Справа № 464/3270/22
пр.№ 2/464/93/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.11.2023 року м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова в складі судді Тімченко О.В., розглянувши цивільну справу № 464/3270/22 про захист прав споживача, відшкодування інфляційних нарахувань, пені та 3 % річних, учасниками у якій виступають:

позивач ОСОБА_1

відповідач Акціонерне товариство «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ІНГО»

а також представники учасників справи:

представник позивача адвокат Мелех Д.О.

представник відповідача адвокат Хом`як О.Г.,

у с т а н о в и в:

Адвокат Мелех Д.О. від імені та в інтересах позивача звернувся до Сихівського районного суду м.Львова із позовною заявою у порядку цивільного судочинства, в якій просить стягнути з відповідача: 341 006,27 грн інфляційних нарахувань, 99 706,37 грн 3 % річних, 77 063,56 грн пені.

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судову справу передано на розгляд судді Тімченко О.В.

Суддя ухвалою від 03 серпня 2022 року прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (викликом) учасників справи.

У п.2 ч.6 ст.19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (671 000,00 грн).

У порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України.

Статтею 277 ЦПК України визначено, що питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

При цьому, відповідно до ч.7 ст.277 ЦПК України частини 2-6 цієї статті (щодо переходу до розгляду справи за правилами загального позовного провадження) не застосовується, якщо відповідно до цього Кодексу справа підлягає розгляду тільки в порядку спрощеного провадження.

Дана справа не підпадає під категорію справ, визначених ч.4 ст.274 ЦПК України, які беззаперечно розглядаються у порядку загального позовного провадження. Тому судом визнано справу малозначною і у порядку ст.277 ЦПК України визначено розглядати таку в порядку спрощеного позовного провадження, що зазначено в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Беручи до уваги викладене, клопотання відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження не ґрунтуються на нормах чинного законодавства та є безпідставним.

Окремо суд зауважує, що характер спірних правовідносин та предмет доказування не вимагають проведення судового засідання для повного та всебічного встановлення обставин справи, прохання жодним чином не обґрунтовано необхідністю учасників справи бути присутніми у судовому засіданні, адже всі доводи відповідач вправі викласти у письмовому вигляді. Заяв про виклик свідків чи призначення експертиз не подано.

У випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку Європейського суду з прав людини, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо проведення публічного розгляду справи.

Саме така правова позиція сформульована Верховним Судом у постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 712/1100/20, яка у порядку ч.4 ст.263 ЦПК України враховується при застосуванні норм права.

Відповідач проти позову заперечив з підстав необґрунтованості розрахунку заявлених сум, неспівмірності штрафних фінансових санкцій із завданими збитками, пропущення строку позовної давності при зверненні до суду з даним позовом, про застосуванні якої заявляє.

Указане викладене у відзиві на позов, надано підтвердження надіслання такого іншим учасникам справи відповідно до вимог цивільного судочинства.

Суд ухвалою від 23 грудня 2022 року провадження у справі зупинено до закінчення касаційного розгляду Верховним Судом цивільної справи № 464/917/20.

Суд ухвалою від 19 червня 2023 року поновив провадження у справі у зв`язку із усуненням обставини, що стала підставою для зупинення.

21 червня 2023 року представником позивача подано заяву про збільшення позовних вимог.

У п.2 ч.2ст.49 ЦПК України визначено, що крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Водночас, якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом 30 днів з дня відкриття провадження у справі (ч.3 ст.279 ЦПК України).

Стороною позивача з порушенням 30-денного строку подано заяву про збільшення позовних вимог.

Як унормовано ст.ст.126, 127 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Про поновлення процесуального строку позивачем не заявлено, тому суд, зважаючи на принцип диспозитивності та імперативних положень ЦПК України, позбавлений можливості з власної ініціативи вирішувати таке питання, що має наслідком залишення заяви про збільшення позовних вимог без розгляду. Наведене не перешкоджає зверненню до суду з аналогічними вимогами в загальному порядку.

Розгляд справи проводиться без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження, як це передбачено ч.13 ст.7 ЦПК України. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Вирішуючи спір по суті, суд дійшов наступного висновку.

У відповідності до ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися нам припущеннях.

У ст.129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до ст.18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 29 червня 2021 року у цивільній справі № 464/917/20, залишеним без змін постановами Львівського апеляційного суду від 10 травня 2022 року та Верховного Суду від 12 квітня 2023 року, встановлено наступне.

13 листопада 2017 року між позивачем як страхувальником та відповідачем як страховиком укладений договір № 640559358.17 добровільного страхування засобів наземного транспорту (Автокаско), предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані із володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом марки «Mercedes-Benz GLE 320», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

11 лютого 2018 року близько 15:40 год у м. Львові на вул. Виговського, 69 відбулася ДТП, унаслідок якої пошкоджено застрахований автомобіль, у зв`язку з чим позивач звернувся до відповідача із письмовим повідомленням про страхову подію, а 22 лютого 2018 року із заявою про виплату страхового відшкодування.

АТ «СК» ІНГО» визнало ДТП, яка мала місце 11 лютого 2018 року, страховим випадком, тому визначено та виплачено позивачу розмір страхового відшкодування - 337 596 грн. У судовому порядку стягнуто з відповідача на користь позивача недоплаченого страхового відшкодування в розмірі 770 635,64 грн.

За змістом ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як виснував Верховний Суд у постанові від 26 листопада 2019 року у справі № 922/643/19, факти, установлені у прийнятих раніше судових рішеннях, мають для суду преюдиціальний характер. Преюдиціальність означає обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили, в одній справі, для суду при розгляді інших справ.

Розглядаючи вимоги про стягнення з відповідача інфляційних нарахувань, 3 % річних та пені, суд виходить з наступного.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (ст. 1 Закону України «Про страхування»).

Відповідно до ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства (Статтею 6 Закону України «Про страхування»).

Статтею 990 ЦК України встановлено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта.

У відповідності до ст.ст.526, 530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк. За умовами ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст.992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Договором страхування № 640559358.17 сторонами обопільно погоджено, що після одержання всіх необхідних документів (відповідно до п.11 договору) рішення про виплату або про відмову у виплаті страхового відшкодування приймається страховиком у строк до 15-ти робочих днів. Страховик несе відповідальність за несвоєчасне здійснення страхового відшкодування шляхом плати пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочки, але не більше 10% від суми боргу.

Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов`язання. За частиною другою цієї статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постановах Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 758/16044/16-ц, від 27 січня 2021 року у справі № 337/5617/19 вказано, що при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України).

Установивши прострочення виплати страхового відшкодування у розмірі 770 635,64 грн, суд уважає підставними вимоги про стягнення інфляційних нарахувань, 3 % річних та пені.

Водночас, розглядаючи заяву відповідача щодо пропущення позивачем строку позовної давності, суд установив наступне.

Відповідно до ст.ст.256, 257, 258, 261ч.1ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частинами 3, 4 ст.267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У відповідності до Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину (п.12).

У відповідності до ст.29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», карантин встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19»з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 з 12 березня 2020 року на всій території України встановлено карантин, який надалі неодноразово продовжувався у встановленому законом порядку та відмінений 30 червня 2023 року.

Як визначено Прикінцевими та перехідними положеннями Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії (п.19).

Як регламентовано ст.2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», правовою основою введення воєнного стану є Конституція України, цей Закон та указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року за № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року, на території України введено воєнний стан із 05 год 30 хв 24 лютого 2022 року, який згодом неодноразово продовжувався у встановленому законом порядку і є чинним на даний час.

З огляду на те, що позивач засобами поштового зв`язку 29 липня 2022 року звернувся до суду з даним позовом, тому трирічний строк позовної давності, який продовжувався у зв`язку із карантином та воєнним станом, за вимогами про стягнення інфляційних нарахувань та три проценти річних не сплив; водночас пропущено річний строк за вимогою про стягнення пені за період з 05 квітня 2018 року по 11 березня 2019 року включно, про що заявлено стороною відповідача та з яким суд частково погоджується.

Заперечуючи обрахування строку позовної давності з 05 квітня 2018 року, відповідачем не висловлено жодних обґрунтованих власних міркувань щодо початку відліку такого строку, а тому такі доводи суд розцінює як голослівними.

Згідно з розрахунком позивача у відповідача наявна наступна заборгованість: 341 006,27 грн інфляційних нарахувань, 99 706,37 грн 3 % річних, 77 063,56 грн пені.

