Провадження № 2/752/5608/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

31 жовтня 2023 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Плахотнюк К.Г.,

за участі секретаря судового засідання Давиденко С.Р.,

в місті Києві у приміщенні суду розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

19 червня 2023 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.

Позов обґрунтовується тим, що рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 27 березня 2012 року розірвано шлюб між позивачем та відповідачем.

Рішенням Голосіївського районного суду від 12 березня 2013 року у справі № 752/793/13-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_3 у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з дня звернення до суду (11.01.2013) і до досягнення дитиною повноліття.

28 листопада 2022 року задоволено позов ОСОБА_2 у справі № 752/7512/22 про стягнення з нього аліментів на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 від усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 09.06.2022 року і до досягнення нею двадцяти трьох років, за умови, що вона буде продовжувати навчання, з огляду на те, яка з цих обставин настане першою.

Зазначає, що про наявність даного рішення дізнався лише про отриманні постанови про відкриття виконавчого провадження № 71736763 від 05.05.2023 через вебпортал «Дія».

На даний час на утриманні має другу неповнолітню дитину, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Також вказує на те, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України його економічне становище погіршало, а тому він не може здійснювати виплати аліментів на утримання повнолітньої доньки у розмірі, встановленому рішенням суду від 28.11.2022 року.

Враховуючи викладене просить задовольнити позов.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 28 червня 2023 року відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням сторін та визначено сторонам строк на подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень.

Відповідач відзив у встановлений судом строк не подав.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

У судовому засіданні сторони відсутні.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд доходить до наступного.

Судом встановлено, що позивач та відповідач мають спільну дочку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції в м. Києві, актовий запис № 811, серії НОМЕР_1 . Батько зазначений - ОСОБА_1 , мати- ОСОБА_2 (а.с. 12).

Шлюб між сторонами був розірваний на підставі рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 27.03.2012 справа №2-2153/12 (а.с. 14).

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва у справі № 752/793/13-ц від 12.03.2013 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 чистини усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду (11.01.2013) і досягнення дитиною повноліття (а.с. 19).

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва у справі № 752/7512/22 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/3 чистини усіх видів його заробітку (доходу) відповідача щомісяця, починаючи з 09.06.2022 року і до досягнення нею двадцяти трьох років, за умови, що вона буде продовжувати навчання, з огляду на те, яка з цих обставин настане першою (а.с. 20).

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст.ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно зі ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Положення ч. 3 ст. 181 СК України визначають, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При цьому, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом (ст. 192 СК України).

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 року (справа № 6-143цс13).

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З аналізу зазначених правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів слід з`ясовувати, чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

Верховний Суд неодноразово у своїх постанова, зокрема від 03.06.2020 року (справа № 760/9783/18-ц, від 16.09.2020 року (справа № 565/2071/19) вказував, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження другої дитини від іншого шлюбу, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів.

При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів.

Позивач звернувся до суду з позовом про зменшення зазначеного розміру аліментів, посилаючись на те, що на утриманні має ще неповнолітню дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, що видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 205, серія № НОМЕР_2 (а.с. 13), яка також потребує належного матеріального забезпечення.

Як вбачається з матеріалів справи, друга дочка позивача - ОСОБА_4 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , тобто ще до ухвалення рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12.03.2013 року у справі № 752/793/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 аліментів.

Суд відзначає, що обставини, які виникли і стали існувати до стягнення з позивача аліментів не мають значення для вирішення питання про зменшення розміру аліментів, а тому не враховуються судом. Тому суд не приймає доводи позивача як підставу щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі.

Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. При цьому учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У постанові від 28.05.2021 року по справі № 715/2073/20 Верховний Суд дійшов висновку, що зменшення розміру аліментів у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні двох дітей, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини та суперечитиме його інтересам.

В позовній заяві позивач посилається на погіршення свого матеріального становища, а також надав суду довідки про заробітну плату за період з червня 2022 року по травень 2023 року, які, на його думку, свідчать про наявність таких обставин.

Однак, з довідки про доходи № 222-3051 від 25.05.2023 року, виданої КП «Київблагоустрій», де позивач працює на посаді заступника директора з 9 серпня 2022 року по 26 травня 2023 року, вбачається, що доходи позивача навпаки зросли (а.с. 28).

Суд вважає, що позивач як доросла та зріла людина, порядний сім`янин, створюючи сім`ю, беззаперечно має усвідомлювати всю відповідальність покладеного на нього обов`язку щодо забезпечення дитини як тієї, з якою він наразі проживає та приділяє більшість своєї уваги, так і тієї, яка залишилася проживати разом з матір`ю та потребує не менш уваги та матеріального забезпечення, незалежно від будь-яких обставин.

Відповідно до ст. 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

За змістом чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»). За загальним правилом, встановленим ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

При цьому, суд також враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11.03.2020 року у справі № 759/10277/18, які зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 89 ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивачем не було надано належних та допустимих доказів, які б свідчили, що за своїм матеріальним, сімейним становищем та через стан здоров`я він не здатний сплачувати аліменти на утримання повнолітньої доньки - ОСОБА_3 у розмірі, який встановлений рішенням суду і підстав для зменшення розміру аліментів у суду немає.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що суперечать інтересам дитини, а, отже, задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. 141, 150, 180, 181, 192 СК України, Конвенцією Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року, ст.ст. 3, 4, 12, 13, 16, 76-82, 89, 223, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя К.Г.Плахотнюк