ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 642/4750/23 Головуючий суддя І інстанції Грінчук О.П.
Провадження № 22-ц/818/2103/23 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Інші скарги та заяви в процесі виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб)
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2023 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Бурлака І.В., Мальованого Ю.М.,

за участю секретаря судового засідання Зінченко М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ганги Дмитра Григоровича на ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 05 вересня 2023 року, по цивільній справі №642/4750/23, за скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Ганги Дмитра Григоровича на дії державного виконавця Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції Лисакова Євгена, заінтересована особа: ОСОБА_2 ,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2023 року до суду надійшла вказана скарга, в якій заявник просив скасувати відмову державного виконавця Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції Лисакова Є. в об`єднанні виконавчого провадження №52265561 (про стягнення з нього аліментів на неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття) та виконавчого провадження №66060972 (про стягнення з нього аліментів на повнолітню дитину ОСОБА_3 на період навчання в розмірі 1500 грн. щомісяця до закінчення дитиною навчання, але не більше, ніж до досягнення 23 років) у зведене виконавче провадження.

Державний виконавець проти скарги заперечував, посилаючись на підстави, зазначені у відзиві на скаргу, та вказуючи, що дані виконавчі провадження, у яких боржником є ОСОБА_1 , відкриті на підставі виконавчих документів про стягнення аліментів у вигляді твердої суми та частки заробітку та перебувають в різних державних виконавців. Статтею 71 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачає окремий порядок виконання рішень про стягнення періодичних платежів (аліментів), а отже такий вид рішення не можна поєднувати з рішеннями про стягнення з боржника коштів (сум заборгованості). Також вказав, що передача виконавчого провадження від одного державного виконавця до іншого в межах одного органу виконавчої служби, згідно Інструкції з організації примусового виконання рішень від 02.04.2012 №512/5, не належить до повноважень державного виконавця, а є повноваженнями начальника відділу у випадках, передбачених інструкцією. Тому вказав, що відсутні правові підстави для об`єднання цих двох в/п у зведене.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 05 вересня 2023 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник скаржника адвокат Ганга Д.Г. посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить ухвалу скасувати, новим рішенням скаргу задовольнити в повному обсязі.

Скарга мотивована тим, що ні Закон України «Про виконавче провадження», ні Інструкції не містять будь-яких виключень щодо неможливості об`єднання у зведене виконавче провадження кільком проваджень про стягнення аліментів (періодичних платежів у вигляді твердої грошової суми та частки заробітку) з одного боржника.

Вказує, що закон не ставить у залежність можливість об`єднання виконавчих проваджень в залежності від виду стягнень.

Зазначає, що єдиною умовою, що свідчить про необхідність об`єднання виконавчих проваджень у зведене, згідно зі ст.30 Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції є наявність в органі державної виконавчої служби кількох виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника.

Вважає, що суд неправильно розтлумачив положення ст.30 Закону України «Про виконавче провадження» дійшов до помилкового висновку щодо лише об`єднання виконавчих проваджень з приводу виконання рішення про стягнення коштів, що є відмінним від аліментів (періодичних платежів), які виконуються за спеціальним порядком згідно ст.71 розділу ІХ Закону України «Про виконавче провадження» про порядок стягнення аліментів жодним чином не перешкоджають об`єднанню виконавчих проваджень.

Також вважає, що суд помилково застосував до даних правовідносин положення п.5 розділу V Інструкції з організації примусового виконання рішень від 02.04.2012 за №512/5 щодо передачі виконавчого провадження від одного державного виконавця до іншого, оскільки у даному випадку потрібно було керуватися п.14 розділу ІІІ Інструкції щодо об`єднання виконавчих проваджень, про яке просив скаржник, а не про передачу виконавчих проваджень.

Зауважує, що на державного виконавця покладено обов`язок перевіряти наявність вже відкритих виконавчих проваджень, для того аби у подальшому вирішили питання про передачу цього ВП виконавцю, що першим відкрив виконавче провадження щодо цього боржника, і об`єднання цих ВП у зведене.

Відзив на скаргу не надійшов.

Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення заявника та його представника, розглянула справу за відсутності інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, які не з`явилися у судове засідання, що відповідно до ст. 372 ЦПК України не перешкоджає її розгляду.

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України колегія суддів перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні скарги суд перший інстанції зазначив, що передача виконавчого провадження від одного державного виконавця до іншого у межах одного органу державної виконавчої служби не належить до повноважень державного виконавця, таке повноваження з`являється у начальника відділу лише у виключних випадках.

Вказано, що заявником не зазначено підстав, передбачених п.5 розділу 5 Інструкції для передачі виконавчого провадження від державного виконавця Лисакова Є. до державного виконавця Ярошенка В. та навпаки.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом ч.1 ст.18 вказаного Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ч.1 ст.30 вказаного Закону виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження щодо такого боржника, у рамках зведеного виконавчого провадження.

Інструкція з організації примусового виконання рішень, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 р. за № 489/20802 (далі Інструкція), визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до положень п.14 розділу ІІІ вказаної Інструкції:

--- у разі, якщо в органі державної виконавчої служби відкрито кілька виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника, вони об`єднуються у зведене виконавче провадження та виконуються державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження. Про об`єднання виконавчих проваджень у зведене державний виконавець виносить постанову;

--- у разі відкриття виконавчого провадження щодо боржника, стосовно якого здійснюється зведене виконавче провадження, воно приєднується до зведеного виконавчого провадження, про що державним виконавцем виноситься постанова;

--- постанови про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження та про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження виносяться не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження щодо боржника, стосовно якого здійснюється виконавче провадження (зведене виконавче провадження);

--- наявність або відсутність іншого виконавчого провадження чи зведеного виконавчого провадження щодо одного й того самого боржника державний виконавець перевіряє за даними автоматизованої системи виконавчого провадження при відкритті виконавчого провадження.

Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 05 серпня 2016 року № 2432/5, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 12 серпня 2016 року за № 1126/29256, визначає механізм функціонування автоматизованої системи виконавчого провадження.

Відповідно до розділу ІV вказаного Положення ("Внесення до Системи відомостей щодо здійснення виконавчого провадження"):

--- виконавцем до Системи обов`язково вносяться відомості про проведення всіх виконавчих дій та прийняття процесуальних рішень (п.2);

--- відомості про проведення виконавчих дій вносяться до Системи одночасно з виготовленням документа, на підставі якого вчиняється виконавча дія, або одночасно з виготовленням документа, яким оформлюється проведення виконавчої дії.

У разі здійснення виконавчої дії за межами органу державної виконавчої служби (офіса приватного виконавця) відомості про таку дію вносяться до Системи не пізніше наступного робочого дня після її проведення (п.3);

--- постанови виконавця, а також інші документи виконавчого провадження виготовляються за допомогою Системи відповідно до шаблонів документів, переданих адміністратору Системи структурним підрозділом Міністерства юстиції України, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб). Виготовлення постанов та інших документів виконавчого провадження не в Системі забороняється.

У разі тимчасової відсутності доступу до Системи (через перебої в електропостачанні тощо), як виняток, допускається виготовлення документів виконавчого провадження без використання Системи з подальшим обов`язковим внесенням таких документів до системи в день усунення причин, що перешкоджали доступу до неї (п.4);

--- документ виконавчого провадження, який направляється у паперовому вигляді, формується виконавцем у Системі до друку та вноситься до журналу реєстрації вихідної кореспонденції протягом 24 годин з моменту формування.

Документ виконавчого провадження в паперовому вигляді передається державним виконавцем на відправку відповідальній особі органу державної виконавчої служби (направляється приватним виконавцем, помічником або відповідальною особою приватного виконавця) протягом 24 годин з моменту його формування (п.5).

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями у судовому процесі (частина друга статті 2 ЦПК України).

У ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Згідно з ч.1 ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Тлумачення зазначених норм дозволяє зробити висновок, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим.

Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 22 квітня 2020 року у справі № 641/7824/18.

