Справа №463/613/20
Провадження №6/463/131/23
УХВАЛА

31 жовтня 2023 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Гирич С. В.

за участю секретаря судових засідань Назара Р.М.

виконавця Білецького І.М.

у м. Львові

у відкритому судовому засіданні,

розглянувши подання приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича про надання дозволу на примусове входження до житла боржника ОСОБА_1 , -

в с т а н о в и в :

приватний виконавець звернувся до суду з поданням про надання дозволу на примусове входження до житла боржника ОСОБА_1 .

Подання обґрунтовує тим, що у нього на виконанні перебуває виконавче провадження №70856015 з виконання виконавчого листа №463/613/20 від 13.06.2022, що видав Личаківський районний суд м.Львова про зобов?язання ОСОБА_1 за власні кошти демонтувати самовільно влаштовані двері та відновити на їх місці віконний проріз із сторони дворового фасаду будинку АДРЕСА_1 на АДРЕСА_2 .

25.01.2022 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі ст.ст. 3,4,24,25,26,27 ЗУ «Про виконавче провадження». ОСОБА_2 у встановленому законом порядку була повідомлена про відкриття виконавчого провадження, оскільки копію постанови про відкриття виконавчого провадження була направлена рекомендованим повідомленням на її дійсну адресу.

17.02.2023 року здійснено вихід за адресою АДРЕСА_3 метою перевірки виконання рішення суду та встановлено, що рішення суду боржником добровільно нею не виконано, про що складено відповідний акт приватного виконавця.

06.03.2023р. керуючись ст. 63,75 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

21.03.2023 року здійснено повторний вихід за адресою АДРЕСА_3 з метою перевірки виконання рішення суду та встановлено, що рішення суду боржником добровільно не виконано, про що складено відповідний акт приватного виконавця.

21.03.2023р. керуючись ст. 63,75 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Крім того, ні рішення суду, ні постанови приватного виконавця про накладення штрафів боржником не виконані.

Проте приватному виконавцю для виконання рішення необхідно отримати дозвіл на примусове проникнення в помешкання, а тому подання просить задоволити.

Виконавець в судовому засіданні подання підтримав з підстав, аналогічним викладеним. Крім того зазначив, що 17.02.2023 року під час виїзду виконавцем на АДРЕСА_2 , боржник відкрила двері, водночас пропустити виконавця в приміщення відмовилася як і відмовилася від виконання рішення суду, про що було складено акт.

Заслухавши пояснення, оглянувши матеріали справи, перевіривши наявні у справі докази, суд приходить до наступного.

У судовому засіданні встановлено, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. перебуває виконавче провадження №70856015 з виконання виконавчого листа №463/613/20 від 13.06.2022, що видав Личаківський районний суд м.Львова про зобов?язання ОСОБА_1 за власні кошти демонтувати самовільно влаштовані двері та відновити на їх місці віконний проріз із сторони дворового фасаду будинку АДРЕСА_1 на АДРЕСА_2 .

25.01.2022 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі ст.ст. 3,4,24,25,26,27 ЗУ «Про виконавче провадження».

25.01.2023 року за №10539 ОСОБА_2 було направлено для виконання та для відома постанову про відкриття виконавчого провадження рекомендованим поштовим відправленням на адресу, що зазначена у виконавчому листі, а саме на адресу: АДРЕСА_3 , що підтверджується записом з поштового реєстру відправки №856.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур?єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев?ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням.

Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у

виконавчому документі.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, що була висловлена в постанові КГС ВС від 18.03.2021 року по справі №° 911/3142/19 зазначено, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, приватного виконавця.

Відповідно до акту приватного виконавця від 17.02.2023 року встановлено, що при виході за адресою АДРЕСА_3 встановлено, що рішення суду боржником добровільно не виконано, внаслідок чого 06.03.2023р. керуючись ст. 63,75 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян. 06.03.2023 року за №36749 вказана постанова була направлена ОСОБА_1 .

Відповідно до акту приватного виконавця від 21.03.2023 року здійснено повторний вихід за адресою АДРЕСА_3 в ході якого встановлено, що рішення суду боржником добровільно не виконано, самовільно вмонтовані двері не демонтовано, віконний проріз зі сторони дворового фасаду будинку АДРЕСА_1 на АДРЕСА_2 не видалено, внаслідок чого 21.03.2023р. керуючись ст. 63,75 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян. 21.03.2023 року за №57886 вказана постанова була направлена ОСОБА_1 .

Згідно з вимогами п.2 ст.29 Загальної декларації прав людини 1948 року,ст.18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, а саме рішенням від 17.05.2005 року по справі «Чіжов проти України» визначено, що на державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок і так, щоб ця система (виконання рішень) була ефективною як в теорії, так і на практиці. А виконання рішень має відбуватись таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та, що система ефективна і законодавчо і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, встановленої параграфом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до пункту 13 частини 3 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

Також, відповідно до ст. 376 ЦПК України, питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб), вирішуються судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи за поданням державного виконавця.

Відповідно до ст. 30 Конституції України кожному гарантується недоторканість житла.

Однак з рішення Конституційного суду України від 31 травня 2011 року вбачається, що конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави в права людини з метою забезпечення загального блага.

Відповідно дост.439 ЦПК України, питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця. Суд розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.

Таким чином, виконавець при виконанні виконавчих документів, виданих іншими органами (посадовими особами) щодо стягнення боргу, зобов`язаний керуватися нормами Закону України «Про виконавче провадження», зокрема звертати стягнення на майно боржника, в тому числі проводити опис й арешт майна боржника; у разі неможливості потрапити у жиле приміщення боржника ставити перед судом питання про постановлення вмотивованого судового рішення про примусове проникнення до житла боржника.

Визначальними при розгляді подання виконавця про примусове проникнення до житла боржника є: факт невиконання рішення та неможливість державного виконавця потрапити до жилого приміщення боржника для проведення опису й арешту його майна, належність цього майна боржнику на праві власності, а також обізнаність боржника про проведення виконавчих дій, у тому числі про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до п.4 ч.3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду.

Як вбачається з матеріалів подання про надання дозволу на примусове входження до житла боржника, виконавець стверджує, що боржник зареєстрований та проживає за вказаною адресою, а також не надає доступ до свого майна.

Таким чином, суд, дослідивши матеріали справи, давши належну оцінку зібраним матеріалам, а також взявши до уваги положення рішення Конституційного суду України від 30 листопада 2011 року, приходить до переконливого висновку, що подання приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. є обґрунтованим, належним чином підтвердженим у судовому засіданні, а відтак підлягає до задоволення.

Керуючись ст.375 ЦПК України, ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», суд

у х в а л и в :

подання задоволити.

Надати дозвіл приватному виконавцю виконавчого округу Львівської області Білецькому Ігорю Мироновичу на примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 , а саме квартири за адресою: АДРЕСА_3 .

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного суду.

Учасник справи якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду згідно ст.354 ЦПК України.

Повний текст ухвали складено 06 листопада 2023 року.

Суддя: Гирич С. В.