Новосанжарський районний суд Полтавської області
Справа № 542/1418/23
Провадження № 2/542/340/23
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 листопада 2023 року смт Нові Санжари
Новосанжарський районний суд Полтавської області в складі:
головуючої судді Афанасьєвої Ю.О.,
за участю секретаря судового засідання Чиж Л.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Нові Санжари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за борговою розпискою,
30.08.2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача, посилаючись на наступні обставини: 08.09.2020 року він позичив відповідачці грошові кошти в сумі 1300 доларів США терміном на 120 діб, які відповідачка зобов`язалася повернути йому в повному обсязі до 08.01.2021 року. На підтвердження чого надала йому власноручно написану нею розписку.
Зазначає, що в розписці відповідач зазначила, що після повернення йому боргу їй буде повернута дана розписка, яка буде погоджена підписами обох сторін. Повернення розписки буде свідчити про повний розрахунок та відсутність до неї будь-яких претензій матеріального характеру.
У розписці відповідач також зазначила, що розписка написана нею власноручно, без будь-якого фізичного, матеріального чи психологічного впливу, що засвідчила особистим підписом.
Позивач зазначає, що після настання строку для повернення боргу, починаючи з 09 січня 2021 року відповідач спочатку близько року усно прохала його про те, щоб він зачекав з поверненням нею боргу, посилаючись на брак коштів, а в послідуючому усно повідомила про те, що повертати борг навіть не збирається. Так як суму отриманого боргу відповідач йому так і не повернула, оригінал розписки знаходиться у нього.
Відповідач всупереч власним зобов`язанням ухиляється від повернення боргу, повністю припинила виходити з ним на контакт, через що він в досудовому порядку так і не зміг врегулювати з відповідачем питання щодо погашення нею заборгованості за борговою розпискою. Вона повністю припинила контактувати з ним, не зробила нічого для повернення боргу, тому він змушений звернутися до суду з даним позовом.
Крім того, позивач зазначає, що сума простроченого відповідачем зобов`язання становить 1300 доларів США, що передбачає і нарахування 3 % річних саме із 1300 ,00 доларів США за період прострочення, тобто з 09.01.2021 року. Тому він має право на стягнення з відповідача 103,00 доларів США 3 % річних за період з 09.01.2021 року по 30.08.2023 року, виходячи з наступного розрахунку: 1 300,00 х 3 % х 964 (Кількість днів прострочення) : 365 : 100 = 103,00 доларів США.
Вказує, що як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству, так як відповідач не виконала взяті на себе зобов`язання по поверненню позики в строк до 08.01.2021 року, він має право на стягнення з відповідача суми основного боргу за вище вказаною розпискою у розмірі 1300 доларів США та 3 % річних за період з 09.01.2021 року по 30.08.2023 року в розмірі 103,00 доларів США.
Просив стягнути з відповідача на його користь суму основного боргу в розмірі 1300,00 доларів США та 3 % річних від суми боргу за період з 09.01.2021 року по 30.08.2023 року в розмірі 103,00 доларів США, а всього 1403,00 доларів США за борговою розпискою від 08 вересня 2020 року, а також судові витрати.
Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 05.09.2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання на 10.10.2023 року (а.с.14).
В судове засідання позивач не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи (а.с.18, 22). Надав заяву про розгляд справи в його відсутність, вказавши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити. Не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с. 23 ).
Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася і не повідомила суд про причини неявки, заяви про розгляд справи без її участі чи відзиву на позов не надала.
Ухвалою суду від 13 листопада 2023 року встановлено заочний розгляд справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено в судовому засіданні, 08.09.2020 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, за яким відповідач ОСОБА_2 отримала в борг від позивача ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 1300 (одна тисяча триста) доларів США, які зобов`язалася повернути в повному обсязі в строк до 08.01.2021 року.
На підтвердження укладення договору позики представлена розписка від 08.09.2020 року (а.с.6), яка посвідчує передачу ОСОБА_2 грошової суми та в якій зобов`язання виражене у валюті доларах США.
Таким чином, вказаною розпискою відповідач власноруч посвідчив факт передання їй позивачем грошових коштів у зазначеному розмірі.
Вказані правовідносини між позивачем та відповідачем регулюються ст.1046 ЦК України, згідно якої, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж грошову суму. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.
У розписці чітко зазначені: сторони зобов`язання (позикодавець та позичальник), грошова сума, яка передається, строк повернення боргу та особистий підпис позичальника. Отже, між сторонами було досягнуто згоди стосовно усіх істотних умов договору позики, й розписка, свідчить про його укладення відповідно до вимог ст.1046 ЦК України.
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (стаття 15 ЦК України).
Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ч.ч.1,3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Згідно вимог ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Взяте на себе зобов`язання, відповідач до теперішнього часу не виконала, про що свідчить розписка, представлена позивачем до суду.
Відповідно до п. п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (ст. 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів.
Суд виходить з вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За приписами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідачка у судове засідання не з`явилася, не скористалася своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надала належних доказів, які спростовують доводи позивача.
За ст.192 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.
Статей 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.
Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.
Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.
З огляду на викладене, оскільки між сторонами існують договірні правовідносини з позики, позичальником не виконані зобов`язання перед позикодавцем, кошти, отримані у позику, не повернуті, враховуючи встановлену статтею 204 ЦК України презумпцію правомірності правочину, суд доходить висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованості у валюті, визначеній договором.
Щодо суми боргу за договором позики, яка підлягає стягненню з відповідача, суд виходить з такого.
Звертаючись з позовом до суду позивач зазначив, що грошові кошти в сумі 1300 доларів США не повернуті. Таким чином, сума боргу згідно розписки становить 1300 доларів США.
Що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то суд враховуючи правові позиції Верховного Суду, що викладені в постановах від 04.07.2018 року у справі №14-134цс18 та від 16.01.2019 року у справі №373/2054/16-ц, зазначає, що у спірному договорі позики від 08.11.2017 року зобов`язання виражене у валюті євро та доларах США, а не грошовий еквівалент, тобто сума коштів у національній валюті України, не визначалась.
Та вказаним договором не встановлено іншого порядку повернення боргу та не передбачено його визначення в грошовому еквіваленті до національної валюти України - гривні, тому правових підстав для перерахунку у гривні зазначеного боргу в розмірі 1300 доларів США за офіційним курсом НБУ не вбачається.
Щодо вимог про стягнення з відповідачки на користь позивача 3% річних суд виходить з такого.
Статтею 599 ЦПК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦПК України у разі, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, згідно з якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
З 17.03.2022 набрав чинності пункт 18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, яким передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеноїстаттею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 рокув Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому дію воєнного стану було неодноразово продовжено, він триває і станом на даний час.
Вимога позивача про застосування ст. 625 ЦК України заявленою за борговою розпискою за період з 09.01.2021 року по 30.08.2023 рік, тобто за період, в тому числі який стосується періоду дії в країні воєнного стану. Отже в силу приписів п.18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України вимога позивача про стягнення з відповідача 3% річних підлягає задоволенню лише за період до 24.02.2022 року, тобто до часу введення у країні воєнного стану.
Таким чином, вимоги позивача в частині стягнення трьох відсотків відповідно до вимог ст.625 ЦК України, підлягають задоволенню частково за період прострочення грошового зобов`язання, в даному випадку з 09.01.2021 року по 23.02.2022 року.
Так, три проценти річних від простроченої суми складає 43,92 доларів США, з наступного розрахунку: 1300 доларів США (прострочена сума боргу) х 411 (кількість днів прострочення за період з 09.01.2021 року по 23.02.2022 року включно) х 3 : 100 : 365 (кількість днів у році).
Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1028,51 грн.
Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір», із позовних заяв майнового характеру, поданих фізичною особою, справляється судовий збір в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у сумі 1073,60 грн. З відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (позовні вимоги підлягають задоволенню на 95,8 % з розрахунку: 1343,92 доларів США (сума задоволених позовних вимог) х 100% : 1403,00 доларів США (сума заявлених позовних вимог) = 95,8 % (відсоток задоволених позовних вимог). Сума судового збору, що підлягає стягненню з відповідача складає 1028, 51 грн. з розрахунку: 1073,60 грн. (сума сплаченого судового збору) х 95,8 % (відсоток задоволених позовних вимог).
На підставі ст.ст. 1046-1050 ЦК України та керуючись ст.ст. 259, 263-265, 280-281 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за борговою розпискою задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 , суму боргу за договором позики від 08.09.2020 року в сумі 1300,00 (одна тисяча триста) доларів США 00 центів, 3 % річних від простроченої суми в розмірі 43 (сорок три) долари США 92 центи США, а всього 1343,92 (одна тисяча триста сорок три )доларів США 92 центи США, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 1028,51 (одна тисяча двадцять вісім грн. п`ятдесят одну коп.) грн.
Відповідачу направити копію заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України, протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Інші учасники справи, а також відповідач у разі залишення заяви про оскарження заочного рішення без задоволення, мають право оскаржити рішення суду в апеляційному порядку протягом 30 днів з дня його проголошення, шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складений 13 листопада 2023 року.

Суддя Новосанжарського районного суду

Полтавської області Ю.О.Афанасьєва