Справа № 466/7571/20 Головуючий у 1 інстанції: Єзерський Р.Б.
Провадження № 22-ц/811/2093/22 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

секретарка: Псярук О.В.,

за участі в судовому засіданні відповідача ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 , представниці відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м.Львова в складі судді Єзерського Р.Б. від 12 липня 2022 року до якої приєдналися ОСОБА_3 та ОСОБА_5 у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, виконавчого комітету Львівської міської ради про визнання незаконним, скасування розпорядження (наказу) та визнання недійсним свідоцтва про право власності, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 12 липня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_6 , ІПН НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 до ОСОБА_3 , ІПН- НОМЕР_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 , ІПН НОМЕР_4 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 , ІПН НОМЕР_5 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, , місцезнаходження: м. Львів, вул. Липинського, 11, виконавчого комітету Львівської міської ради, , місцезнаходження: м. Львів, пл. Ринок, 1 про визнання незаконним, скасування розпорядження (наказу) та визнання недійсним свідоцтва про право власності задоволено повністю.

Визнано незаконним та скасовано розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради народних депутатів № 495 від 02 квітня 1996 р. «Про самовільне будівництво».

Визнано незаконним та скасовано розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради народних депутатів № 2286 від 24 жовтня 1996 р. «Про передачу квартир у власність мешканцям району» в частині п. 165 додатку до цього розпорядження щодо передачі у власність ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_2 .

Визнано незаконним та скасовано розпорядження виконавчого комітету Львівської міської ради народних депутатів № 780 від 29 жовтня 1996 р. в частині затвердження розпорядження голови Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради народних депутатів № 2286 від 24 жовтня 1996 р. «Про передачу квартир у власність мешканцям району» в частині п. 165 додатку до цього розпорядження щодо передачі у власність ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_2 .

Визнанано недійсним Свідоцтво про право власності, видане виконкомом Львівської міської Ради народних депутатів 29 жовтня 1996 р. ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, виконавчого комітету Львівської міської ради в користь ОСОБА_6 сплачений судовий збір у розмірі 3497 (три тисячі чотириста дев`яносто сім) грн., 00 коп., а саме по 582 (п`ятсот вісімдесят дві) грн., 83 коп. з кожного з відповідачів.

Вказане рішення оскаржили ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 , до якої приєдналися ОСОБА_3 та ОСОБА_5 .

В апеляційній скарзі просять рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 12 липня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Вважають рішення суду незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зазначають, що суд приймаючи оскаржуване рішення у даній справі прийшов до висновку, що строки позовної давності у даній справі не порушені, так як позивачем ще 14 серпня 2017 року було подано позовну заяву у справі № 466/5881/17 чим перервано строк позовної давності. Апелянти не погоджуються з такими висновками суду, оскільки вважають, що вже на момент подачі первинного позову 14.08.2017 року позивачем були пропущені строки давності звернення до суду, і в такому разі позовна давність не може перериватись, як така термін якої вже сплив. Оскаржуючи свідоцтво про право власності за 1996 рік в 2017 році, позивач вже пропустив строки позовної давності і вони не можуть перериватись. При цьому, суд в своєму рішення не зазначив про наявність наказу "Про зняття з балансу міської ради житлових будинків, в яких приватизовано житло" від 20.05.2009 року Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради №202 в якому зазначено площу квартири, що беззаперечно підтверджує обізнаність позивача щодо приватизації житла ОСОБА_7 задовго до 2017 року, а саме в 2009 році. Тому, позовні вимоги ОСОБА_6 подані з пропуском позовної давності, крім того позивачем не наведено жодних доказів про незаконність видачі зазначених документів, а також доказів порушення його прав. Звертають увагу на те, що з документів, що стали підставою оформлення права власності на зазначену квартиру з врахуванням надбудови у апелянтів залишились в наявності технічний висновок про стан основних конструкцій в будинку на АДРЕСА_1 , розпорядження від 02.04.1996р., №495, свідоцтво про право власності від 29.10.1996 року, технічний паспорт квартири. За спливом тривалого терміну часу, більше ніж 24 роки решта документів про які йдеться в позовній заяві ОСОБА_6 , не збереглось і термін зберігання відповідних документів в установах, що здійснювали перевірку на відповідність зазначеної добудови ДБН та прийняття добудови в експлуатацію, також, закінчився. В даному випадку сім`я ОСОБА_7 набула квартиру у власність в складі приміщень, яка належала на праві власності державі та перебувала на балансі уповноважених нею органів. Отже, ризик неналежного оформлення, здачі в експлуатацію, реєстрації надбудови до квартири АДРЕСА_2 повинен поклалась на уповноважені державою органи, що на той час розпоряджались правами щодо даної квартири.Наполягають на тому, що оформлення права власності та введення в експлуатацію зазначеного нерухомого майна відбувалось у повній відповідності до вимог законодавства. Наголошують, що позивач у своєму позові не зазначив, яке саме його право чи законний інтерес порушено здійсненою відповідачами добудовою і яким чином його права будуть відновлені внаслідок скасування перерахованих в позовній заяві Розпоряджень Шевченківської районної адміністрації ЛMP та Свідоцтва про право власності на квартиру, видане в процесі приватизації державного житлового фонду, а не узаконення спірної надбудови. Скасування таких документів не може призвести до поновлення нібито порушених прав позивача, оскільки спірна надбудова надалі існуватиме та нею будуть користуватись відповідачі.

