провадження № 22-ц/824/8799/2023 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», поданою представником - Ковтуном Андрієм Миколайовичем, на додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: тимчасово виконуючий обов`язки президента Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» Котін Петро Борисович, про визнання неправомірними та скасування наказів про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23 лютого 2022 року задоволено позов ОСОБА_1 до ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: тимчасово виконуючий обов`язки президента ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» Котін П.Б., про визнання неправомірними та скасування наказів про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

23 червня 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у даній справі, в якій посилається на те, що вона під час розгляду справи понесла витрати на професійну правничу допомогу в сумі 28 186,60 грн., докази на підтвердження яких подано після ухвалення рішення, а тому вважає, що виникла необхідність у вирішенні питання про судові витрати, а саме щодо стягнення з ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на її користь понесених витрат на професійну правничу допомогу.

23 лютого 2023 року на адресу суду надійшли заперечення Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» проти заяви про ухвалення додаткового рішення суду. У вказаних запереченнях відповідач просив постановити ухвалу про відмову представнику позивачки в поновленні процесуального строку на подання доказів понесених витрат на правничу допомогу, додатками до заяви про ухвалення додаткового рішення від 23 червня 2022 року та постановити ухвалу про залишення заяви представника позивачки про подання доказів понесених судових витрат в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України від 23 лютого 2022 року без розгляду на підставі абз. 2, 3 ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Також відповідач просив постановити ухвалу про відмову представнику позивачу у прийнятті додаткового рішення по справі.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 17 березня 2023 року клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку для подання доказів понесених судових витрат - задоволено. Поновлено ОСОБА_1 строк для подання доказів понесених судових витрат. Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 27 000 (двадцять сім тисяч) грн. 00 коп. У решті вимог заяви відмовлено.

Не погодившись із вказаним додатковим судовим рішенням у частині стягнення з відповідача на користь позивачки 27 000 грн. витрат на правничу допомогу, Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», через представника - Ковтун Андрія Миколайовича, подало апеляційну скаргу.

У апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на те, що додаткове рішення суду є необґрунтованим, невмотивованим, ухвалене з порушенням норм процесуального права, а висновки, зроблені в ньому, не відповідають фактичним обставинам справи та не узгоджуються з доказами, дослідженими в судовому засіданні, просив скасувати додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 березня 2023 року у частині стягнення з відповідача на користь позивачки 27 000 грн. витрат на правничу допомогу та ухвалити в цій частині нове, яким відмовити ОСОБА_1 у відшкодуванні витрат на правничу допомогу на підставі ч. 2 ст. 134 ЦПК України із урахуванням викладених у апеляційній скарзі доводів та обставин справи або зменшити розмір витрат на правничу допомогу з 27 000 грн. до 1 000 грн., виходячи з доводів відповідача, викладених у клопотанні відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу/відмову у їх відшкодуванні від 20 лютого 2023 року № 01-3218/10-вих та в запереченні проти ухвалення додаткового рішення від 20 лютого 2023 року № 01-3219/10-вих, решту витрат на правничу допомогу у сумі 26 000 грн. покласти на позивачку. У частині відмови у відшкодуванні - додаткове рішення залишити без змін.

Обґрунтовує апеляційну скаргу тим, що при викладенні мотивів суд першої інстанції цілком і повністю проігнорував аргументи відповідача, які зазначені у запереченні проти ухвалення додаткового рішення та в клопотанні про зменшення витрат на правничу допомогу/відмову у їх відшкодуванні, та взяв до уваги лише доводи представника позивачки, що також, на думку апелянта, порушило принцип змагальності сторін. При цьому апелянт зазначає, що докази витрат на правничу допомогу після ухвалення рішення подані зі значним пропуском строку, передбаченого абз. 2 ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Вважає, що причини пропуску такого строку стороною позивачки є неповажними, що судом першої інстанції безпідставно не враховано. Наголошує на тому, що вступ адвоката Соболівського А.М. до територіальної оборони 06 квітня 2022 року не є поважною причиною пропуску строку подання цих доказів, оскільки процесуальним законодавством не передбачено можливості поновлення процесуальних строків з підстав, що стосуються виключно представника сторони, а не самої сторони. Окрім того, вказує, що договір про надання правничої допомоги від 20 серпня 2021 року укладався позивачкою саме з адвокатським об`єднанням «ЕЙ ЕНД БІ ЕДВОКЕЙТС», у якому, крім адвоката Соболівського А.М., є інші адвокати, які могли подати докази витрат на правничу допомогу у більш розумні строки, враховуючи воєнний стан. Зазначає, що крім адвоката Соболівського А.М. правничу допомогу позивачці надавав інший адвокат цього адвокатського об`єднання - Дмитро Бородкін, який звертався до Компанії з адвокатським запитом від 08 червня 2021 року для отримання доказів у справі. Також зауважує, що позивачка могла сама подати докази витрат на правничу допомогу, оскільки частину гонорару у сумі 16 000 грн. вона сплатила 28 серпня 2021 року, тобто задовго до прийняття судового рішення у справі. Вказує, що позивачка сама порушила умови договору, оплативши частину гонорару 21 червня 2022 року.

Поряд з цим, на думку апелянта, позивачка в дійсності не потребувала правничої допомоги від іншого адвоката у вирішенні власного трудового спору, оскілки сама є практикуючим адвокатом, має вищу юридичну освіту та відповідний досвід роботи, розгляд справи відбувався за її безпосередньої участі у суді, вона була присутня та надавала пояснення у кожному судовому засіданні. Відповідач вважає, що надання правничої допомоги одним адвокатом іншому адвокату з метою відшкодування витрат за рахунок іншої сторони не є розумною та добросовісною поведінкою і з урахуванням конкретних обставин справи може кваліфікуватися як зловживання процесуальними правами, що наділяє суд правом покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Окрім того, у доводах апелянт зазначає, що позивачка не зазначила у першій заяві по суті справи попередній розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, чим порушила приписи п. 9 ч. 3 ст. 175 та ч. 1 ст. 134 ЦПК України.

На думку апелянта, послуги № п/п 1,4,6 в Звіті про надання правової допомоги від 20.06.2021 № 1 щодо аналізу матеріалів цієї справи зазначені в ньому тричі, при цьому вони надавалися ще до моменту укладення та набрання чинності Договором, що означає, що ці послуги надані не на виконання умов Договору та не повинні були включатися до опису наданих послуг. Так само не на виконання Договору надані послуги за № 3 «Формування та направлення адвокатського запиту від 05 травня 2021 року » і «Формування та направлення адвокатського запиту від 08 червня 2021 року», оскільки тоді Договір ще не укладався. Також вказує, що послуги за № 9, 11 «Підготовка та подання Клопотання про витребування доказів від 20 вересня 2021 року і від 08 грудня 2021 року» не були реально необхідними, оскільки у справі брали участь двоє адвокатів - позивачка та її представник, з огляду на що отримати документи вони могли шляхом подання адвокатського запиту, що ними робилося раніше, а не шляхом подання клопотання про витребування доказів без документального підтвердження вжитих заходів для самостійного отримання цих документів, як це вимагається ст. 84 ЦПК України. На думку апелянта, безпідставним є включення до звіту послуги за № 8 «Підготовка та подання заяви про виклик свідків від 20 вересня 2021 року», оскільки ухвалою від 22 вересня 2021 року суд відмовив у задоволенні цієї заяви. Послуга за №10 «Підготовка та подання клопотання про ознайомлення з матеріалами справи від 08 грудня 2021 року» фактично надана не була, оскільки ця заява відсутня у матеріалах справи. При цьому ознайомлення з матеріалами є технічною, а не юридичною послугою, тому вона не повинна була включатися в Звіт.

Апелянт вважає, що більша частина доказів у справі були надані відповідачем, а не позивачкою або її адвокатом, тож сума витрат на правничу допомогу є завищеною та непропорційною до виконаних робот та наданих послуг.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження сторонам було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

03 жовтня 2023 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_1 на апеляційну скаргу, надісланий засобами поштового зв`язку 28 вересня 2023 року. У вказаному відзиві позивачка просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване додаткове рішення - без змін. При цьому позивачка зазначала, що представник позивача А. Соболівський до судових дебатів зробив заяву про подання доказів витрат позивача протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення, яке ухвалено 23 лютого 2022 року. Задовольняючи клопотання позивача про поновлення строку для подання доказів витрат на правову допомогу, Шевченківський районний суд визнав причини його пропуску поважними з урахуванням того, що наступного дня після ухвалення рішення суду по справі Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, а з наступного дня після введення в державі воєнного стану представник позивача А. Соболівський отримав зброю для відсічі військової агресії, про що є відмітка в Тимчасовому посвідченні військовозобов`язаного та з 06 квітня 2022 року вступив до лав територіальної оборони Коростишівської територіальної громади. З огляду на оголошення загальної мобілізації, введення комендантських годин, тривалі перерви в роботі транспорту, перекриття доріг і мостів та інше, робота адвокатського об`єднання, у якому працює представник позивача, була призупинена, що позбавило можливості направити позивачу рахунок на оплату. Вказує, що відповідно до рекомендацій Ради суддів України від 02 березня 2022 року щодо роботи судів в умовах воєнного стану процесуальні строки по можливості продовжуються щонайменше до закінчення воєнного стану; наказом Голови Верховного Суду від 04 березня 2022 року встановлено особливий режим роботи й запроваджено відповідні організаційні заходи, визначено, що запровадження воєнного стану на певній території є поважною причиною для поновлення процесуальних строків.

Стосовно задоволення заяви позивача про відшкодування витрат на правову допомогу за відсутності зазначення цих витрат у позовній заяві позивачка вказувала, що у позовній заяві ОСОБА_1 вказала, що станом на дату подання позовної заяви вона понесла судові витрати у вигляді сплати судового збору.

Враховуючи те що позов подано до суду 30 квітня 2021 року, а договір про надання правової допомоги укладено 20 серпня 2021 року, а тому позивач не могла зазначити про всі свої витрати, пов`язані з розглядом справи у першій заяві по суті спору, зокрема витрати на правову допомогу. При цьому, наголошує, що не зазначення попереднього розрахунку судових витрат у першій заяві по суті не є підставою для відмови стороні у відшкодуванні понесених витрат, оскільки вирішення цього питання відноситься до дискреційних повноважень суду та розглядається у кожному конкретному випадку.

Вважає, що інші аргументи відповідача суперечать нормам права, а також усталеній судовій практиці та, у разі необхідності їх спростування при розгляді справи, позивачем на вимогу суду будуть надані відповідні пояснення.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що інтереси сторони позивача під час розгляду справи представляв адвокат АО «A & B Advocates» Соболівський А.М., повноваження якого підтверджуються ордером від 08 червня 2021 року.

На підтвердження факту надання і отримання професійної правової допомоги, а також факту її оплати, заявником подано до суду договір про надання правової допомоги, акт прийому-передачі наданої правової допомоги, звіт про надання правової допомоги та квитанції, відповідно до яких загальний розмір отриманої професійної правничої допомоги складає 28 186,60 грн. з яких 27 000,00 грн. - комплексне представництво інтересів клієнта в суді; 1 035,00 грн. - транспортні витрати; 151,60 грн. - витрати на відправлення поштової кореспонденції.

Вирішуючи питання про поновлення строку на подання доказів понесених судових витрат та поновлюючи такий строк, суд першої інстанції виходив з того, що заявником пропущено встановлений законом строк для подання доказів на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу з поважних причин, оскільки на наступний день після ухвалення рішення на території України введено воєнний стан у зв`язку з військовою агресією російської федерації, при цьому представник з 06 квітня 2022 року вступив до лав територіальної оборони Збройних Сил України.

Колегія суддів повною мірою погоджується з таким висновком суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч. 8. ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення Шевченківського районного суду м. Києва у даній справі ухвалено 23 лютого 2022 року. До закінчення судових дебатів у справі сторона позивача зробила відповідну заяву про подання доказів понесення судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Поряд з цим, заява адвоката Соболівського А.М. про ухвалення додаткового рішення суду була направлена засобами поштового зв`язку 23 червня 2022 року, тобто з пропуском передбаченого ч. 8. ст. 141 ЦПК України строку.

При цьому у заяві про ухвалення додаткового рішення суду адвокат Соболівський А.М. просив поновити строк на подання такої заяви, обґрунтовуючи поважність пропуску строку тим, що на наступний день після ухвалення рішення на території України введено воєнний стан у зв`язку з військовою агресією російської федерації, при цьому представник з 06.04.2022 р. вступив до лав територіальної оборони Збройних Сил України. Пояснює, що робота адвокатського об`єднання в нормальному режимі з дня оголошення воєнного стану була призупинена, всі дії організації в умовах збройної агресії були спрямовані на забезпечення безпеки працівників. Через пошкодження телекомунікаційних ліній в приміщенні офісу був відсутній телефонний та інтернет зв`язок, не працювало поштове та транспортне сполучення. У зв`язку з цим Рахунок на оплату № 2 та Акт прийому-передачі №1 наданої правової допомоги, звіт про надання правової допомоги № 1 були складені за першої можливості 20 червня 2022 року.

Відповідно до ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до ч. 3 ст. 127 ЦПК України якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк.

Відповідно до ч. 4 ст. 127 ЦПК України одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк.

3 огляду на практику Верховного Суду, запровадження на території України воєнного стану, збройні конфлікти, ведення військових дій, введення комендантської години, загальну військову мобілізацію, тривалі перерви в роботі транспорту, вибухи та замінування у місті Києві та Київській області, вступ до лав територіальної оборони представника позивача - є поважними причинами пропуску строку для подання доказів понесення заявником витрат на професійну правничу допомогу, з огляду на наступне.

24 лютого 2022 року Президент України своїм Указом «Про введення воєнного стану в Україні» ввів в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року.

Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» затверджений Указ Президента України від 07 листопада 2022 № 757/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні».

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Статтею 12-2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» передбачено, що в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

За приписами Рекомендацій, прийнятих Радою суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану, судам рекомендовано по можливості відкладати розгляд справ (за винятком невідкладних судових розглядів), зважати на те, що велика кількість учасників судових процесів не завжди мають змогу подати заяву про відкладення розгляду справи через задіяння до функціонування критичної інфраструктури, вступ до лав Збройних сил України, територіальної оборони, добровольчих воєнних формувань, та інших форм протидії збройної агресії проти України, або не можуть прибути в суд у зв`язку з небезпекою для життя. Виважено підходити до питань, пов`язаних з поверненням різного роду процесуальних документів, залишення їх без руху, встановлення різного роду строків, по можливості продовжувати їх щонайменше до закінчення воєнного стану.

Разом з тим, питання поновлення строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не може бути підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження, адже такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану і унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 07 грудня 2021 року у справі № 756/10191/20 (провадження № 61-10617св21), від 05 вересня 2022 року у справі № 697/2360/21 (провадження № 61-4902св22), від 14 вересня 2022 року у справі № 200/21749/17 (провадження № 61-4826св22), від 19 жовтня 2022 року у справі № 404/3219/16-ц (провадження № 61-4960св22), від 12 жовтня 2022 року у справі № 930/2360/21 (провадження № 61-6172св22).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 листопада 2022 року у справі №990/115/22, зазначила, зокрема, що:

- введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку;

- сам факт запровадження воєнного стану в Україні, без обґрунтування неможливості звернення до суду в розумні строки, у зв`язку із запровадженням такого, не може вважатись поважною причиною пропуску цих строків.

Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного суду від 08 грудня 2022 року у справі № 990/102/22.

Окрім того, відповідно до положень статті 82 ЦПК України, зокрема, частини 3, обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Загальновідомі факти не потребують доказування тоді, коли вони визнані такими судом. Загальновідомість того чи іншого факту може мати різні межі. Він може бути відомий у межах країни, окремої області, населеного пункту. Це об`єктивні межі загальновідомості певного юридичного факту. Але крім об`єктивних меж загальновідомість певного юридичного факту має і суб`єктивні межі: даний факт повинен бути відомий не тільки певним особам (наприклад, мешканцям населеного пункту), але й всьому складу суду, який розглядає справу (постанови Верховного Суду від 19.06.2018 у справі №922/3946/16 та від 26.10.2021 у справі №922/3990/19).

Як вбачається з матеріалів справи, юридичною адресою Адвокатського об`єднання «ЕЙ ЕНД БІ ЕДВОКЕЙТС» є м. Кив, вул. Сурикова, 3-А,3 поверх.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України 24 лютого 2022 року із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні було введено воєнний стан Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», що затверджений Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні».

Відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22.12.2022 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» до території активних бойових дій віднесено всю територію міста Києва. При цьому датою початку бойових дій є 24 лютого 2022 року, а датою завершення бойових дій - 30 квітня 2022 року.

Таким чином, вищевказані обставини свідчать про обмеження нормальної роботи адвокатського об`єднання період з 24 лютого 2022 року по 30 квітня 2022 року. При цьому з 06 квітня 2022 року представник позивача вступив до лав територіальної оборони Збройних Сил України.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про поважність причин пропуску строку на подання доказів понесення судових витрат на правничу допомогу, оскільки судом вірно встановлено, що порушення такого строку сталося у зв`язку з обмеженням нормальної роботи адвокатського об`єднання внаслідок ведення бойових дій на території м. Києва та вступом представника позивачки до лав територіальної оборони Збройних Сил України, що є поважною причиною пропуску заявником строку для подання доказів на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу. Отже, наведені заявником обставини, на думку апеляційного суду є об`єктивною причиною неможливості звернення до суду в розумні строки.

Поряд з цим, частково задовольняючи заяву про ухвалення додаткового судового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджується, що розмір понесених ОСОБА_1 витрат на оплату послуг адвоката в сумі 27 000,00 грн. (п.1 акту) є співмірним зі складністю справи, ціною позову та обсягом наданих послуг.

Разом з тим, суд першої інстанції не вбачав правових підстав для компенсації витрат на відправлення поштової кореспонденції в сумі 151,60 грн. (п.2 акту) та транспортних витрат в сумі 1 035,00 грн. (п.3 акту), які включено до витрат на професійну правничу допомогу, оскільки вказані витрати в силу положень закону не відносяться до правничої допомоги, яка надається адвокатом внаслідок здійснення ним адвокатської діяльності.

При перевірці висновків суду першої інстанції, у контексті доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпечення доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частина 1 статті 137 ЦПК України вказує, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно п. 6.51 висновку Великої Палати Верховного Суду від 12.11.2019 року у справі № 904/4494/18 передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, сформульованому в постанові від 27 червня 2018 року у справі №8261216/16, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

У рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (п. 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (п.п. 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (п. 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правничої допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Згідно з вимогами частин 1, 2, 5, 6 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 14.04.2021 у справі № 757/60277/18-ц (провадження № 61-15924св20).

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналізуючи вказані норми ЦПК України про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, Верховний Суд дійшов висновку, що до понесених стороною витрат на професійну правову допомогу відносяться як витрати, які оплачені стороною/третьою особою до моменту заявлення вимоги про їх відшкодування так і ті, які будуть оплачені нею в майбутньому, якщо це відповідає умовам договору.

Аналогічні правові висновки сформульовані Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, провадження № 61-21442св19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, провадження № 61-21197св19, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, провадження № 61-44217св18, у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 червня 2021 року у справі № 640/4126/19, провадження № 61-14735св20 та ін.

Такий підхід прослідковується і в судових рішеннях Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19 та Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 26 червня 2019 року у справі № 813/481/18, провадження № К/9901/13036/19, від 08 вересня 2020 року у справі № 640/10548/19, провадження № К/9901/33762/19, від 29 жовтня 2020 року у справі № 686/5064/20, провадження № К/9901/22452/20.

У своїй практиці ЄСПЛ керується трьома ключовими принципами під час вирішення питань про відшкодування судових витрат. Звернення про відшкодування таких витрат задовольняються тоді, коли судові витрати, що підтверджено доказами: фактично понесені; необхідні, щоб запобігти порушенню або отримати відшкодування за нього; визначені у розумному розмірі.

У Практичних рекомендаціях: вимоги щодо справедливої компенсації (стаття 41 Конвенції), виданих Головою Європейського суду з прав людини відповідно до Правил 32 Регламенту Суду від 28 березня 2007 року, з поправками від 09 червня 2022 року, ЄСПЛ зазначає, що витрати, понесені (як на національному рівні, так і під час розгляду справи в самому Суді) у спробі запобігти порушенню чи з метою отримання компенсації після того, як воно сталося, мають бути фактично понесені. Фактично понесені означає, що «заявник мав сплатити їх або бути зобов`язаним сплатити їх відповідно до юридичного або договірного зобов`язання. Документи, що підтверджують те, що заявник сплатив або зобов`язаний сплатити такі витрати, мають бути надані суду» (пункт 18).

Що стосується гонорарів адвокатів, ЄСПЛ вказує, що заявник повинен показати, що гонорари сплачені або тільки будуть сплачені адвокату.

Відповідні висновки щодо того, що фактичними витратами на правову допомогу є, в тому числі, витрати, оплата яких буде здійснена в майбутньому ЄСПЛ виклав, зокрема, у справі «Теб`єті Мюхафізе Кемійветі та Ісрафілов проти Азербайджану» (заява № 37083/03, пункт 106).

При визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс-19).

Окрім того, апеляційний суд ураховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 30 серпня 2023 року у справі № 911/3586/21, відповідно до якого «критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема, наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо».

Отже, у даній справі наявність договірних відносин між ОСОБА_1 та адвокатом Адвокатського об`єднання «A&B Advocates» Соболівським Антоном Михайловичем підтверджується ордером серії АА № 1130349 від 08 червня 2021 року, виданим на підставі договору про надання правової допомоги № б/н від 08 червня 2021 року (том 1, а. с. 106).

Також на підтвердження факту надання і отримання професійної правової допомоги, а також факту її оплати, заявником подано до суду договір про надання правової допомоги від 20 серпня 2021 року (т.2, а.с.130 (зворот)-132), акт прийому-передачі наданої правової допомоги від 20 червня 2022 року (т.2, а.с.132, зворот), звітом № 1 про надання правової допомоги від 20 червня 2022 року (т.2, а.с. 133-134), квитанції, відповідно до яких загальний розмір отриманої професійної правничої допомоги складає 28 186,60 грн. з яких 27 000,00 грн. - комплексне представництво інтересів клієнта в суді; 1 035,00 грн. - транспортні витрати; 151,60 грн. - витрати на відправлення поштової кореспонденції.

Зі змісту договору про надання правової допомоги від 20 серпня 2021 року (т.2, а.с.130 (зворот)-132) вбачається, що сторони договору погодили розмір гонорару 27 000 грн.. який клієнт оплачує Адвокатському об`єднанню за послуги щодо комплексного представництва інтересів клієнта в суді першої інстанції.

Як вбачається зі змісту звіту № 1 від 20 червня 2022 року, комплексне представництво інтересів Клієнта у Шевченківському районному суді міста Києва у справі № 761/16157/21 включає в себе:

1. Аналіз матеріалів справи.

2. Підготовку та надання консультацій з урахуванням наявних матеріалів справи.

3. Формування та направлення адвокатського запиту від 05 травня 2021 року.

4. Аналіз матеріалів справи з урахуванням відповіді на адвокатський запит від 05 травня 2021 року.

5. Формування та направлення адвокатського запиту від 08 червня 2021 року.

6. Аналіз матеріалів справи з урахуванням відповіді на адвокатський запит від 08 червня 2021 року.

7. Підготовка та подання заяви про збільшення позовних вимог від 20 вересня 2021 року.

8. Підготовка та подання заяви про виклик свідків від 20 вересня.2021 року.

9. Підготовка та подання клопотання про витребування доказів від 20 вересня 2021 року.

10. Підготовка та подання клопотання про ознайомлення з матеріалами справи від 08 грудня 2021 року.

11. Підготовка та подання клопотання про витребування доказів від 08 грудня 2021 року.

12. Аналіз відзиву на позовну заяву.

13. Підготовка та подання відповіді на відзив від 13 грудня 2021 року.

14. Підготовка та подання письмових пояснень щодо доказів, наданих відповідачем на виконання ухвали суду від 09 грудня 2021 року.

15. Підготовка та подання заяви про надання доказів понесених судових витрат в порядку ч.8 ст. 141 ЦПК України.

16. Участь у трьох судових засіданнях задля представлення інтересів клієнта в суді.

17. Виїзд до Шевченківського районного суду м. Києва для прийняття кореспонденції та/або її наручного завезення.

Реальність надання позивачці адвокатом послуг, вказаних у п.7-15 підтверджують матеріали справи: заява про виклик свідків від 21 вересня 2023 року (т.1,а.с. 59-60), заява про збільшення розміру позовних вимог від 21 вересня 2021 року (т.1, а.с.61-64), клопотання про витребування доказів від 21 вересня 2021 року (т.1, а.с.68-72), підготовка та подання клопотання про ознайомлення з матеріалами справи від 08 грудня 2021 року (т.1, а.с.167), аналіз відзиву на позовну заяву та підготовка та подання відповіді на відзив від 13 грудня 2021 року (т.2, а.с. 29-38), підготовка та подання письмових пояснень щодо доказів, наданих відповідачем на виконання ухвали суду від 09 грудня 2021 року (т.2, а.с. 40-43), підготовка та подання заяви про надання доказів понесених судових витрат в порядку ч.8 ст. 141 ЦПК України (т.2, а.с.39).

Також матеріали справи містять протоколи судових засідань від 22 вересня 2021 року (т.1, а.с. 111-112), від 09 грудня 2021 року (т.1, а.с. 172-173), від 23 лютого 2022 року (т.2, а.с.45-48), змістом яких підтверджується участь адвоката Соболівського А.М. у трьох судових засіданнях задля представлення інтересів клієнта в суді (п. 16 звіту).

Довід апелянта про те, що безпідставним є включення до звіту послуги за № 8 «Підготовка та подання заяви про виклик свідків від 20 вересня 2021 року», оскільки ухвалою від 22 вересня 2021 року суд відмовив у задоволенні цієї заяви, апеляційний суд відхиляє, оскільки реальність вказаної послуги апелянтом не спростовано, а відмова у задоволенні такого клопотання не може бути підставою для відмови у відшкодуванні витрат позивачки на підготовку адвокатом такого клопотання.

Отже, витрати на правову допомогу позивачки за надані їй послуги, вказані у п. 7-16 є реальними, співмірними та необхідними у межах розгляду даної справи, а тому підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки.

Поряд з цим, апеляційний суд бере до уваги, що вказані у звіті послуги у пунктах 2-6, датовані до укладення між позивачкою та Адвокатським об`єднанням договору про надання правничої допомоги.

Відтак, указані послуги не можуть вважатися такими, що надавалися позивачці адвокатом Адвокатського об`єднання «A&B Advocates» Соболівським Антоном Михайловичем у межах даної справи на підставі договору про надання правової допомоги від 20 серпня 2021 року. Відповідно, судові витрати позивачки на отримання нею таких послуг не можуть бути відшкодовані відповідачем, оскільки їх надання відбулося поза межами укладеного договору, яким обґрунтовуються ці вимоги.

Окрім того, матеріали справи не містять доказів витрат позивачки на виїзд адвоката до Шевченківського районного суду м. Києва для прийняття кореспонденції та/або її наручного завезення (п.17 звіту). Відповідно, витрати на правничу допомогу у цій частині також не підлягають відшкодуванню відповідачем на користь позивачки.

Таким чином, ураховуючи вищевикладене, апеляційний суд, частково погоджуючись з доводами апеляційної скарги, дійшов висновку про необхідність зміни додаткового рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 березня 2023 року шляхом зменшення розміру витрат, понесених ОСОБА_1 на оплату послуг адвоката, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки, з 27 000,00 грн. до 13 000,00 грн., який, на думку колегії суддів, є співмірним зі складністю справи, ціною позову та відповідає реальному та доведеному обсягом наданих послуг.

Довід апелянта про неподання позивачкою з першою заявою по суті попереднього розрахунку витрат апеляційний суд відхиляє, оскільки Верховний Суд неодноразово виснував правову позицію про те, що у разі неподання учасником справи попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто сам по собі факт неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат разом з першою заявою по суті спору не є безумовною та абсолютною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат (постанови Верховного Суду у справах №922/676/21 від 14.12.2021, № 905/716/20 від 08.04.2021, № 916/2087/18 від 31.03.2021, № 922/3812/19 від 10.12.2020).

Окрім того, колегія суддів критично оцінює довід апелянта про те, що надання правничої допомоги одним адвокатом іншому адвокату з метою відшкодування витрат за рахунок іншої сторони не є розумною та добросовісною поведінкою і з урахуванням конкретних обставин справи може кваліфікуватися як зловживання процесуальними правами, оскільки вказаний довід суперечить положенням Конституції України та нормам цивільного процесуального закону.

Так, згідно з ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ЦПК України сторони користуються рівними процесуальними правами.

Відтак, наявність у позивачки статусу адвоката не може бути підставою для обмеження її конституційно гарантованого права на професійну правничу допомогу й, відповідно, права на відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу.

Додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 березня 2023 року у частині відмови у компенсації витрат на відправлення поштової кореспонденції в сумі 151,60 грн. (п.2 акту) та транспортних витрат в сумі 1 035,00 грн. сторонами не оскаржується, а тому апеляційний суд в цій частині додаткове рішення суду першої інстанції не переглядає.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Отже, під час перегляду справи апеляційним судом було встановлено, що доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, а додаткове рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом зменшення розміру витрат, понесених ОСОБА_1 на оплату послуг адвоката, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки, з 27 000,00 грн. до 13 000, 00 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», подану представником - Ковтуном Андрієм Миколайовичем, на додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 березня 2023 року - задовольнити частково.

Додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 березня 2023 року змінити шляхом зменшення розміру витрат, понесених ОСОБА_1 на оплату послуг адвоката, які підлягають стягненню з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на користь ОСОБА_1 , з 27 000,00 грн. до 13 000,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова