ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 617/763/16-ц Номер провадження 22-ц/814/918/23Головуючий у 1-й інстанції Уханьова І.С. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Триголова В.М.,

суддів: Дорош А.І., Лобова О.А.,

секретар:Кириченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 16 березня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Старосалтівської селищної ради Харківської обасті, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про скасування рішення

В С Т А Н О В И В:

У травні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому після уточнень просила суд: визнати недійсним рішення XLVI сесії VI скликання Старосалтівської селищної ради Вовчанського району Харківської області від 26.11.2013 року «Про надання дозволу гр. ОСОБА_3 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства АДРЕСА_1 »; визнати недійсним рішення ХLУІІІ сесії VI скликання Старосалтівської селищної ради Вовчанського району Харківської області від 31.01.2014 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі у власність гр. ОСОБА_3 для ведення особистого селянського господарства, яка розташована по АДРЕСА_1 »; визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 10.02.2014 року, з індексним номером 17552722, видане гр. ОСОБА_3 , на земельну ділянку площею 0,4936 га, з кадастровим номером :00:000:0195, яка розташована у АДРЕСА_1 ; визнати недійсним договір купівлі - продажу від 09.09.2014 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , зареєстрований за №617, на земельну ділянку з кадастровим номером :00:000:0195; визнати недійсним свідоцтво про право власності, серія та номер НОМЕР_1 , видане ОСОБА_4 22.01.2015 року реєстраційною службою Вовчанського РУЮ Харківської області на земельну ділянку з кадастровим номером :00:000:0208 площею 0,1971 га, яка розташована по АДРЕСА_1 ; визнати недійсним свідоцтво про право власності, серія та номер НОМЕР_2 , видане ОСОБА_4 22.01.2015 року Реєстраційною службою Вовчанського РУЮ Харківської області на земельну ділянку з кадастровим номером :00:000:0209 площею 0,2965 га, яка розташована по АДРЕСА_1 ; витребувати у гр. ОСОБА_4 земельні ділянки з кадастровим номером :00:000:0208 площею 0,1971 га, які розташовані по АДРЕСА_1 а також з кадастровим номером :00:000:0209 площею 0,2965 га, яка розташована по АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що вона проживає в с. Петрівське та її житловий будинок з надвірними будівлями розташований на земельній ділянці площею 0,1356 га, за кадастровим номером :00:000:0183 та призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель. В її користуванні перебувала і земельна ділянка площею 0,26 га, яка розташована напроти її домоволодіння.

Рішенням сесії Старосалтівської селищної ради Вовчанського району від 27.10.2009 року їй було надано згоду на безоплатну передачу у власність земельної ділянки площею 0,2600 га. для ведення особистого селянського господарства та надано дозвіл на виготовлення технічної документації на зазначену земельну ділянку. Крім того, на земельну ділянку, яка була надана їй у власність, рішенням ХLVI сесії VI скликання від 26.11.2013 року Старосалтівською селищною радою Вовчанського району було надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства і відповідачу по справі ОСОБА_3 .

10.02.2014 року ОСОБА_3 отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно на земельну ділянку площею 0,4936 га., що розташована по АДРЕСА_1 . 09.09.2014 року ОСОБА_3 продав ОСОБА_4 вищезазначену земельну ділянку.

Рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 16 березня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Вказане рішення було оскаржено ОСОБА_2 , яка посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Вказує, що судом першої інстанції не враховано, що рішенням XIVI сесії VI скликання Старосалтівської селищної ради Вовчанського району Харківської області від 26.11.2013 року «Про надання дозволу гр. ОСОБА_3 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 » було надано дозвіл ОСОБА_3 щодо відведення земельної ділянки площею 0,4936 га., у тому числі і земельної ділянки, яка в 2009 році була надана у власність позивачці, тобто повторно надано одну і ту ж земельну ділянку іншій особі. Крім того, рішенням XXVII сесії VI скликання Старосалтівської селищної ради Вовчанського району Харківської області від 21.08.2012 року «Про затвердження технічної документації та передачу у власність ОСОБА_3 у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,33 га.» передано в тому числі 0,08 га. для ведення особистого селянського господарства. Таким чином, ОСОБА_3 протягом 2012 - 2013 років двічі було надано у власність земельні ділянки з одним видом користування, а саме для ведення особистого селянського господарства. Зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що договір купівлі-продажу від 09.09.2014 року укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є фіктивним, оскільки не спрямований на настання обумовлених ним правових наслідків, так як володіння та користування вищевказаними землями здійснює лише ОСОБА_3 .