В судове засідання окрім відповідача ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 , представниці відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 , решта учасників справи (їх представники) не з`явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності (відсутності їх представників), зважаючи на те, що такі повідомлялась про час та місце судового розгляду належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України та зважаючи на те, що від ОСОБА_6 надійшли пояснення де, зокрема, вказує про те, що не прийматиме участі у судових засіданнях.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача та представників відповідачів на підтримання апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви учасників справи в межах доводів позовної заяви, відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечення на позовну заяву, заяви про зміну предмета позову, відзиву на заяву про зміну предмету позову, апеляційної скарги, заяви про приєднання до апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, а також усних та письмових заяв та пояснень учасників справи у судах обох інстанцій, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 10, 11, 81, 258, 263-265, 352, 354 ЦПК України, 105,112 Цивільного кодексу Української РСР, 331, 382, 369 ЦК України, 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» тазадовольняючи позов, виходив з того, що 09 грудня 1993 року на ім`я ОСОБА_6 видано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_2 . ОСОБА_6 є власником квартири АДРЕСА_2 . 12 березня 1996 року на засіданні міжвідомчої комісії Шевченківського району міста Львова слухали заяву наймача квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_5 про узаконення самовільно проведеної двохповерхової житлової добудови до існуючого будинку. Міжвідомча комісія вирішила погодитись із узаконенням самовільно проведеної двохповерхової житлової добудови ОСОБА_5 до будинку АДРЕСА_3 (витяг з протоколу №9 №4 від 12.03.1996 року). 02 квітня 1996 року винесено розпорядження Шевченківською районною адміністрацією Львівської міської ради народних депутатів № 495 «Про самовільне будівництво». Відповідно якого розглянувши заяву ОСОБА_5 , наймача квартири АДРЕСА_2 про узаконення самовільного будівництва, вирішено погодитись з подальшою експлуатацією самовільно проведеної надбудови 2 (другого) поверху над кв. АДРЕСА_4 в складі приміщень: житлової кімнати пл. /16,4 + 13,4/ кв.м, коридор пл. 9,5 кв. м. буд. АДРЕСА_3 . 24 жовтня 1996 року винесено розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради народних депутатів № 2286 від «Про передачу квартир у власність мешканцям району». Згідно п. 1 вказаного розпорядження зазначено приватизувати квартири мешканцям району згідно додатком. Згідно із п. 165 додатку до цього розпорядження вказано про передачу у спільну сумісну власність ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_5 29 жовтня 1996 року Розпорядженням виконавчого комітету Львівської міської ради народних депутатів № 780 затверджено розпорядження голови Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради народних депутатів № 2286 від 24 жовтня 1996 р. «Про передачу квартир у власність мешканцям району». 29 жовтня 1996 року виконавчим комітетом Львівської міської ради народних депутатів згідно розпорядження від 29 жовтня 1996 р. ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 видано Свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_5 . 20 травня 2009 року Наказом департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради знято з балансу міської ради житловий будинок АДРЕСА_6 .29 листопада 2013 року ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 видано Свідоцтво про право спільної сумісної власності на земельну ділянку по АДРЕСА_3 .Позивач є власником квартири АДРЕСА_4 , а ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 є власниками квартири АДРЕСА_2 . Таким чином, Позивач та ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 є співвласниками на праві спільної сумісної власності дво- квартирного житлового будинку та земельної ділянки на АДРЕСА_3 . Ухвалюючи рішення суд виходив з того, що оскільки позивач був співвласником житлового будинку на АДРЕСА_3 , тому питання з приводу надбудов/добудов до даного будинку (будівництва житлової кімнати пл. 16,4 кв.м; житлової кімнати 13,4 кв.м, коридору пл. 9,5 кв. м.) повинно було вирішуватися за згодою всіх співвласників будинку, в тому числі і ОСОБА_6 . Однак у матеріалах справи відсутній документ, який би підтверджував, що позивач надав згоду власникам квартири АДРЕСА_2 , в тому числі до квартири АДРЕСА_4 . Судом встановлено, що ОСОБА_6 не надавав відповідної згоди. Водночас проведення надбудови другого поверху в складі приміщень: житлової кімнати пл. 16,4 кв.м; житлової кімнати 13,4 кв.м, коридору пл. 9,5 кв. м. над кв. АДРЕСА_2 без згоди ОСОБА_6 порушує права останнього. Аналізуючи матеріали справи, суд встановив відсутність дозволу на виконання будівельних робіт щодо надбудови до кв. АДРЕСА_2 , а також відсутність належних документів, які б підтверджували прийняття відповідного об`єкта в експлуатацію. Отже, квартира АДРЕСА_2 із загальною площею 78,30 кв. м. є самочинним будівництвом. Таким чином, позовні вимоги є обґрунтовані та підлягають до задоволення. Щодо строку позовної давності, судом було зроблено наступний висновок. 14 серпня 2017 р. ОСОБА_6 звернуся з позовною заявою у справі № 466/5881/17 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про визнання права власності та зобов`язання зареєструвати право власності. У даній позовній заяві Позивач посилається на Свідоцтво про право власності від 29 жовтня 1996 р. Відтак, суд погоджується із доводами ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_6 довідався та міг довідатися ще 14 серпня 2017 р. про порушення його прав Свідоцтвом про право власності від 29 жовтня 1996 р. та зазначеному у ньому розпорядженням (наказом) від 29 жовтня 1996 р., відповідно до якого було видано дане свідоцтво. 22.11.2019 р. ОСОБА_6 в межах справи № 466/3367/19 подав позов (зустрічний позов) до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , Інспекція державного архітекрутно-будівельного контролю у м. Львові у якому просив: - Визнати незаконним та скасувати розпорядження (наказ) від 29 жовтня 1996 р. згідно якого ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 було видано Свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_2 ; - визнати недійсним Свідоцтво про право власності, видане виконкомом Львівської міської ради Ради народних депутатів 29 жовтня 1996 р. ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_2 . 22.11.2019 р. Шевченківський районний суд м. Львова постановив ухвалу у справі № 466/3367/19, якою відмовив у прийнятті вищевказаного зустрічного позову. Відтак, строки позовної давності 22.11.2019 року перервались і починаючи з 22.11.2019 року перебіг позовної давності починався заново в частині пред`явлених у межах даної справи 466/7571/20 позовних вимог про: - визнання незаконним та скасування розпорядження виконавчого комітету Львівської міської ради народних депутатів № 780 від 29 жовтня 1996 р. в частині затвердження розпорядження голови Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради народних депутатів № 2286 від 24 жовтня 1996 р. «Про передачу квартир у власність мешканцям району» в частині п. 165 додатку до цього розпорядження щодо передачі у власність ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_2 . - визнання недійсним Свідоцтва про право власності, видане виконкомом Львівської міської Ради народних депутатів 29 жовтня 1996 р. ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_2 . Отже, позивачем в частині вищевказаних позовних вимог позов поданий з дотриманням строку позовної давності. Матеріалами даної справи 466/7571/20 також підтверджується те, що у межах справи № 466/5881/17 (позов по якій був поданий ОСОБА_6 14 серпня 2017 р.) після ознайомлення 31.07.2019 р. представником ОСОБА_6 із матеріалами справи, ОСОБА_6 довідався про розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради народних депутатів № 495 від 02 квітня 1996 р. «Про самовільне будівництво» про його зміст, а також про порушення відповідним розпорядженням прав ОСОБА_6 . Більше того, Шевченківська районна адміністрації на виконання ухвали Шевченківського районного суду м. Львова про витребування доказів від 11.01.2021 р. у справі 466/7571/20 надала суду лише 29.01.2021 року копію розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради народних депутатів № 495 від 02 квітня 1996 р. «Про самовільне будівництво» та копію розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради народних депутатів № 2286 від 24 жовтня 1996 р. «Про передачу квартир у власність мешканцям району» з додатком. Отже, оспорення Позивачем вищевказаних розпоряджень Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради народних депутатів № 495 від 02 квітня 1996 року та № 2286 від 24 жовтня 1996 р. відбулось також з дотриманням строку позовної давності. Шевченківська районна адміністрації на виконання ухвали Шевченківського районного суду м. Львова про витребування доказів від 24.05.2021 р. у справі 466/7571/20 надала суду лише 14.06.2021 р. копію розпорядження виконавчого комітету Львівської міської ради народних депутатів № 780 від 29 жовтня 1996 р. Відтак, лише починаючи із 14.06.2021 року Позивач зміг довідатися про зміст розпорядження виконавчого комітету Львівської міської ради народних депутатів № 780 від 29 жовтня 1996 р. Отже, Позивачем в частині оспорення розпорядження виконавчого комітету Львівської міської ради народних депутатів № 780 від 29 жовтня 1996р позов поданий також з дотриманням строку позовної давності. Слід також відзначити і те, що оспорювані Позивачем документи видані органом місцевого самоврядування у 1996 році не перебували у публічному доступі та містили персональні дані третіх осіб. Дана обставина також вказує на те, що Позивач не міг раніше довідатись про оспорюванні ним документи та їх зміст. Враховуючи все вищезазначене, суд дійшов висновку про те, що позивачем доведено належними, допустимими, достовірними доказами, наявність правових підстав для задоволення його позовних вимог, тому приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону не відповідають, обставини які суд вважав встановленими не доведені, а тому рішення суду підлягає скасуванню.

30 вересня 2020 року ОСОБА_6 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, виконавчого комітету Львівської міської ради, в якому, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просив:

- визнати незаконним та скасувати розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради народних депутатів № 495 від 02 квітня 1996 р. «Про самовільне будівництво»;

- визнати незаконним та скасувати розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради народних депутатів № 2286 від 24 жовтня 1996 р. «Про передачу квартир у власність мешканцям району» в частині п. 165 додатку до цього розпорядження щодо передачі у власність ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_2 ;

- визнати незаконним та скасувати розпорядження виконавчого комітету Львівської міської ради народних депутатів № 780 від 29 жовтня 1996 р. в частині затвердження розпорядження голови Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради народних депутатів № 2286 від 24 жовтня 1996 р. «Про передачу квартир у власність мешканцям району» в частині п. 165 додатку до цього розпорядження щодо передачі у власність ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_2 .

- визнати недійсним Свідоцтво про право власності, видане виконкомом Львівської міської Ради народних депутатів 29 жовтня 1996 р. ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_2 .

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що 09 грудня 1993 року на ім`я ОСОБА_6 видано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_2 . ОСОБА_6 є власником квартири АДРЕСА_2 . 02 квітня 1996 року винесено розпорядження Шевченківською районною адміністрацією Львівської міської ради народних депутатів № 495 «Про самовільне будівництво», відповідно до нього вказано, що розглянувши заяву ОСОБА_5 , наймача квартири АДРЕСА_2 про узаконення самовільного будівництва встановлено, що квартира розташована на першому поверсі складається з 1 житлової кімнати площею 17,9 кв. м, кухні площею 9,6 кв.м, коридора площею 8,7 кв. м, суміщеного санвузла площею 2,8 кв. м. Проведена надбудова поверху над квартирою АДРЕСА_4 в складі приміщень: житлові кімнати площею 16,4 кв. м, 13,4 кв. м, коридор площею 9,5 кв. м, проживають 4 особи. Висновком міжвідомчої комісії/прот. від 12.03.1996 визнана технічна можливість подальшої експлуатації надбудови поверху над квартирою АДРЕСА_2 . Враховуючи це погодитися з подальшою експлуатацією самовільно проведеної надбудови поверху над квартирою АДРЕСА_2 . Про зміст даного розпорядження №495 від 02.04.1996 ОСОБА_6 ознайомився, а саме після ознайомлення 31.07.2019 його представником із матеріалами справами №466/5881/17 (за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про визнання права власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_3 , зобов`язання до вчинення дій, зустрічним позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про реальний поділ земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_3 ). Це унеможливило з об`єктивних причин подання вказаного позову раніше. 29.10.1996 згідно розпорядження ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 було видано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_2 . Вважає, що квартира АДРЕСА_2 , із загальною площею 78,30 кв. м є самочинним будівництвом. Квартира АДРЕСА_2 із самовільною надбудовою поверху над квартирою АДРЕСА_4 в складі приміщень: житлові кімнати площею 16,4; 13,4 кв. м, коридор площею 9,5 кв. м не була введена в експлуатацію у встановленому законодавством порядку, будівельні роботи були здійснені без дозволу на виконання робіт з будівництва (реконструкції). Акту державної технічної комісії не було видано. Відтак, підстав для оформлення права власності на вказану квартиру із загальною площею 78,30 кв. м не було. У зв`язку із вищенаведеним змушений звернутися до суду з даним позовом. 