КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Миголь А.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 16 червня 2023 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тревел Профешнл Груп» про захист прав споживача та відшкодування заподіяної майнової та моральної шкоди, -

установив:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до ТОВ «Тревел Профешнл Груп» про захист прав споживача та відшкодування заподіяної майнової та моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що за посередництва турагента ФОП ОСОБА_2 , укладений з ТОВ «Тревел Профешнл Груп» договір про надання туристичних послуг №TR 13057158 від 08 травня 2017 року.

У порушення п.2.6.3, 2.6.4 договору, статті 19-1, 25, 30 ЗУ «Про туризм», позивача не було повідомлено туроператором про умови безпеки туристів у країні (місці) тимчасового перебування та про ризики, а саме про введення надзвичайного стану на території Турції і його існування на час подорожі та його тривалість принаймні до 20 липня 2017 року.

Зазначене змусило позивача відмовитись від запланованої подорожі.

Вказав, що іншого туриста за цим договором, поселили в інший, ніж зазначено в договорі готель, незважаючи на підтвердження його бронювання туроператором.

Готель добирався ретельно та без компромісу.

А саме замість Larissa Garden Hotel поселили в Larissa Hotel Beldibi.

За тур сплачено 10780 грн., тоді як вартість туру на ті самі дати в Larissa Hotel Beldibi складав 9398 грн.

Зміна готелю була обумовлена реконструкцією готельного комплексу Larissa Garden Hotel та непридатності його для розміщення та проживання на час її здійснення, що не могло бути невідомим туроператору.

Позивач у позові вказав, що зазначеними діями йому завдано шкоду у розмірі ненаданих туроператором туристичних послуг у розмірі 5390 грн. та різницю вартості туру, а саме (10780-9398) = 1382 грн., а разом 6772 грн.

Також позивач зазначив, що звернувся до ТОВ «Тревел Профешнл Груп» зі скаргою, яка зареєстрована 29 травня 2017 року і на яку досі не отримано відповіді.

Просив суд, стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Тревел Профешнл Груп» збитки у подвійному розмірі у сумі 13544 грн.та моральну шкоду у розмірі 129600 грн, пеню у розмірі 235920,30 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 16 червня 2023 року, в задоволенні зазначеного вище позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що воно є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального прав, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Апеляційну скаргу обґрунтовували тим, що відповідачем не було зроблено абсолютно нічого, не було жодних повідомлень, пропозицій чи комунікації з його сторони, включаючи повідомлення про введення надзвичайного стану на території Турції і його існування на час подорожі та його тривалість принаймні до 20 липня 2017 року.

Зазначив, що звернувся до ТОВ «Тревел Профешнл Груп» зі скаргою, яка зареєстрована 29 травня 2017 року і на яку досі не отримав відповідь.

Вказує, що він не користувався жодними послугами Adagio Tour та ніколи не перебував на території Туреччини й у 2017 році не перетинав державний кордон України.

Готель Larissa Garden Resort , за відпочинок в якому ним сплачено ТОВ «Тревел Профешнл Груп», як за чотирьохзірковий, не має сертифікату відповідності даній категорії, який видає Міністерство культури і туризму Турецької Республіки.

Окрім того,не відповідає вимогам, які пред`являються до чотирьохзіркових готелів.

Зокрема в готелі немає3 басейнів, один з яких має бути критим, жоден з басейнів не має площі у 250 кв.м.

Готель Larissa Beldibi Hotel, в який переселили іншого туриста має лише один відкритий басейн, один ресторан, у номері відсутній сейф.

Готель позиціонувався як чотирьохзірковий, хоча не має сертифікату навіть трьохзіркового.

Разом з тим, зазначає, що його не було повідомлено туроператором про умови безпеки туристів у країні (місці) тимчасового перебування та про ризики, а саме про введення надзвичайного стану на території Турції і його існування на час подорожі та його тривалість принаймні до 20 липня2017 року.

Вказує, що готель добирався ним ретельно та без компромісу.

Незважаючи на його заперечення проти цього, був поселений в інший ніж зазначено в договорі готель, а саме замість Larissa Garden Hotel поселили в Larissa Hotel Beldibi.

Заміна готелю була обумовлена реконструкцію готельного комплексу Larissa Garden Hotel та непридатності його для розміщення та проживання у період з 13 до 20 травня 2017 року та відмовою готелю приймати й обслуговувати туристів, що не могло бути невідомим ТОВ «Тревел Профешнл Груп», який підтвердив бронювання готелю, ввівши туристів в оману і заволодівши грошовими коштами шляхом обману.

Зауважує, що 13 травня 2017 року йому ніхто не запропонував оплатити проїзд і переліт назад в Україну та компенсацію матеріальних та моральних збитків.

Згідно відповіді службової особи Міністерства культури і туризму Турецької Республікина його запит здійснений на електронну адресу Міністра культури і туризму Турецької Республіки готелі Larissa Hotel Beldibi, Larissa Garden Hotel не проходилижодної сертифікації в міністерстві.

А отже не мають жодних сертифікатів виданих міністерством, які б підтверджували відповідність готелів не тільки категорії 4 зірок, але й категорії 1 зірка.

Згідно Договору №1002 СА від 10 лютого 2017 року між Adagio Tour таТОВ «Тревел Профешнл Груп», останнє виступає турагентом.

Відповідно до п. 3.1.3 договору, Відповідач зобов`язаний надати туристам повну, правдиву інформацію про турпродукт, правах туристів, порядку відшкодування шкоди, а також достовірну та повну інформацію про закони і правила, які діють в країні, що зроблено не було.

У відповідності до п. 3.4.1 Договору, Відповідач зобов`язаний самостійно укладати договори з туристами про надання туристичних послуг.

У відповідності до п. 3.5 Договору,ТОВ «Тревел Профешнл Груп»має право реалізовувати тури но цінам Adagio Tour, що зроблено не було.

Згідно п. 5.2 Договору, у випадку надання туристу неякісного турпродукту, внаслідок чого турист звернувся чи міг звернутися до Відповідача з вимогою про відшкодування збитків, Adagio Tour зобов`язаний відшкодувати Відповідачу шкоду згідно франкфуртської таблиці.

Вказує, що Відповідач не звертався до Adagio Tour, а отже має компенсувати завдану йому шкоду у повному розмірі.

Крім того, вказує, щосудом першої інстанції не допитані представники компанії Adagio Tour, не встановлені особи що підписували листвід імені цієї компанії, не встановлено дати його складання, не встановлені причини зазначення в ньому про те що готелі Larissa Garden Hotel тa Larissa Hotel Beldibi мають ідентичну категорію та зірковість.

Це спростовує те, що Відповідач не знав про намір Adagio Tour змінити готель поселення для туристів на власний розсуд.

Не витребувані докази на підтвердження того що готелі мають 4-х зіркову категорію, зокрема сертифікати Міністерства культури і туризму Турецької Республіки.

Вказує, що він ніколи не проживав в готелі Larissa Hotel Beldibi , ніколи в житті не користувався авіалініями, Відповідач й Adagio Tour не довели його фізичну присутність на території Турецької Республіки в період з 13 травня 017 року по 20 травня 2017 року, перетин ним державного кордону України чи Турецької Республіки.

Просив скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 16 червня 2023 року та ухвалити по справі нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

На апеляційну скаргу ТОВ «Тревел Профешнл Груп»подало відзив та зазначило, що твердження Позивача щодо неповідомлення туроператором з приводу введення на території Турецької Республіки надзвичайного стану є таким, що не відповідає дійсності, оскільки роз`яснення ситуації було розміщено на офіційному веб-сайті туроператора.

Окрім цього, зазначає, що відповідно до положень ст. 20 ЗУ «Про Туризм», турист вправі відмовитися від виконання договору на туристичне обслуговування до початку туристичної подорожі за умови відшкодування туроператору (турагенту) фактично здійснених ним документально підтверджених витрат, пов`язаних із відмовою.

Звертає увагу, що до початку туристичної подорожі ані від турагента, ані від туриста ОСОБА_1 туроператору не надходило жодного повідомлення про відмову від запланованої подорожі за заявкою №TR13057158.

Позивачем не було надано жодних належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів, які б підтверджували факт звернення до туроператора з відмовою від заброньованих туристичних послуг.

Окрім цього, відповідно до листа від приймаючої компаніїу готелі проживало дві особи.

Вказує, що оскільки Позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу того, що він не скористався туристичними послугами, та беручи до уваги інформацію, надану приймаючою компанією, у туроператора немає підстав вважати, що Позивач не скористався туристичнимипослугами.

Звертає увагу Суду, що оскільки саме Позивач стверджує, що він не скористався заброньованими послугами, то виходячи з принципу змагальності сторін, він мав би надати докази на підтвердження цього факту. Однак, Позивачем не було надано жодного доказу на підтвердження цього факту.

Разом з тим, вказує, що ТОВ «Тревел Профешнл Груп» було запропоновано туристам альтернативний варіант проживання в готелі Larissa Hotel Beldibi 4* у період з 13 травня 2017 року по 20 травня 2017 року.

Зазначений вище готель за категорією та типом, системою харчування, віддаленістю від моря та інфраструктурою відповідав умовам проживання в готелі Larissa Garden Hotel 4*.

Проте, Позивач та ОСОБА_7 не відмовилися від альтернативних послуг проживання.

Натомість, вказує, що туристи по заявці у повній мірі скористалися альтернативно запропонованими послугами та проживали в готелі Larissa Hotel Beldibi 4* протягом всього періоду туру.

При цьому, зазначає, що на туристів не було покладено жодних додаткових фінансових тягарів, а тому відсутні підстави для відшкодування вартості туристичних послуг.

Просило залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити

Представник ТОВ «Тревел Профешнл Груп»просив відхилити подану апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що05 березня 2016 року відповідач уклав Агентський договір «Партнерська програма» №А16/0503-2 з туристичним агентом ФОП ОСОБА_2

08 травня 2017 року Туроператор отримав заявку Турагента №TR13057158 на бронювання туристичних послуг для туристів ОСОБА_1 та ОСОБА_7 на період з 13 травня 2017 року по 20 травня 2017 року до Турецької Республіки.

10 травня 2017 року Туроператор підтвердив Турагенту можливість бронювання туристичних послуг для туристів по заявці №TR13057158 та забронював для туристів туристичні послуги: послуги авіаційного перевезення сполученням Київ-Анталья-Київ; послуги тимчасового проживання в готелі (Dbl (Standard), 2 Adults, All Inclusive) Larissa Garden Hotel 4* ; послуги групового трансферу сполученням аеропорт-готель-аеропорт - послуги були заброньовані у компанії-приймаючої сторони туристів у Туреччині Adagio Тour PENTATIL Turizm. Org. Tig. San. та оплачені останній; послуги медичного страхування та страхування від нещасного випадку - були заброньовані у компанії ПрАТ «Європейське туристичне страхування» та оплачені останній.

Після отримання Туроператором оплати вартості туристичних послуг, у турагента в Особистому кабінеті з`явилася можливість друку документів, які дають право здійснити подорож (авіаквитки, страховий поліс, ваучер на проживання в готелі, програма туру, пам`ятка).

Зазначене дає підстави вважати, що Туроператор належним чином виконав свої зобов`язання та надав позивачеві документи, які дають йому право скористатись туристичними послугами.

До початку туристичної подорожі Туроператору не надходило жодного повідомлення про відмову позивача від запланованої подорожі за заявкою №TR13057158.

Туроператор, отримавши заявку на бронювання туристичних послуг туристів ОСОБА_1 та ОСОБА_7 забронював послуги проживання в готелі Larissa Garden Hotel 4*(Dbl (Standard), 2 Adults, All Inclusive).

Із матеріалів справи вбачається, що Туроператор безпосередньо не надає послуги проживання та/або перевезення (наземне/транспортне), а здійснює їх бронювання у суб`єктів господарювання.

Бронювання туристичних послуг, зокрема, послуг проживання та трансферного обслуговування для туристів по заявці TR13057158 здійснювалось у компанії Adagio Tour- PENTATIL Turizm Sey. Org. Tic. San. A.S. на підставі укладеного договору №1002СА від 10 лютого 2017 року.

Факт підтвердження акцепту заявки ТОВ «Тревел Профешнл Груп» та можливості бронювання послуг проживання в готелі Hotel Larissa Garden Hotel 4*, All Incelusive, Dbl (Standart), 2 Adults , з 13 травня 2017 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 для ОСОБА_9 в ОСОБА_7 є лист Adagio Tour.

Також компанія Adagio Tour надало лист в якому зазначено, що в готелі проживали 2 особи.

Із встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не спростовано наданих відповідачем доказів на підтвердження своїх заперечень проти позову, що підтверджують належне виконання відповідачем своїх зобов`язань з бронювання туристичних послуг для позивача, як і той факт, що відповідач дізнався про неможливість розмістити туристів в готелі Hotel Larissa Garden Hotel 4* вже після початку туристичної подорожі.

Доведено проживання в готелі двох туристів, одним з яких є позивач, що останнім не спростовано.

Пунктом 2.3. агентського договору встановлено, що у випадку неможливості розміщення туристів у попередньо заброньованих готелях, інших об`єктах розміщення, туроператор має право розмістити туристів в готелі тієї ж чи більш високої категорії без додаткової доплати, у виняткових випадках перенести терміни здійснення подорожі не більше ніж на 24 години в порівнянні з підтвердженими термінами.

Отже, на виконання вимог ст. 20 ЗУ «Про туризм» та положеннями агентського договору, відповідачем було запропоновано позивачеві альтернативний варіант проживання в готелі Larissa Hotel Beldibi 4* ( Dbl (Standard), 2 Adults ) у період з 13 травня 2017 року по 20 травня 2017 року, який за категорією та типом, системою харчування, віддаленістю від моря та інфраструктурою відповідав умовам проживання у готелі Larissa Garden Hotel 4*.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем, туристам по заявці №TR13057158 було запропоновано альтернативний варіант проживання - готель Larissa Hotel Beldibi 4* без покладення будь - яких додаткових витрат на позивача.

Позивач та ОСОБА_7 не відмовлялись від альтернативних послуг проживання.

Туристи по заявці у повній мірі скористались альтернативно запропонованими послугами та проживали в готелі Larissa Hotel Beldibi 4* протягом усього періоду туру, а саме з 13 травня 2017 року по 20 травня 2017 року.

При цьому на туристів не було покладено жодних додаткових фінансових тягарів.

А тому відсутні будь-які підстави для відшкодування вартості туристичних послуг.

Також не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду відсутність повідомлення туристу про введення надзвичайного стану в країні, де заплановано відпочином, оскільки на офіційному сайті туроператора була розміщена інформацію про введення надзвичайного стану в Турції.

З висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Закон України «Про туризм» визначає загальні правові, організаційні та соціально-економічні засади реалізації державної політики України в галузі туризму та спрямований на забезпечення закріплених Конституцією України прав громадян на відпочинок, свободу пересування, охорону здоров`я, на безпечне для життя і здоров`я довкілля, задоволення духовних потреб та інших прав при здійсненні туристичних подорожей.

Згідно ч. 1, 2 ст. 20 ЗУ «Про туризм», за договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, який укладає договір безпосередньо або через турагента) зобов`язується надати за замовленням іншої сторони (туриста) комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), а турист зобов`язується оплатити його.

До договору на туристичне обслуговування застосовуються загальні положення договору про надання послуг, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ч. 12 ст. 20 ЗУ «Про туризм», туроператор несе перед туристом відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування, крім випадків, якщо: невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування сталося з вини туриста; невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування сталося з вини третіх осіб, не пов`язаних з наданням послуг, зазначених у цьому договорі, та жодна із сторін про їх настання не знала і не могла знати заздалегідь; невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування сталося внаслідок настання форс-мажорних обставин або є результатом подій, які туроператор (турагент) та інші суб`єкти туристичної діяльності, які надають туристичні послуги, включені до туристичного продукту, не могли передбачити.

Згідно ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст. 906 ЦК України передбачено, що збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором.

Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин, їх аналіз свідчить, що туроператор несе перед туристом відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору у разі наявності його вини.

Частиною 2 ст. 32 ЗУ «Про туризм» встановлено, що за неналежне виконання своїх зобов`язань туроператор, турагент, інші суб`єкти туристичної діяльності несуть майнову та іншу відповідальність, визначену в договорі відповідно до чинного законодавства.

Закон України «Про туризм» передбачає, що у разі неможливості надати послугу на умовах, які означені договором на туристичне обслуговування покладає на туроператора наступний обов`язок вжити альтернативні заходи без покладення додаткових витрат.

Уразі відмови від запропонованого альтернативного варіанту проживання - туроператор повинен надати без додаткової оплати еквівалентний транспорт для повернення до місця відправлення або іншого місця, на яке погодився турист, а також відшкодувати вартість ненаданих туроператором туристичних послуг і виплатити компенсацію у розмірі, визначеному в договорі за домовленістю сторін.

У відповідності до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі.

Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на норми закону, які регулюють спірні відносини, прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки підстав визнавати факт завдання шкоди відповідачем позивачу неправомірними діяннями відповідача відсутні.

Натомість, ОСОБА_1 не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, викладених у позові та апеляційній скарзі, зокрема договір про надання туристичних послуг, в якому сторони погодили всі суттєві умови по наданню туристичних послуг.

Суд першої інстанції також обґрунтовано врахував, що відповідач як туроператор безпосередньо не співпрацював з позивачем, а надання туристичних послуг здійснювалось за посередництва туристичного агента, у відповідача відсутній договір про надання туристичних послуг, який був укладений між турагентом та позивачем.

Позивачем не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували факт порушення взятого на себе відповідачем зобов`язання з організації туру по заявці №TR13057158; суму понесених позивачем збитків у зв`язку з порушенням взятого на себе відповідачем зобов`язання з організації туру по заявці №TR13057138.

Позивач не надав суду належні та допустимі докази на підтвердження понесення суми збитків, яка була йому завдана в результаті поселення до іншого готелю.

Крім того, позивачем під час розгляду справи суду не надано належних, допустимих, достовірних, достатніх доказів на підтвердження наявності вини та неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань, завдання позивачу збитків та невиконання зобов`язань з боку відповідача.

Проаналізувавши зазначені вище норми закону та зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт порушення відповідачем прав позивача.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, Київський апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних по суті висновків суду першої інстанції.

Справа судом розглянута повно та об`єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано вірно.

При цьому колегія суддів враховує, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» роз`яснено, що апеляційним судам необхідно враховувати, що законне, обґрунтоване та правильне по суті й справедливе рішення суду не може бути скасоване з одних лише формальних міркувань.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції надана належна правова оцінка, на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

З урахуванням вищевикладеного, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384, ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 16 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складений 15 листопада 2023 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді С.О. Журба

Т.О. Писана