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 21 грудня 2017 року апеляційну скаргу залишено без задоволення. Рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 16 березня 2017 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Постанову Апеляційного суду Харківської області від 21 грудня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Судова колегія дослідивши матеріали справи та переглянувши рішення в межах своїх повноважень та вимог скарги приходить до слідуючого висновку.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи рішенням Старосалтівської селищної ради Вовчанського району Харківської області від 26 листопада 2013 року ОСОБА_3 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель сільськогосподарського призначення орієнтовною площею 0,5000 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 для подальшої передачі у власність в межах норм безоплатної приватизації.

Рішенням від 31 січня 2014 року Старосалтівської селищної ради Вовчанського району, Харківської області XLVIII сесії VI скликання затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі у власність ОСОБА_3 для ведення особистого селянського господарства, яка розташована по АДРЕСА_1

Згідно Постанови Вовчанського районного суду від 27 липня 2015 року, ОСОБА_2 зверталася до суду з адміністративним позовом до Старосалтівської селищної ради Вовчанського району, Харківської області про скасування рішення селищної ради від 31 січня 2014 року, позов було задоволено та скасовано рішення XLVIII сесії VI скликання селищної ради від 31.01.2014 року «Про скасування рішення селищної ради від 27 жовтня 2009 року «Про надання згоди на безоплатну передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_2 та дозволу на виготовлення на неї технічної документації».

Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 02 вересня 2014 року, ОСОБА_3 продав ОСОБА_4 земельну ділянку, яка розташована повул.Сосновій с.Петрівське Вовчанського району Харківської області, розміром 0,4936 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :00:000:0195.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із частиною першою статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до частин першої, другої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Частиною шостою статті 118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Порядок погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та повноваження органів виконавчої влади в частині погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок регулюється статтями 118 та 186-1 ЗК України.

Відповідно до частини дев`ятої статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Рішенням про надання земельної ділянки за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюється затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відповідно до частин першої, четвертої, п`ятої статті 186-1 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин.

Розробник подає на погодження до органу, визначеному в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а до органів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, - завірені ним копії проекту.

Органи, зазначені в частинах першій-третій цієї статті, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та повноваження органів виконавчої влади в частині погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок регулюється статтями 118, 186-1 ЗК України.

Частиною шостою статті 118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статті 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до частини сьомої статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, перелік підстав для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є вичерпним, при цьому відповідний орган у випадку прийняття рішення про відмову в надані такого дозволу зобов`язаний належним чином мотивувати причини цієї відмови.

Відповідно до частини дев`ятої статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки означає дозвіл власника земельної ділянки здійснити певні дії на землі власника, аби мати змогу в подальшому точно визначити предмет переданий у власність. Отже, цей дозвіл наділяє заінтересовану особу повноваженням ідентифікувати на землі власника земельну ділянку, яку ця особа бажає отримати у власність в майбутньому.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц (провадження № 14-28цс20) виклала правовий висновок про те, що … [відсутність договірних відносин між сторонами до моменту укладення договору не означає, що на переддоговірній стадії сторони не несуть жодних обов`язків по відношенню одна до одної. Добросовісність та розумність належать до фундаментальних засад цивільного права (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Отже, і на переддоговірній стадії сторони повинні діяти правомірно, зокрема, поводитися добросовісно, розумно враховувати інтереси одна одної, утримуватися від недобросовісних дій чи бездіяльності. При цьому обов`язок діяти добросовісно поширюється на обидві сторони.

Так, може кваліфікуватися як недобросовісна така поведінка власника земельної ділянки (в особі органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування), коли він необґрунтовано зволікає з наданням дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, не повідомляє чи несвоєчасно повідомляє про відмову у наданні дозволу або не наводить вичерпні мотиви такої відмови, надає дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, завідомо знаючи про перешкоди у наданні земельної ділянки в оренду, необґрунтовано зволікає з розглядом проекту землеустрою щодо відведення, безпідставно відмовляє у його затвердженні і у той же час надає дозвіл на розробку проекту землеустрою та затверджує цей проект щодо іншої особи.

З іншого боку, якщо особа, отримавши дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, сама зволікає з його розробкою та поданням на затвердження, вона цілком може очікувати, що земельна ділянка буде надана в користування іншій особі. Не вважатиметься добросовісною і поведінка особи, яка отримала дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розробила проект та подала його на затвердження, завідомо знаючи про перешкоди у наданні земельної ділянки у власність.

При вирішенні такої категорії справ слід враховувати, що подати позов до суду про захист свого законного інтересу може будь-яка особа, яка звернулася до органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з метою отримання земельної ділянки в оренду, залежно від істотних ознак кожної конкретної правової ситуації (зокрема, від добросовісності поведінки усіх зацікавлених осіб, обізнаності їх про інтереси інших осіб щодо цієї земельної ділянки тощо).

У дозволі на виготовлення проєкту землеустрою визначається лише приблизна площа земельної ділянки та орієнтовне місцезнаходження (наприклад, земельний масив, у межах якого вона буде знаходитись). Конкретизується ж земельна ділянка у проєкті землеустрою. Проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки включає інформацію щодо меж земельної ділянки та інформацію, важливу для визначення можливості використання земельної ділянки у той чи інший спосіб, зокрема перелік обмежень у використанні земельних ділянок (меж охоронних зон (наприклад, біля ліній електропередач), зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель); матеріали погодження проєкту землеустрою тощо (стаття 50 Закону України «Про землеустрій»). Отже, дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки означає дозвіл власника земельної ділянки здійснити певні дії на землі власника, аби мати змогу в подальшому точно визначити предмет оренди. Отже, цей дозвіл наділяє заінтересовану особу повноваженням ідентифікувати на землі власника земельну ділянку, яку ця особа бажає отримати у власність в майбутньому.

Враховуючи викладене, якщо земельна ділянка сформована, то розробка проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та його затвердження позбавлені будь-якого сенсу. Водночас слід наголосити, що розробка проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та його затвердження хоча й здійснюється заявником з метою отримання земельної ділянки в користування, однак вчиняється саме в інтересах територіальної громади чи держави з метою формування такої земельної ділянки. Тому в разі неотримання в користування такої земельної ділянки особа, яка понесла витрати на розробку та погодження проєкту землеустрою, за умови формування земельної ділянки, може претендувати на відшкодування здійснених витрат.

Таким чином, рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою є стадією процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку. Звернення особи до органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з метою отримання земельної ділянки у власність чи користування зумовлене інтересом особи на отримання цієї земельної ділянки, за відсутності для цього законних перешкод. Зазначений інтерес, у випадку формування земельної ділянки за заявою такої особи та поданими документами, підлягає правовому захисту. Погодження та затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, яка раніше сформована на підставі проєкту землеустрою іншої особи, порушує законний інтерес такої особи щодо можливості завершити розпочату ним відповідно до вимог чинного законодавства процедуру приватизації земельної ділянки та суперечить вимогам землеустрою. За наявності двох або більше бажаючих отримати земельну ділянку державної чи комунальної власності у власність при безоплатній передачі земельних ділянок в межах встановлених норм (стаття 121 ЗК України), першочергове право на таке отримання має особа, на підставі проєкту землеустрою якої сформована відповідна ділянка, якщо для цього відсутні законні перешкоди].

Районним судом встановлено , що постановою Вовчанського районного суду від 27 липня 2015 року, адміністративний позов ОСОБА_2 до Старосалтівської селищної ради Вовчанського району, Харківської області про скасування рішення селищної ради від 31 січня 2014 року, було задоволено та скасовано рішення XLVIII сесії VI скликання селищної ради від 31.01.2014 року «Про скасування рішення селищної ради від 27 жовтня 2009 року «Про надання згоди на безоплатну передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_2 та дозволу на виготовлення на неї технічної документації».

Як вбачається з Технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки внатурі ( на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку , господарських будівель і споруд за адресою : АДРЕСА_1 , остання була внесена до Державного земельного кадастру 01.06.2013 , що засвідчено штампом Відділу Держземагентства у Вовчанському районі Харківської області.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що у 2013 році на замовлення ОСОБА_2 ТОВ «НТЦ ЗЕМЛЕВПОРЯДНИК» було виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства , яка розташована в АДРЕСА_1 .

Натомість , Технічна документація із землеустрою , щодо поділу земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства , що розташована за адресою АДРЕСА_1 гр.. ОСОБА_4 виготовлена 2014 року.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У своїх висновках Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення пункту 1 дозволяє позбавлення власності лишена умовах, передбачених законом, а пункт 2 визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію законів(рішення у справах Колишній король Греції та інші проти Греціїта Малама проти Греції). Майно може бути як існуюче майно, так і активи, включаючи вимоги, стосовно яких особа може стверджувати, що вона має принаймні легітимні сподівання на реалізацію майнового права (пункт 83 рішення від 12.07.2001 у справі Ганс-Адам II проти Німеччини).

Легітимні сподівання за своїм характером повинні бути більш конкретними, ніж просто надія й повинні ґрунтуватися на законодавчому положенні або юридичному акті.

Так, з матеріалів справи вбачається , що «легітимні сподівання» позивача виправдані, адже ОСОБА_2 ,як особа зацікавлена в отриманні земельної ділянки , з 2012 року здійснювала всі необхідні дії задля набуття права власності на земельну ділянку.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про доведення ОСОБА_2 порушення її особистих прав як фізичної особи, оскільки виготовлення проекту землеустрою , що здійснено у часі раніше а ніж затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі у власність ОСОБА_3 для ведення особистого селянського господарства, яка розташована по АДРЕСА_1 , свідчить про порушення першочергового права позивача на отримання у власність спірної земельної ділянки та не добросовісну поведінку надавача такої ділянки.

У справі, що переглядається, основним є вирішення питання про те, на підставі проєкту землеустрою якої особи сформована спірна земельна ділянка, оскільки саме ця особа, за наявності двох або більше бажаючих отримати спірну земельну ділянку, має першочергове право на отримання земельної ділянки у власність при її безоплатній передачі.

Оскільки спірну земельну ділянку сформовано на підставі проєкту землеустрою позивача , тому саме він мав першочергове право на отримання земельної ділянки у власність при її безоплатній передачі.

Суд апеляційної інстанції , вважає що позивач вчинив дії щодо вирішення питання про отримання права власності на земельну ділянку - отримав дозвіл на розробку проєкту землеустрою земельної ділянки, розробив такий проєкт, за його заявою сформовано земельну ділянку, у зв`язку із чим, він мав законні сподівання та правомірні очікування на закінчення процедури отримання у власність земельної ділянки.

З огляду на що, колегія суддів вважає що підлягає задоволенню вимога позивача про витребування земельної ділянки , адже залишивши доводи позивача поза увагою й не з`ясувавши належним чином підстав надання спірної земельної ділянки сторонам у справі за первинною правовстановлюючою документацією, суд попередньої інстанції не вирішив спору по суті і при цьому передчасно обмежився посиланням на законність одержання відповідачами спірної землі у власність через чинність рішення державних органів, на підставі яких це відбулось, незважаючи на те, що ці обставини позивач заперечує у позові, і вони є підставою позову.

Інші вимоги позовної заяви апеляційний суд залишає без задоволення.

Відповідно до ч.1 п.2 ст.374 суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч.1 ст.376. підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 16 березня 2017 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про витребування земельної ділянки .

Ухвалити у відповідній частині нове судове рішення.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Витребувати у гр. ОСОБА_4 земельні ділянки з кадастровим номером :00:000:0208 площею 0,1971 га, які розташовані по АДРЕСА_1 а також з кадастровим номером :00:000:0209 площею 0,2965 га, яка розташована по АДРЕСА_1 та передати їх до земель Старосалтівської селищної ради Вовчанського району Харківської області.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_2 до Старосалтівської селищної ради Харківської області, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про скасування рішення відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя: В.М. Триголов

Судді: А.І. Дорош

О.А. Лобов