13 жовтня 2020 на адресу суду від відповідача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначають, що надбудова над квартирою АДРЕСА_2 та введення його в експлуатацію та його оформлення відбувалося у повній відповідності до норм закону, що діяли на час оформлення права власності на вказану квартиру. Зазначають, що позивачу було відомо про факт приватизації зазначеної квартири АДРЕСА_4 , ще у 2009 році, таким чином вважають, що позовні вимоги позивача подані з пропуском позовної давності, крім того позивачем не наведено жодних доказів про незаконність видачі таких, а також доказів порушення його прав. У зв`язку із вищенаведеним просять у задоволенні позову відмовити у зв`язку із порушенням строків позовної давності, а також за їх безпідставністю та недоведеністю. 11 грудня 2020 від представника позивача ОСОБА_8 на адресу суд надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, у якій зазначає, що відповідачами не спростовано, що квартира АДРЕСА_2 із загальною площею 78,30 кв. м є самочинним будівництвом, а також ними не спростовано, що у них відсутній підписаний та затверджений акт державної технічної комісії щодо квартири АДРЕСА_2 . Щодо позовної давності, то зазначає, що ОСОБА_6 було відмовлено у прийнятті зустрічного позову від 22.11.2019 та 23.01.2020 Шевченківським районним судом м. Львова повернуто його позовну заяву щодо предмету позову у даній позовній заяві, таким чином строк позовної давності не пропущений.

Як вбачається з матеріалів справи, 09 грудня 1993 року на ім`я ОСОБА_6 видано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_2 . ОСОБА_6 є власником квартири АДРЕСА_2 .

12 березня 1996 року на засіданні міжвідомчої комісії Шевченківського району міста Львова слухали заяву наймача квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_5 про узаконення самовільно проведеної двохповерхової житлової добудови до існуючого будинку. Міжвідомча комісія вирішила погодитись із узаконенням самовільно проведеної двохповерхової житлової добудови ОСОБА_5 до будинку АДРЕСА_3 (витяг з протоколу №9 №4 від 12.03.1996 року).

02 квітня 1996 року винесено розпорядження Шевченківською районною адміністрацією Львівської міської ради народних депутатів № 495 «Про самовільне будівництво». Відповідно якого розглянувши заяву ОСОБА_5 , наймача квартири АДРЕСА_2 про узаконення самовільного будівництва, вирішено погодитись з подальшою експлуатацією самовільно проведеної надбудови 2 (другого) поверху над кв. АДРЕСА_4 в складі приміщень: житлової кімнати пл. /16,4 + 13,4/ кв.м, коридор пл. 9,5 кв. м. буд. АДРЕСА_3 .

24 жовтня 1996 року винесено розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради народних депутатів № 2286 від «Про передачу квартир у власність мешканцям району». Згідно п. 1 вказаного розпорядження зазначено приватизувати квартири мешканцям району згідно додатком. Згідно із п. 165 додатку до цього розпорядження вказано про передачу у спільну сумісну власність ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_4 загальною площею 78,30 кв. м. у будинку на АДРЕСА_3 .

29 жовтня 1996 року Розпорядженням виконавчого комітету Львівської міської ради народних депутатів № 780 затверджено розпорядження голови Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради народних депутатів № 2286 від 24 жовтня 1996 р. «Про передачу квартир у власність мешканцям району».

29 жовтня 1996 року виконавчим комітетом Львівської міської ради народних депутатів згідно розпорядження від 29 жовтня 1996 р. ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 видано Свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_5 .

20 травня 2009 року Наказом департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради знято з балансу міської ради житловий будинок АДРЕСА_6 .

29 листопада 2013 року ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 видано Свідоцтво про право спільної сумісної власності на земельну ділянку на АДРЕСА_3 .

Позивач є власником квартири АДРЕСА_4 , а ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 є власниками квартири АДРЕСА_2 .

Також, позивач та відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 є співвласниками на праві спільної сумісної власності земельної ділянки на АДРЕСА_3 .

Позивачем, зокрема, оспорюються документи, що стосуються самочинного будівництва (добудови до будинку АДРЕСА_3 , а саме добудови житлової кімнати пл. 16,4 кв.м; житлової кімнати 13,4 кв.м, коридору пл. 9,5 кв. м. до квартири АДРЕСА_4 ) та оспорюється Свідоцтво про право власності, видане на ім`я інших співвласників житлового будинку на квартиру АДРЕСА_4 площею 78,30 кв.

Право власності це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном (ч. 1 ст. 86 Цивільного кодексу Української РСР .

В особистій власності громадянина може бути один жилий будинок (або частина його) ч. 1 ст. 101 Цивільного кодексу Української РСР.

Згідно ст. 112 Цивільного кодексу Української РСР майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність).

Згідно із п. 19 та п. 42 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 р. № 572, переобладнання і перепланування жилих і підсобних приміщень, балконів і лоджій власниками квартир, наймачами і орендарями може провадитися лише з метою поліпшення благоустрою квартири за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у цьому будинку. Наймачі та орендарі квартир можуть виконувати вказані роботи тільки з дозволу власника будинку (квартири). Спори між власниками, наймачами, орендарями у квартирах, в яких проживає два і більше власників, наймачів, орендарів, про ремонт, прибирання і використання підсобних приміщень, розподіл витрат на оплату комунальних та інших послуг розв`язуються товариським судом, а у відповідних випадках народним судом.

Відповідно до частини другої статті 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що будь-які переобладнання та/або перепланування допоміжних приміщень (зокрема, горищ) та/або надбудова поверхів у дво- або багатоквартирних житлових будинках можуть проводитися тільки за згодою всіх співвласників. Право спільної власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Будь-яка дія стосовно переобладнання, реконструкції допоміжних приміщень, надбудова поверхів у дво- або багатоквартирних житлових будинках вимагає погодження всіх співвласників будинку.

Відтак, оскільки Позивач був співвласником житлового будинку на АДРЕСА_3 , тому питання з приводу надбудов/добудов до даного будинку (будівництва житлової кімнати пл. 16,4 кв.м; житлової кімнати 13,4 кв.м, коридору пл. 9,5 кв. м.) повинно було вирішуватися за згодою всіх співвласників будинку, в тому числі і ОСОБА_6 .

Однак у матеріалах справи відсутній документ, який би підтверджував, що Позивач надав згоду власникам квартири АДРЕСА_4 на здійснення прибудови та/або надбудови до житлового будинку на АДРЕСА_3 , в тому числі до квартири АДРЕСА_4 . Судом встановлено, що ОСОБА_6 не надавав відповідної згоди.

Водночас проведення надбудови другого поверху в складі приміщень: житлової кімнати пл. 16,4 кв.м; житлової кімнати 13,4 кв.м, коридору пл. 9,5 кв. м. над кв. АДРЕСА_2 без згоди ОСОБА_6 порушує права останнього.

Зважаючи на вказане, судом першої інстанції правильно встановлено, що квартира АДРЕСА_2 із загальною площею 78,30 кв. м. є самочинним будівництвом, що не заперечувалося і відповідачами.