За змістом висновку Верховного Суду у постановах від 20 вересня 2018 року у справі № 522/7683/13-ц, від 25 січня 2023 року у справі № 209/3103/21 саме на сторону відповідача покладено процесуальний обов`язок спростування розміру заборгованості, заявленого стороною позивача.

Відповідачем наведений розрахунок не заперечено, власного не проведено, доказів його неправильності не надано. З огляду на таке у суду немає підстав сумніватися у обґрунтованості розрахунку, який береться до уваги як розмір наявної заборгованості перед позивачем.

Водночас пропуск строк позовної давності за вимогами про стягнення пені в цілому не впливають на її розмір, адже такий обмежується умовами договору - 10% від суми боргу (пеня за період з 12 березня 2019 року по 28 липня 2022 року становить 569 471,64 грн, а 10 % від суми боргу становить 77 063,56 грн.

Надаючи оцінку аргументам відповідача про зменшення штрафних санкцій, суд установив наступне.

Як регламентовано ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (ст.ст.546, 549, 550 ЦК України).

У постанові від 30 серпня 2023 року (справа № 686/17191/21) Верховний Суд виснував наступне. З аналізу зазначеного можна виділити такі критерії, які суди повинні враховувати при застосуванні частини третьої статті 551 ЦК України: значне перевищення розміру неустойки заявленому розміру збитків (співмірність); наявність інших обставин, які мають істотне значення, якими, зокрема, можуть бути: ступінь виконання зобов`язання боржником; причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання; наслідки порушення зобов`язання; поведінка винної сторони щодо вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні. Суди мають виходити з обставин конкретної справи, враховувати передбачені частиною третьою статті 2 ЦПК України основні засади цивільного судочинства, зокрема змагальність сторін, диспозитивність, пропорційність, а також передбачені частиною шостою статті 3 цього Кодексу принципи справедливості, добросовісності та розумності.

Зважаючи на невиплачений розмір заборгованості за судовим рішенням - 770 635,64 грн пеня в розмірі 77 063,56 грн не перевищує такий. Сторони з власної ініціативи в добровільному порядку обмежили розмір пені - 10 % від суми боргу, а тому правові підстави для застосування ч.3 ст.551 ЦК України відсутні, такі засади та принципи як пропорційність, справедливість, добросовісність та розумність за встановлених фактичних обставин не порушені.

Інфляційні нарахування та 3 % річних, стягнення яких передбачено ст.625 ЦК України та не перевищують основний розмір заборгованості, не підпадають під регулювання ч.3 ст.551 ЦК України.

З огляду на викладене, суд не бере до уваги заперечення відповідача в цій частині.

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів сторін, наданих ними доказів, суд дійшов висновку про необхідність захисту цивільних прав позивача шляхом задоволення позову та стягнення з відповідача заявленої суми грошових коштів. Суд погоджується з переконливими та слушними доводами сторони позивача, які відповідачем жодним чином не спростовано. Доводи відповідача фактично зводяться до власного суб`єктивного бачення обставин справи. Відомості, які б спростували даний висновок суду та доводили протилежне, відсутні.

Розподіляючи судові витрати, суд зважає на наступне.

За положеннями ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, якими є витрати на професійну правничу допомогу, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

З відповідача у порядку ст.141 ЦК України в користь держави підлягає стягненню судовий збір у зв`язку із звільненням позивача від сплати такого при поданні позову до суду.

Представником позивача подано заяву про продовження строку надання доказів сплати судових витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги, протягом 5 днів після ухвалення рішення, як це передбачено ч.8 ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов задоволити.

Стягнути з Акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ІНГО» на користь ОСОБА_1 341 006,27 грн інфляційних нарахувань, 99 706,37 грн 3 % річних, 77 063,56 грн пені.

Стягнути з Акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ІНГО» на користь держави 5178,30 грн судового збору.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 30 днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Рішення набирає законної сили в порядкуст.273 ЦПК України.

Інформація про учасників справи:

позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1

відповідач Акціонерне товариство «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ІНГО», код за , м.Київ, вул.Бульварно-Кудрявська, 33

Повне судове рішення складено 14 листопада 2023 року, що є датою його ухвалення, ухваленого за відсутності учасників справи, як це передбачено ч.5 ст.268 ЦПК України.

Суддя Олена ТІМЧЕНКО