Відповідно до п. 14 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 у разі якщо в органі державної виконавчої служби відкрито кілька виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника, вони об`єднуються у зведене виконавче провадження та виконуються державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження. Про об`єднання виконавчих проваджень у зведене державний виконавець виносить постанову.

Постанови про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження та про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження виносяться не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження щодо боржника, стосовно якого здійснюється виконавче провадження (зведене виконавче провадження).

Наявність або відсутність іншого виконавчого провадження чи зведеного виконавчого провадження щодо одного й того самого боржника державний виконавець перевіряє за даними автоматизованої системи виконавчого провадження при відкритті виконавчого провадження.

З матеріалів справи вбачається, що постановою державного виконавця МВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах у м. Харкові СМУ Міністерства юстиції (м. Харків) Ярошенка В.В. від 20.06.2022 прийнято виконавче провадження № 52265561 з примусового виконання виконавчого листа № 642/2574/14, виданого 27.05.2014 Ленінським районним судом м. Харкова про стягнення аліментів в розмірі 1/3 частини доходу з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 (а.с. 7).

Крім того, постановою державного виконавця МВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах у м. Харкові СМУ Міністерства юстиції (м. Харків) Лисакова Є.С. від 14.07.2021 до цього вже було відкрито виконавче провадження № 66060972 про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на період її навчання у твердій грошовій сумі 1500 грн. щомісяця, до закінчення навчання, але не більше як до досягнення донькою 23 років.

08.08.2023 державний виконавець МВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах у м. Харкові СМУ Міністерства юстиції (м. Харків) Лисаков Є. відмовив ОСОБА_1 в об`єднанні вказаних виконавчих проваджень, у зв`язку з відсутністю законних на те підстав.

Всупереч ст.ст. 89, 263 ЦПК України суд першої інстанції не з`ясував, що така відмова державного виконавця Лисакова Є. не відповідає положенням вказаних норм ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» та п. 14 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, які з урахуванням надходження до ВДВС другого виконавчого провадження ВП №52265561 стосовно того ж самого боржника, стосовно якого у державного виконавця Лисакова Є. на той день вже перебувало виконавче провадження ВП № 66060972, що надавали державному виконавцю Лисакову Є. підстави для їх об`єднання у зведене виконавче провадження для його подальшого виконання цим державним виконавцем, який раніше вже відкрив перше виконавче провадження. Про об`єднання виконавчих проваджень у зведене державний виконавець має винести відповідну постанову, а державний виконавець Ярошенко В.В. з цих підстав передати йому прийняте виконавче провадження № 52265561.

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця, тому такі заперечення державного виконавця є безпідставними.

Таким чином, в силу вимог частини першої статті 30 Закону України «Про виконавче провадження» та пункту 14 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 2 квітня 2012 року, у державного виконавця виник обов`язок винести постанову про об`єднання виконавчих проваджень №66060972 та №52265561.

Отже, державний виконавець Лисаков Є.С., встановивши після відкриття виконавчого провадження № 66060972 наявність ще одного відкритого виконавчого провадження №52265561 про стягнення аліментів з ОСОБА_1 повинен був об`єднати їх у зведене виконавче провадження та передати його на виконання державному виконавцю, який відкрив перше виконавче провадження, тобто ОСОБА_4 .

Відповідно до ч.2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби усунути порушення (поновити порушене право заявника).

З урахуванням викладеного вище колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, що є підставою для скасування ухвали суду та ухваленням нового судового рішення про задоволення скарги .

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381- 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ганги Дмитра Григоровича задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 05 вересня 2023 року скасувати.

Скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ганги Дмитра Григоровича на дії державного виконавця Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції Лисакова Євгена, заінтересована особа: ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати неправомірною відмову Державного виконавця Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Євгена Лисакова у винесені постанови про об`єднання ВП №52265561 та ВП №66060972 у зведене виконавче провадження.

Зобов`язати Державного виконавця Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Євгена Лисакова винести постанову про об`єднання ВП №52265561 та ВП №66060972 у зведене виконавче провадження.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення виготовлено 14 листопада 2023 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді - І.В. Бурлака.

Ю.М. Мальований.