Провадження №2/235/198/23
Справа №235/1414/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2023 року Красно армійський міськрайонний суд Донецької області у складі

головуючої - судді Величко О.В.,

при секретарі Гришай О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Покровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю « Краснолиманське» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ « Краснолиманське» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтуванні своїх позовних вимог вказав, що в період з 04.02.2019 р. по 19.10.2020 р. працював у відповідача ТОВ « Краснолиманське» у якості прохідника підземного з повним робочим днем в шахті. 19.10.2020 р. він був звільнений з підприємства на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. На момент звільнення відповідач не провів з ним розрахунок по заробітній платі. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 03.02.2021 р. з ТОВ « Краснолиманське» на користь ОСОБА_1 стягнута сума заборгованості по заробітній платі в сумі 104843,56 грн., яка фактично була ним отримана в порядку виконання 24.07.2023 року. Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.02.2021 р. по 04.08.2021 р. в розмірі 57972,24 грн.

Відповідач ТОВ « Краснолиманське» надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що згідно рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з ТОВ « Краснолиманське» на користь ОСОБА_1 стягнуто заборгованість нарахованої, але не сплаченої заробітної плати в загальній сумі 104843,56 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.10.2020 р. по 03.02.2021 р. в сумі 32398,68 грн. без урахування прибуткового податку з громадян й інших обов`язкових платежів.

Судове рішення виконане 24.07.2023 р., що не заперечує сам позивач. Оскільки період розрахунку відшкодування, передбачений ст. 117 КЗпП України обмежений, не повинен бути більш шести місяців, а рішенням суду від 03.02.2021 р. на користь позивача вже стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.( а. с. 43-46).

Позивач в судове засідання не з`явився, просив справу слухати у його відсутність ( а. с. 39,42).

Представник відповідача ТОВ «Краснолиманське» в судове засідання не з`явився, просив справу слухати у його відсутність ( а. с. 41,46).

Суд розглянув справу за відсутності учасників справи, які належним чином повідомлені про день і час слухання справи, що відповідає положенням ст. ст. 128, 223 ЦПК України, з урахуванням поданих клопотань про розгляд справи за відсутності сторони, що , в свою чергу, не порушує прав та обов`язків учасників судової справи.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем по справі ТОВ «Краснолиманське» з 04.02.2019 р. року по 19.10.2020 рік, де працював в якості прохідника підземного 5 розряду з повним робочим днем в шахті (а.с.24-25).

Наказом № 292 к від 19.10.2020 р. позивача звільнено з підприємства за власним бажанням ( а.с.25). На день звільнення відповідач не провів з позивачем розрахунку по заробітній платі.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 03.02.2021 р. з ТОВ « Краснолиманське» на користь позивача стягнута заборгованість по заробітній платі в сумі 104843,56 грн., та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10.10.2020 р. по 03.02.2021 р. включно в сумі 32398,68 грн. без урахування прибуткового податку та обов`язкових платежів. ( а. с. 32).

Рішення суду від 03.02.2021 р. фактично виконано відповідачем 24.07.2023 р., що підтверджено матеріалами справи, поясненнями сторін по справі ( а. с. 12,43).

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач зазначає, що оскільки за рішенням суду від 03.02.2021 року він отримав належні йому кошти по по заробітній платі і середньому заробітку 24.07.2023 року (фактична виплата), то він має право на стягнення середнього заробітку за період з 03.02.2021 р. по 24.07.2023 рік.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган у будь-якому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 (провадження № 11-1329апп18) зазначила, що належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими ЦК України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, який спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

Подібні за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі № 810/451/17 (провадження № 11-1210апп19).

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України.

В даному випадку судом враховується строк звернення позивача до суду на момент дії закону № 2352-1Х від 01.07.2022 року.

Отже, підставою відповідальності власника відповідно до ст.. 117 КЗпП, на яку посилається позивач, обґрунтовував свої вимоги, є склад правопорушення, який включає два юридичних факта: порушення власником строків розрахунку при звільненні та вина власника.

Крім того, слід зазначити, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року у справі № 1-5/2012, проте не більше 6 місяців такого правопорушення, що встановлено Законом від 01.07.2022 року .

Враховуючи той факт, що рішенням суду від 03.02.2021 р. позивачу стягнено середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 20.10.2020 р. по 03.02.2021р., а фактично він отримав виплати за рішенням суду 24.07.2023 р., то з урахуванням вимог ст. 117 КЗпП України щодо обмежувального шестимісячного періоду стягнення середнього заробітку, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути середній заробіток за період з 04.02.2021 р. по 20.04.2021 р.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 ЗУ «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ від 08.02.1995 р. № 100.

Рішенням Красноармійського міськрайсуду від 03.02.2021 п. середньоденна заробітна плата позивача становить 437,82 грн. ( а.с. 27-28).

Отже, середній заробіток за період з 04.02.2021р. по 20.04.2021р. становить: 437,82 х 53( робочі дні з 04.02.2021 р. по 20.04.2021 р) = 23204,46 грн.

Згідно із п. 164.2.1, п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України доходи у вигляді заробітної плати, нараховані ( виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору ( контракту), включаються до складу загального місячного ( річного) оподатковуваного доходу платника податку і є базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб.

Відповідно до п. п. 168.1.1 п. 168 .1 ст. 168 Податкового кодексу України податковий агент, що нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену ст. 167 цього Кодексу.

Отже, заробітна плата, яка підлягає стягненню з відповідача є сумою, з якою під час виконання відповідного судового рішення підлягають нарахуванню роботодавцем та утриманню податки та збори.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 « Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

За таких обставин, визначена судом сума середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку, яка підлягає стягненню з відповідача, є сумою, з якої під час виконання відповідного судового рішення підлягають нарахуванню роботодавцем та утриманню податків та зборів.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесений судовий збір у розмірі 431,06 грн. ( 1073,60 х 40,15%:100%).

На підставі викладеного, керуючись ст..ст. 38, 115,116, 117 КЗпП , ст. ст. 3,5,12,13,18, 258,260,265,268, 273 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю « Краснолиманське» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з Обмеженою Відповідальністю « Краснолиманське» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.02.2021 р. по 20.04.2021 р. в сумі 23204,46 грн. з подальшим відрахуванням з цієї суми податків і обов`язкових платежів, понесений судовий збір в сумі 431,06 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського Апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1

Відповідач ТОВ «Краснолиманська» , , місцезнаходження: м. Родинське.

Суддя: