КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №756/2568/23 Головуючий у 1 інстанції: Луценко О.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

16 листопада 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Гаращенка Д.Р., Сушко Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 05 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва» про відшкодування шкоди, -

в с т а н о в и в :

У лютому 2023 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду із зазначеним позовом, в якому просили суд стягнути з КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва» на користь ОСОБА_1 частину майнової шкоди у розмірі 44 791 грн, на користь ОСОБА_2 частину майнової шкоди у розмірі 22 395 грн 75 коп., на користь ОСОБА_3 частину майнової шкоди у розмірі 22 395 грн 75 коп., завданої внаслідок залиття.

Свої вимоги обґрунтовували тим, що ОСОБА_1 є власником 1/2 квартири номер АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є членами її сім`ї та власниками 1/4 частини цієї квартири.

Вказували, що 09 серпня 2022 року в будинку АДРЕСА_2 (будинок 1975 року забудови, на 3 під`їзди, 9 поверхів), трапилося залиття квартири АДРЕСА_3 , внаслідок пошкодження системи внутрішньо-будинкового трубопроводу гарячого водопостачання в квартирі АДРЕСА_3 . Причиною залиття є самовільно зашита комунікаційна шахта фанерою та гіпсокартоном в квартирі АДРЕСА_3 .

В результаті виникла місцева, точкова корозія металу, орієнтовний термін експлуатації трубопроводу вичерпаний. Співвласниками не виконано встановленого законодавством України («Про житлово-комунальні послуги») обов`язку, щодо забезпечення виконання капітального ремонту по заміні трубопроводу ГВП і ХВП (гарячого та холодного водопостачання).

Також актом №1286 від 16.08.2022 року встановлено, що внаслідок залиття ушкоджено коридор площею 12,50 м.кв. - підлога (паркет)-12,50 м.кв., стіни (водоемульсійне покриття) - 2,00 м. кв., кімната площею - 10,30 м. кв. - стіни (водоемульсійне покриття) - 0,20 м.кв., кімната площею - 12,00 м.кв. - стіни (водоемульсійне покриття)-2,00 м.кв., кімната площею - 18,70 м.кв. - стіни (водоемульсійне покриття) - 2350 м.кв., підлога (паркет) - 2,00 м.кв.

Зазначали, що імовірною причиною залиття є порушення мешканцями квартири АДРЕСА_3 «Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків», затверджених постановою КМУ від 08 вересня1992 року №572.

Позивачі не погоджуються з причиною залиття та вважають, що причиною є неналежне обслуговування, утримання та ремонт будинку зі сторони КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району».

Відповідно до висновку експерта №113/22 за результатами проведеного будівельно-технічного експертного дослідження від 26 вересня 2022 року розмір матеріального збитку, завданого їй залиттям, у загальному розмірі становить 89 583 гривень 00 копійок.

Зазначали, що не зважаючи на встановлену актом про залиття вину, відповідач відмовляється усунути завдані збитки та сплатити компенсацію, тому позивач вимушений звернутись до суду.

30 березня 2023 року на адресу суду від КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва» надійшов відзив, з якого вбачається, відповідач просить відмовити у задоволенні позову. Зазначав, що 16 серпня 2022 року працівниками ЖЕД № 501 складено акт, в якому зафіксовано причину та наслідки залиття, яке відбулось 09 серпня 2022 року. Відповідно до цього акту причиною залиття є самовільно зашита комунікаційна шахта фанерою та гіпсокартоном. В результаті виникла місцева, точкова корозія металу, орієнтовний термін експлуатації трубопроводу вичерпаний у зв`язку з порушенням співвласниками будинку Правил користування приміщеннями житлових будинків. Відповідачем послуги з утримання будинку та прибудинкової території надавалися належної якості із встановленою періодичністю. Таким чином, залиття сталося у зв`язку з недотриманням споживачем правил, що виключає вину відповідача у залитті. Квартира АДРЕСА_4 , в якій сталося залиття, перебуває у власності позивачів. Таким чином, саме вони несуть відповідальність за технічний стан внутрішньо-будинкових мереж, які знаходяться у їхній квартирі та негативні наслідки, які настали у зв`язку з його пошкодженням.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 05 липня 2023 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким позовну заяву задовольнити в повному обсязі.

Скарга обґрунтована тим, що неправильність установлення судом обставин, які мають значення для справи та неповне дослідження доказів наявних у матеріалах справи призвели до встановлення під час судового розгляду фактів які очевидно не мали місця в реальності. В судовому рішенні не ненадана оцінка ключовим доказам, які містяться в матеріалах справи, зроблені хибні висновки, що прямо вплинуло на результат прийнятого рішення.