Враховуючи вказане, позовні вимоги слід було б вважати обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення, однак, згідно ст. 71 ЦК УРСР, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Згідно ст. 71 ЦК УРСР, перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і перериву перебігу строків позовної давності встановлюються законодавством Союзу РСР і статтями 78 і 79 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст. 80 ЦК УРСР, закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові.

Згідно ст. 75 ЦК УРСР, позовна давність застосовується судом, арбітражем або

третейським судом незалежно від заяви сторін.

Також, згідно ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За ст. 260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.

Згідно ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Перебіг позовної давності за вимогами про визнання недійсним правочину, вчиненого під впливом насильства, починається від дня припинення насильства. Перебіг позовної давності за вимогами про застосування наслідків нікчемного правочину починається від дня, коли почалося його виконання. У разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається від дня досягнення нею повноліття. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. За регресними зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання. Винятки з правил, встановлених частинами першою та другою цієї статті, можуть бути встановлені законом.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ще з 1996 року не міг не знати про здійснення відповідачами самочинного будівництва, яке здійснювалося у 1995-1996 роках, оскільки таке було для нього очевидним, оскільки воно видозмінило вид будинку у якому він проживав та було здійснене на частині земельної ділянки біля будинку. Також, як вбачається із матеріалів інвентаризаційної справи позивач сам здійснював самовільне будівництво з іншого боку будинку збільшивши та реконструювавши своє житло. Відповідно з 1996 року позивач міг поцікавитися статусом здійсненого самовільного будівництва з реконструкцією квартири відповідачів та захопленням частини земельної ділянки і відповідно дізнатися про оспорюванні розпорядження та свідоцтво про право власності.

Окрім цього, оспорювані розпорядження та свідоцтва з 1996 року наявні у матеріалах інвентаризаційної справи на спірний будинок, як і матеріли на узаконення самовільної реконструкції кватири позивача за 2006 рік.

Також, 20 травня 2009 року Наказом департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради знято з балансу міської ради житловий будинок АДРЕСА_6 .

Відповідно позивач достовірно і у 2006 році і у 2009 році додатково був ознайомлений із правовим статусом приміщень у будинку, зокрема, і не міг не знати про спірні розпорядження та свідоцтво про право власності.

Також, 24.02.2010 року ОСОБА_6 разом з відповідачами звернувся до ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» із заявою, яка була нотаріально посвідчена про надання висновку про визначення ідеальних часток з визначенням конкретних приміщень на житловий будинок у АДРЕСА_3 у якій знову ж були зазначені добудовані приміщення відповідачів.

Окрім цього, позивач разом з відповідачами, зверталися із заявою до ЛКП «Центр земельного кадастру та землеустрою» про виготовлення технічної документації із землеустрою та у 2012 році така технічна документація була виготовлена та у такій міститься оспорюване свідоцтво про право власності від 1996 року та технічний паспорт в якому зазначене самовільне будівництво.

Окрім цього, при приватизації земельної ділянки сторонами та оформленні відповідних документів позивач достовірно знав про правовий статус квартири відповідачів та спірні розпорядження та свідоцтво.

Зважаючи на те, що позивач знав про порушення свого права з 1996 року, відповідно він вправі був звернутися до суду з позовною заявою про скасування розпоряджень та свідоцтва про право власності протягом трьох років, а саме до 1999 року.

Враховуючи те, що з позовом до суду позивач звернувся лише в 2020 році, відтак, позивачем пропущено трирічний строк звернення до суду.

Про застосування строку позовної давності заявлено стороною відповідачів у суді першої інстанції, а крім цього згідно ст. 75 ЦК УРСР, позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін.

Зважаючи на вказане, у суду не було підстав для задоволення позову.

Враховуючи вказане, апеляційну скаргу слід задовольнити, визнавши її доводи обґрунтованими. Рішення ж Шевченківського районного суду м. Львова від 12 липня 2022 року слід скасувати та ухвалити у справі нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 до якої приєдналися ОСОБА_3 та ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 12 липня 2022 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, виконавчого комітету Львівської міської ради про визнання незаконним, скасування розпорядження (наказу) та визнання недійсним свідоцтва про право власності відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 15 листопада 2023 року.

Головуючий: Я.А. Левик

Судді: Н.П. Крайник

М.М. Шандра