Справа №932/7956/23
Провадження №2/932/2261/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2023 року м.Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого-судді: Цитульського В.І.,

за участю секретаря судового засідання: Дубовик К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за ОСОБА_1 до Комунального закладу позашкільної освіти «Дитячий молодіжний центр «Лідер» Дніпровської міської ради про стягнення компенсації, -

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся до суду із позовом у якому просить стягнути із Комунального закладу позашкільної освіти «Дитяче молодіжний центр «Лідер» Дніпровської міської ради на свою користь:

- компенсацію за основним місцем роботи з 01.08.2013 по 08.02.2017 за 32 дні невикористаної соціальної відпустки на дітей в сумі 2 780,48 грн. та 1 день невикористаної основної відпустки у сумі 86,89 грн.;

- компенсацію за трудовим договором №1/17 з 08.02.2017 по 31.05.2017 компенсацію за 17 дні невикористаної соціальної відпустки на дітей в сумі 546,38 грн. та 3 дні невикористаної основної відпустки у сумі 98,42 грн.;

- компенсацію за трудовим договором №4/17 з 01.09.2017 по 31.05.2018 компенсацію за 34 дні невикористаної соціальної відпустки на дітей в сумі 1 528,30 грн. та 1 день невикористаної основної відпустки у сумі 44,95 грн.

Ухвалою суду від 20.09.2023 було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників.

Сторони в судове засідання не з`явилися, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Оскільки справа розглядається за відсутності всіх учасників, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Узагальнені доводи учасників справи.

В обґрунтування позову позивачка зазначає, що з 2013 року по 2017 рік вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем. Крім того, з 09.02.2017 по 31.05.2018 працювала у відповідача за контрактами №1/17 та 4/17. Протягом усього часу позивачка самостійно виховувала трьох дітей.

Відпустки, що надавалися позивачу були не повними, а при її звільненні відповідачем не виплачено компенсацію за невикористану частину таких відпусток.

Згідно відзиву відповідач заперечує проти позову. Вказує, що позивачка звернулася до суду із пропуском строку, визначного ч.2 ст.233 КЗпП України. Окрім того стверджує, що позивачці було надано як основну так і додаткову відпустки, а при звільненнях виплачено компенсацію за невикористані дні відпусток. Навпаки позивачці переплатили за один день відпустки.

Обставини, встановлені судом.

ОСОБА_1 прийнята на роботу у КЗПО «ДЦМ «ЛІДЕР» ДМР з 01.08.2013 за основним місцем роботи на 0,25 ставки на посаду керівника гуртка.

У період з 01.08.2013 по 31.07.2014 ОСОБА_1 надано основну відпустку тривалістю 42 календарних дні (наказ № 185к від 30.05.2014 «Про надання відпустки») та додаткову відпустку 10 календарних днів (наказ № 355к від 11.08.2014 «Про надання відпустки»).

У період з 01.08.2014 по 31.07.2015 ОСОБА_1 надано основну відпустку тривалістю 42 календарних днів (наказ № 176к від 25.05.2015 «Про надання відпустки») та додаткову відпустку 10 календарних днів (наказ № 282к від 30.06.2015 «Про надання відпустки»).

У період з 01.08.2015 по 31.07.2016 ОСОБА_1 надано основну відпустку тривалістю 42 календарних днів (наказ № 196к від 21.06.2016 «Про надання відпустки») та додаткову відпустку 10 календарних днів (наказ № 199к від 21.06.2016 «Про надання відпустки»).

ОСОБА_1 звільнена наказом №021к з 08.02.2017. При цьому їй виплачено компенсацію за 25 днів невикористаної відпустки.

Також ОСОБА_1 , в період з 09.02.2017 по 31.05.2017, працювала у відповідача за сумісництвом відповідно до трудового контракту №1/17 від 08.02.2017. Щорічна відпустка використана не була і на момент закінчення дії трудового контракту була виплачена компенсація за 14 календарних днів (відповідно до відпрацьованих днів) - наказ №123к від 04.05.2017 «Про звільнення зовнішніх сумісників Амур-Нижньодніпровської районної філії».

Окрім цього, з 01.09.2017 по 31.05.2018 ОСОБА_1 працювала у відповідача за сумісництвом відповідно до трудового контракту №4/17 від 31.08.2017. Щорічна відпустка використана не була і на момент закінчення дії трудового контракту була виплачена компенсація за 31 календарний день.

В період з 11.08.2006 по 06 05.2014 ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 .

У вказаному шлюбі народилося двоє дітей, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27.07.2019 ОСОБА_3 позбавлено батьківських прав щодо вказаних дітей, а рішенням цього ж суду від 03.02.2020 усиновлювачем дітей оголошено ОСОБА_6 .

21.04.2018 ОСОБА_1 уклала шлюб із ОСОБА_6 .

Законодавство та висновки Верховного Суду, що застосовані судом.

У відповідності до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За приписами статей 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За приписами ч.6 ст.6 Закону України «Про відпустки», керівним працівникам навчальних закладів та установ освіти, навчальних (педагогічних) частин (підрозділів) інших установ і закладів, педагогічним, науково-педагогічним працівникам та науковим працівникам надається щорічна основна відпустка тривалістю до 56 календарних днів у порядку, затверджуваному Кабінетом Міністрів України.

Додатком до Порядку надання щорічної основної відпустки тривалістю до 56 календарних днів керівним працівникам навчальних закладів та установ освіти, навчальних (педагогічних) частин (підрозділів) інших установ і закладів, педагогічним, науково-педагогічним працівникам та науковим працівникам тривалість відпустки для керівник гуртка, студії, секції, інших форм гурткової роботи встановлено тривалістю у 42 календарних дні.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про відпустки», одному з батьків, які мають двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину з інвалідністю, або які усиновили дитину, матері (батьку) особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, одинокій матері, батьку дитини або особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, який виховує їх без матері (у тому числі у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла під опіку дитину або особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, чи одному із прийомних батьків надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (стаття 73 Кодексу законів про працю України).

За наявності декількох підстав для надання цієї відпустки її загальна тривалість не може перевищувати 17 календарних днів.

Відповідно до статей 18-1-18-3 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» одинокою матір`ю є особа, яка не перебуває у шлюбі з батьком дитини, виховує дитину без батька. Цей статус за одинокою матір`ю зберігається і у тому разі, коли вона уклала шлюб не з батьком дитини за умов, якщо діти не були усиновлені чоловіком (дружиною).

Верховний Суд у постанові від 13.03.2019 у справі №299/2388/16-ц зазначив, що основним критерієм при визначенні статусу одинокої матері є виховання та утримання дитини без участі батька. Отже, для підтвердження права на зазначену пільгу в цьому випадку позивачем має бути пред`явлений будь-який офіційно складений, оформлений та засвідчений у встановленому порядку документ, у якому з достатньою достовірністю підтверджується відсутність участі одного з батьків у вихованні дитини.

Висновки суду.

Судом встановлено, що за період роботи з 01.08.2013 по 08.02.2017 позивачці за кожен рік роботи надавалася основна відпустка тривалістю 42 календарних дні та додаткова відпустка тривалістю 10 календарних днів, а при звільненні їй виплачено компенсацію за 25 днів невикористаної відпустки.

В період з 09.02.2017 по 31.05.2017, в межах контракту №1/17, щорічна відпустка позивачем використана не була і на момент звільнення останній була виплачена компенсація за 14 календарних днів.

В період, з 01.09.2017 по 31.05.2018, в межах контракту №4/17 від 31.08.2017 щорічна відпустка позивачем використана не була і на момент звільнення їй була виплачена компенсація за 31 календарний день.

Суд погоджується із доводами відповідача про правильність розрахунку тривалості наданої основної відпустки та компенсації за неї.

Суд звертає увагу, що у позовній заяві відсутнє обґрунтування незгоди із тривалістю наданої основної відпустки, а також із розміром компенсації за неї. Також позивачка не з`явилася в судове засідання.

Щодо соціальної відпустки, то позивачка вказує на те, що вона мала дві підстави для такої відпустки: була матір`ю двох дітей та одинокою матір`ю. Тому така відпустка мала тривати не 10 днів а 17.

Із цього приводу суд зазначає, що із врахуванням обставин встановлених рішенням суду про позбавлення біологічного батька дітей позивачки батьківських прав, доводи позивача про те що вона була одинокою матір`ю є обґрунтованими.

Проте, як вказане рішення суду, так і докази які лягли в його основу, складені після припинення трудових відносин позивачки із відповідачем.

Протягом роботи позивачкою не подавалося відповідачу звернень та будь-яких доказів про те, що вона є одинокою матір`ю.

За вказаних обставин вбачається відсутність будь-яких порушень у діях відповідача при забезпеченні права позивача на соціальну відпустку.

Окрім того, позивачка помилково розраховує тривалість соціальної відпустки в залежності від календарного року, а не від кількості відпрацьованого часу (наприклад за 2013 рік, а не за період з дня прийняття на роботу - 01.08.2013).

Інше обґрунтування незгоди із визначеною відповідачем тривалістю соціальної відпустки у позовній заяві відсутнє.

За вказаних обставин відсутні підстави до задоволення позову.

Доводи відповідача про пропуск позивачкою строку звернення до суду, визначених у ч.2 ст.233 КЗпП України (в редакції, чинній до 19.07.2022) є хибними.

Так, на момент звільнення позивача, ч.2 ст. 233 КЗпП України діяла в редакції, якою строк звернення працівника до суду з позовом про стягнення належної йому при звільненні заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці не обмежувався будь-яким строком.

Вказана позиція узгоджується із висновками постанови Верховного Суду від 27.04.2023 у справі №420/14777/22.

На підставі наведеного та керуючись статтями 12, 81, 133, 141, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

У задоволені позову ОСОБА_1 до Комунального закладу позашкільної освіти «Дитячий молодіжний центр «Лідер» Дніпровської міської ради про стягнення компенсації - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 18.10.2023.

Суддя: В.І. Цитульський