарги та зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18)).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Оскільки касаційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «СС ЛОУН» та товариства з обмеженою відповідальністю «МІСТЕР КЕШ» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16 травня 2022 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 13 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. В. Коломієць

Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник