СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/3414/23

пр. № 2/759/2141/23

30 жовтня 2023 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Єросової І.Ю.,

при секретарі судових засідань Шило М.І.,

за участі представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 (66331, Одеська обл., Котовський р-н., с. Домниця) до Київської міської ради (01044, м. Київ, вул. Хрещатик, 36), треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Микитченко Олексій Васильович (01001, м. Київ, вул. Володимирська, 37, прим. 7), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 ), ОСОБА_5 ( АДРЕСА_3 ) про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

21.02.2023 р. ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з вищезазначеним позовом у якому просить визначити йому додатковий строк, терміном у три місяці з часу набрання рішення суду законної сили для подання до нотаріальних органів заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позов мотивовано отриманням на початку грудня 2020 року листа від Чернинської сільської ради про наявність заповіту, складеного на ім`я позивача від заповідача ОСОБА_6 . Так, 22.12.2020 р. позивач прибув до Чернинської сільської ради, де йому вручили заповіт та свідоцтво про смерть. Після повернення додому позивач звернувся до нотаріуса м.Одеси, де отримав інформацію про те, що з даного питання потрібно звернутись за місцем знаходження майна. На той час в Україні були встановлені карантинні обмеження у зв`язку із боротьбою із захворюванням «Ковід-19», тому деякий час позивач не міг отримати спадщину, так як існували перешкоди для виїзду до м.Києва. У травні 2021 р., прибувши разом із адвокатом до приватного нотаріуса Микитченка О.В., отримав усну відмову у прийнятті заяви про отримання спадщини за заповітом у зв`язку із пропуском шести місячного строку. У липні 2021 року позивач звернувся із позовом до суду про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, однак потім подав заяву про залишення позову без розгляду про що постановлено відповідну ухвалу. У лютому 2022 року на адресу позивача надійшов лист від приватного нотаріуса Микитченка О.В. у якому йому повідомлено про пропуск шестимісячного строку звернення з заявою до нотаріуса про прийняття спадщини та рекомендовано звернутись до суду. У зв`язку із військовим вторгненням 24.02.2022 року, позивач зміг звернутись за захистом своїх порушених прав лише у лютому 2023 року.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 27.02.2023 р. відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

29.03.2023 р. від Київської міської ради до суду надійшов відзив у якому відповідач вказує на скористання позивачем своїм правом, відмовившись від позову про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини у 2021 році, чим самостійно відстрочив строк для подання заяви про прийняття спадщини на ще більший термін. Крім того, в матеріалах справи відсутня постанова про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмова у видачі свідоцтва про право на спадщину, а наявний лише лист-роз`яснення приватного нотаріуса Микитченка О.В. від 10.01.2022 р. Тобто, право позивача не порушено, а отже звернення до суду є передчасним. А тому, у задоволенні позовних вимог просять відмовити у повному обсязі.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 11.04.2023 р. закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Витребувано від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Микитченка О.В. копії матеріалів спадкової справи щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6

24.05.2023 р. до суду надійшли копії матеріалів спадкової справи.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 04.07.2023 р. залучено до участі у справі у якості третіх осіб без самостійних вимог: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

10.10.2023 р. представником позивача подано клопотання про допит позивача та свідка. У судовому засіданні допитано позивача ОСОБА_2 , який пояснив, що заповіт він отримав у кінці 2020 року та не знав що робити далі. У 2022 році вже звертався із аналогічним позовом, однак через свій психологічний стан внаслідок розлучення з дружиною подав заяву про залишення його без розгляду. Потім у зв`язку із повномасштабним вторгненням російської федерації у квітні 2022 року потрапив у полон та був звільнений у вересні 2022 року.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснив, що знає позивача з літа 2021 року, оскільки останній працював на його підприємстві, потім ОСОБА_2 потрапив у полон у м.Маріуполь у квітні 2022 року.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.

У судове засідання представник відповідача не з`явився, просить проводити розгляд справи за його відсутності.

У судове засідання треті особи не з`явилися, належним чином про час, дату та місце розгляд справи повідомлені.

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, вид судочинства - загального провадження, вжиті судом заходи щодо направлення сторонам повідомлення про час та місце розгляду справи, копії позовної заяви з додатками до відповідача, отриманням відзиву на позов, суд визнає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення за відсутності третіх осіб.

Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає, що у позові має бути відмовлено виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_6 померла ~ ІНФОРМАЦІЯ_2 про що відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у місті Києві складено актовий запис №12535 та видано відповідне свідоцтво.

Згідно заповіту, складеного ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 у с.Чернин Таращанського району Київської області, усе своє майно, що належатиме їй на день смерті заповіла ОСОБА_2 .

10.09.2020 р. Чернинською сільською радою складено повідомлення ОСОБА_2 про наявність заповіту.

07.07.2021 р. ухвалою Святошинського районного суду м.Києва відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Київської міської ради, третя особа: приватний нотаріус КМНО Микитченко О.В. про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. В подальшому ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 29.11.2021 р. було задоволено клопотання представника позивача про залишення позову без розгляду.

14.12.2021 р. ОСОБА_2 складено заяву про прийняття спадщини та подано приватному нотаріусу Київського нотаріального округу Микитченко О.В., у якій він вказував, що 22.12.2020 р. в Чернинській сільській раді Таращанського району йому було вручено заповіт ОСОБА_6

10.01.2022 р. приватний нотаріус Київського нотаріального округу Микитченко О.В. надав письмові роз`яснення про пропуск ОСОБА_2 строку для прийняття спадщини та рекомендовано звернутися до суду, які направлені нотаріусом за місцем реєстрації позивача.

З матеріалів спадкової справи, заведеної щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 вбачається прийняття спадщини іншими спадкоємцями - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які подали нотаріусу відповідні заяви у межах шести місячного строку. Матеріали спадкової справи не містять інформації про видачу свідоцтва про право на спадщину.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Частиною 1 статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Статтею 1272 ЦК України встановлено, що у разі, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Отже, подання заяви про прийняття спадщини є дією, яку повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину тоді, коли такий спадкоємець не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Відповідно, пропустити строк на прийняття спадщини може спадкоємець, який постійно не проживав на час відкриття спадщини зі спадкодавцем.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Суд враховує, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Законодавство не встановлює конкретний перелік поважних причин пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини та такі причини оцінюються судом на власний розсуд, в кожному конкретному випадку та з урахуванням усіх обставин справи.

У постанові Верховного Суду від 10.09.2021 року, справа N 179/2076/19, зокрема, зазначено, що "Разом з тим, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.... При цьому, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо".

Тобто суд, розглядаючи такі позови встановлює саму по собі наявність причин, що унеможливили своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини, та оцінює їх з точки зору поважності. Поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця при поданні заяви про прийняття спадщини.

Верховний Суд у Постанові від 17.02.2022 року у справі N 953/15603/20 зазначив, що оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, має стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

Предметом позову у цій справі є визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, з посиланням на те, що позивач дізнався про існування заповіту лише через два роки, запровадженням карантинних обмежень, важкими сімейними обставинами позивача пов`язаними із розірванням шлюбу, перебування позивача з квітня по вересень 2022 року у полоні російської федерації.

Суд визнає поважними причинами пропуску встановленого законом строку для прийняття спадщини - періоди необізнаності позивача про наявність заповіту, а також перебування позивача з квітня по вересень 2022 року у полоні російської федерації. Однак, оцінюючи дії ОСОБА_2 з грудня 2020 року (коли він дізнався про існування заповіту) та до початку повномасштабного вторгнення російської федерації (24.02.2022 р.), суд доходить висновку про пасивність дій позивача щодо прийняття спадщини.

Крім того, оцінюючи процесуальну поведінку позивача у справі за тотожними позовними вимогами (ун.№759/14660/21), яка полягала поданні заяви про залишення позову без розгляду, можна дійти висновку про інертне ставлення позивача до поновлення свого порушеного права. Важливими у цьому аспекті є також тривалість такої бездіяльності за наявність домовленості із адвокатом, якого позивач уповноважив на ведення справи з оформлення спадкових прав за довіреністю 30.04.2021 р. та юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини.

Посилання ОСОБА_2 на важкі сімейні обставини і його психологічний стан у зв`язку із розірванням шлюбу не визнається судом поважною причиною для поновлення пропущеного строку.

Таким чином, вказані причини пропуску позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини також, на думку суду, не можуть вважатися поважними, оскільки позивач не був позбавлений можливості подати заяву про прийняття спадщини шляхом направлення її поштою до нотаріальної контори або до органів місцевого самоврядування та можливості звернення до суду.

Вищенаведене узгоджується правовими позиціями, викладеними у постанові Верховного Суду від 17.02.2022 у справі N 953/15603/20 та постанові від 21.10.2021 у справі N 332/3796/19.

Відповідно до п. п. 3 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 N 7 "Про судову практику в справах про спадкування" при розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Також, відповідно до Листа від 16.05.2013 N 24-753/0/4-13 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" суди при розгляді справ даної категорії мають звертати увагу на наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

У матеріалах відсутня постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Відповідно, з урахуванням визначених норм, правові підстави для задоволення цього позову відсутні.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку із його необґрунтованістю.

Розподіл судових витрат між сторонами, регулюється ст. 141 ЦПК України. Зокрема: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із відмовою у задоволенні позову судові витрати покладаються на позивача.

На підставі зазначеного та керуючись ст.ст. 12,13, 48, 76-82, 141, 229, 259, 263-265, 268, 273,353 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 (66331, Одеська обл., Котовський р-н., с. Домниця) до Київської міської ради (01044, м. Київ, вул. Хрещатик, 36), треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Микитченко Олексій Васильович (01001, м. Київ, вул. Володимирська, 37, прим. 7), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 ), ОСОБА_5 ( АДРЕСА_3 ) про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення сторін зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи якому рішення не було вручене у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Київського апеляційного суду, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу.

Суддя І.Ю. Єросова