Вказує, що судом при ухваленні оскаржуваного рішення не було надано оцінку посиланням позивачів на ці норми законодавства, суд обґрунтовуючи відмову у задоволені позову посилався виключно на Акт про залиття, який було в односторонньому порядку складено відповідачем.

Апелянти вважають, що судом незаконно та з порушенням цивільного процесуального законодавства було проігноровано Висновок експерта та безпідставно зазначено, що позивачі не надали жодних доказів, а посилались виключно на припущення. Висновок експерта, який було долучено до матеріалів справи, містить фактичні відомості про причини та наслідки аварійної ситуації, у наслідок якої було завдано шкоду, а також у цьому Висновку експертом встановлено наявність вини з боку відповідача, що полягала у бездіяльності та прямий зв`язок між невиконанням покладених на відповідача обов`язків та настанням негативних наслідків.

Апелянти вважають, що судом незаконно та з порушенням цивільного процесуального законодавства було проігноровано Висновок експерта та безпідставно зазначено, що позивачі не надали жодних доказів, а посилались виключно на припущення. Висновок експерта, який було долучено до матеріалів справи, містить фактичні відомості про причини та наслідки аварійної ситуації, у наслідок якої було завдано шкоду, а також у цьому Висновку експертом встановлено наявність вини з боку відповідача, що полягала у бездіяльності та прямий зв`язок між невиконанням покладених на відповідача обов`язків та настанням негативних наслідків.

Проте, судом при винесені оскаржуваного рішення не було надано оцінку посиланням позивачів на ці норми законодавства, суд обґрунтовуючи відмову у задоволені позову посилався виключно на Акт про залиття, який було в односторонньому порядку складено відповідачем.

Неправильність установлення судом обставин, які мають значення для справи та неповне дослідження доказів наявних у матеріалах справи призвели до встановлення під час судового розгляду фактів, які очевидно не мали місця в реальності. В судовому рішенні не ненадана оцінка ключовим доказам, які містяться в матеріалах справи, зроблені хибні висновки, що прямо вплинуло на результат прийнятого рішення.

Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц).

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції виходив з того, що КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району» не порушувало прав позивачів, оскільки актом про залиття встановлено, що причиною аварії є самовільно зашита комунікаційна шахта фанерою та гіпсокартоном. В результаті виникла місцева, точкова корозія металу, орієнтовний термін експлуатації трубопроводу вичерпаний, внаслідок порушення мешканцями правил утримання жилих будинків, а тому вимоги позивачів про зобов`язання КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району» відшкодувати їм завдану залиттям шкоду задоволенню не підлягають.

Також зазначав, що відсутній також причинний зв`язок між пожежею та виною відповідача, та жоден з наданих письмових доказів на обґрунтування позову не містить в собі висновків про те, що саме відповідач будь-яким чином причетний до виникнення пожежі, що його поведінка є чи була неправомірною, що і в кінцевому випадку привела до спричинення шкоди позивачу. Інших належних письмових доказів про дійсні причини виникнення пожежі, з визначенням винних осіб, суду не надано, а дослідженими письмовими доказами спростовано презумпцію вини відповідача.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником 1/2 квартири АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є членами її сім`ї та власниками 1/4 частини цієї квартири кожен, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 20.10.1998 року.

09 серпня 2022 року в будинку АДРЕСА_2 (будинок 1975 року забудови, на 3 під`їзди, 9 поверхів), трапилося залиття квартири АДРЕСА_3 , внаслідок пошкодження системи внутрішньо-будинкового трубопроводу гарячого водопостачання в квартирі АДРЕСА_3 . Причиною залиття є самовільно зашита комунікаційна шахта фанерою та гіпсокартоном в квартирі АДРЕСА_3 . В результаті виникла місцева, точкова корозія металу, орієнтовний термін експлуатації трубопроводу вичерпаний. Співвласниками не виконано встановленого законодавством України («Про житлово-комунальні послуги») обов`язку, щодо забезпечення виконання капітального ремонту по заміні трубопроводу ГВП і ХВП (гарячого та холодного водопостачання). Також актом №1286 від 16.08.2022 року встановлено, що внаслідок залиття ушкоджено коридор площею 12,50м.кв. - підлога (паркет)-12,50 м.кв., стіни (водоемульсійне покриття) - 2,00 м. кв., кімната площею - 10,30

м.кв. - стіни (водоемульсійне покриття) - 0,20 м.кв., кімната площею - 12,00 м.кв. - стіни (водоемульсійне покриття) - 2,00 м.кв., кімната площею - 18,70 м.кв. - стіни (водоемульсійне покриття) - 2350 м.кв., підлога (паркет) - 2,00 м.кв. Причиною залиття є порушення мешканцями квартири АДРЕСА_3 «Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків», затверджених постановою КМУ від 08 вересня1992 року № 572.

Також встановлено, що будинок АДРЕСА_2 знаходиться у комунальній власності територіальної громади м. Києва та переданий у господарське відання КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району».

Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

За ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому способами захисту цивільних прав та інтересів, серед іншого, можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Вказана стаття унормовує загальні підстави для відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань.

Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є вчинення особою правопорушення.

Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Розглядаючи спір про відшкодування заподіяної шкоди, суд повинен з`ясувати наявність у діях відповідача складу цивільного правопорушення, що включає неправомірність поведінки, наявність матеріальних втрат та їх розміру (збитків), причинного зв`язку між неправомірною поведінкою та заподіяними збитками.

До істотних обставин, що підлягають з`ясуванню судом та доведенню сторонами у такому спорі, є наявність всіх сукупних елементів складу цивільного правопорушення; при цьому позивач зобов`язаний довести протиправність поведінки відповідача, розмір заподіяної шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою, а відповідач має спростувати наявність своєї вини.

Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо).

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

З вірно зазначено судом, позивач вказує, що шкоду заподіяно відповідачем, тому відсутність вини у заподіянні шкоди повинен доводити саме відповідач.

Так, особливістю деліктної відповідальності за завдану шкоду є презумпція вини.

Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Тому відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При цьому позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

Пунктом 1.6. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства №76 від 17 травня 2005 року визначено, що повноваження органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг; регулювання відносин у сфері житлово-комунальних послуг; порядок доступу до житла та іншого володіння для ліквідації аварій, проведення оглядів технічного стану, перевірки показів засобів обліку; права та обов`язки споживачів, виконавців, виробників; оформлення претензій споживачів до виконавців; порядок укладання договорів у сфері житлово-комунальних послуг визначаються згідно із Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

За п.2.3.6. Правил у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт (додаток 4).

Відповідно до додатку 4 до п.2.3.6 Правил акт про залиття, аварію, складається комісією у складі: головного інженера виконавця послуг, голови комісії, майстра технічної дільниці, майстра ремонтної дільниці, слюсаря-сантехніка (слюсаря-електрика), представника власника будинку, будинкового комітету; в якому описується, що трапилось і які наслідки (що залито, які обсяги робіт, які ушкодження, які речі ушкоджено; з зазначенням причини залиття, аварії, що трапилось (чітко зазначивши причину залиття); акт повинен містити висновки і рекомендації комісії (надаються висновки про те, що необхідно зробити, хто заподіяв шкоду та ін.); члени комісії повинні підписати акт та з актом повинні бути ознайомлені мешканці квартир, які його також підписують.

В абзаці 2 п.2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, що затверджений наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 за №76, передбачено, що у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт (Додаток 4).

Разом з тим, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що відповідач є заподіювачем шкоди.

Суд вірно прийшов до такого висновку, оскільки з матеріалів справи вбачається, що актом про залиття №1286 від 16.08.2022 встановлено причину залиття в квартирі АДРЕСА_3 - самовільно зашита комунікаційна шахта фанерою та гіпсокартоном. В результаті виникла місцева, точкова корозія металу, орієнтовний термін експлуатації трубопроводу вичерпаний.

У позовній заяві зазначено, що позивачі не погоджуються з тим, що причиною залиття стало порушення мешканцями правил утримання житлових будинків і гуртожитків. Вважає, що причиною залиття є неналежне обслуговування, утримання та ремонт будинку за адресою: АДРЕСА_2 зі сторони КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району».

На підтвердження вини відповідача у залитті стороною позивачів не надано будь-яких доказів.

Посилання позивачів ґрунтуються лише на припущеннях.

КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району» не порушувало прав позивачів, оскільки актом про залиття встановлено, що причиною аварії є самовільно зашита комунікаційна шахта фанерою та гіпсокартоном. В результаті виникла місцева, точкова корозія металу, орієнтовний термін експлуатації трубопроводу вичерпаний, внаслідок порушення мешканцями правил утримання жилих будинків.

Згідно з ч.1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Також, суд вірно зазначав, що інші доводи сторін, які наведені у позові, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Як вірно зазначено судом, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Встановивши відсутність у матеріалах справи належних доказів доведеності вини саме відповідачів у вчиненні дій, наслідком яких завдано шкоду позивачу, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для цивільно-правової відповідальності відповідачів, передбаченої ст.1166, 1167 ЦК України.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вимоги позивачів про зобов`язання КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району» відшкодувати їм завдану залиттям шкоду не підлягали до задоволення, а тому у задоволенні позову необхідно було відмовити.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 05 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: