Справа № 457/1345/23
провадження №2/457/253/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2023 року м. Трускавець

Трускавецький міський суд Львівської області

в складі головуючого-судді Марчука В.І.,

секретар судового засідання Ярова О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Трускавці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

з участю представника відповідачки ОСОБА_2 - адвоката Лісної Ю.Б.,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Трускавецького міського суду Львівської області з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Позовна заява мотивована тим, що сторони перебувають у шлюбних відносинах з 26 вересня 2018 року. У свідоцтві про одруження прізвище сторін вказано ОСОБА_3 , оскільки на момент укладення шлюбу прізвище позивача ім?я по-батькові було ОСОБА_4 , дошлюбне прізвище відповідачки - ОСОБА_5 . Після укладення шлюбу з позивачем відповідачка змінила прізвище на ОСОБА_3 . У лютому - березні 2019 року сторони змінили прізвище з ОСОБА_3 на ОСОБА_6 . Від даного шлюбу у сторін народилася дочка ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 3 середини серпня 2023 року відповідачка почала конфліктувати з позивачем, відмовляється спілкуватися з ним, не відповідає на телефонні дзвінки, частину свої речей забрала з квартири, фактично перестала спільно проживати з позивачем. Без відома позивача як батька дитини, відповідачка забрала дочку ОСОБА_8 , не повідомила позивача куди забирає дитину, до цього часу не відомо де знаходиться дитина. 26 серпня 2023 року відповідачка без згоди позивача розпорядилася цінним дороговартісним майном подружжя - електроавтомобілем JAGUAR I-PACE та відчужила вказаний автомобіль своєму батькові, всупереч інтересам позивача та сім?ї. Зазначає, що між сторонами як подружжям почалися непорозуміння з приводу майнових відносин, які на даний час переросли у конфлікт, оскільки відповідачка не спілкується з позивачем, чинить йому перешкоди у спілкуванні з дочкою ОСОБА_9 та не має жодного бажання підтримувати з позивачем подружні відносини, які фактично припинила. Позивач намагався неодноразово відновити спілкування з відповідачкою, але ці намагання залишилися безрезультатними. Оскільки формальне збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та примирення між сторонами неможливе, а тому просить шлюб розірвати.

Відповідачка ОСОБА_2 подала відзив на позовну заяву, в якому вказує, що спочатку сімейне життя складалось добре, вони з позивачем були у хороших стосунках, проводили разом вільний час, вели спільне господарство. Після народження дитини стосунки почали поступово погіршуватися, позивач здіймав скандали без наявних на те причин, принижував та ображав мене словесно. Твердження позивача про те, що «з середини серпня 2023 року відповідачка почала конфліктувати з позивачем, відмовляється спілкуватися з ним, не відповідає на телефонні дзвінки» є маніпулятивними та не повністю відповідають дійсності. Насправді ж, в останній час позивач почав погрожувати ОСОБА_2 , застосовувати фізичне та економічне насильство, у зв?язку з цим нею було подано заяву в поліцію про притягнення його до відповідальності. Позивач неодноразово принижував старшу доньку відповідачки від першого шлюбу - ОСОБА_10 , кричав на неї, говорив їй що вона «ніхто». У зв?язку із фактом вчинення домашнього насильства зі сторони позивача та недопущення таких дій у подальшому, аби вберегти своє життя та здоров?я, психіку дітей, відповідачкою було прийнято рішення пожити разом із дітьми окремо від позивача. Стосовно твердження про те, що «без відома позивача як батька дитини, вона забрала дочку ОСОБА_8 , не повідомила позивача куди забирає дитину, до цього часу не відомо де знаходиться дитина», воно також не відповідає дійсним обставинам. Позивачу відомо, що рішення забрати спільну дочку ОСОБА_8 зумовлене застосуванням позивачем насильства і жодної заборони у спілкуванні із донькою не було. Вказує, що у сторін відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя та виховання дітей, вони втратили взаєморозуміння та почуття любові і поваги один до одного, в сім?ї має місце насильство з боку позивача, як фізичного, так і психологічного та економічного характеру. Спільного господарства не ведуть, проживають окремо та подальше перебування у шлюбі за таких обставин неможливе і суперечить інтересам відповідачки ОСОБА_2 . А тому просить шлюб розірвати.

Позивач у судове засідання не з`явився, однак до суду звернувся з заявою, у якій просив проводити розгляд справи у його відсутності.

Відповідачка в судовому засіданні, підтримує поданий нею відзив та не заперечує щодо розірвання шлюбу з позивачем ОСОБА_1 , оскільки мало місце насильство з боку позивача, як фізичного, так і психологічного характеру.

Представник відповідачки адвокат Лісна Ю.Б. підтримала думку відповідачки та доводи наведені у відзиві.

Суд, заслухавши сторону відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.109 СК України, шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_11 26 вересня 2018 року зареєстрували шлюб у Трускавецькому відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), актовий запис № 170, що стверджується свідоцтвом про шлюб НОМЕР_1 , виданим повторно 15 червня 2022 року. Після державної реєстрації шлюбу прізвище чоловіка та дружини « ОСОБА_3 ».

Згідно свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_2 , виданого Дрогобицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, ОСОБА_4 змінив ім`я на ОСОБА_1 .

Згідно свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_3 , виданого Трускавецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, ОСОБА_12 змінила ім`я на ОСОБА_2 .

Сторони у справі є батьками ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що вбачається із копії свідоцтва про народження Республіки Польщі від 31 липня 2019 року.

З позовної заяви встановлено, що подружнє життя у сторін фактично припинилось, не ведуть спільного господарства, шлюб існує лише формально, а тому подальше його збереження є неможливим. Причиною розпаду сім`ї є відсутність наміру зберігати шлюб.

Частина перша ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя.

Поняття «приватного та сімейного життя» ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є права особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа «Пек проти Сполученого Королівства» від 28.01.2003 року, заява №44647/98).

Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

Згідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Згідно з п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. А також те, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.

Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом і наполягає на розірванні шлюбу та відповідачка не заперечує щодо розірвання шлюбу.

Судом встановлено, що шлюб між сторонами фактично розпався, сторони не підтримують подружніх відносин, відновлення сім`ї неможливе та суперечить інтересам сторін, а тому суд приходить до переконання, що вимоги позивача є доведеними та такими що підлягають задоволенню. Суд вважає, що шлюб слід розірвати.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 35, 110-112 СК України, ст. 141 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Позов задоволити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_11 , укладений 26 вересня 2018 року у Трускавецькому відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), актовий запис № 170.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду впродовж тридцяти днів з дня проголошення.

Суддя: В. І. Марчук