Ухвала

08 листопада 2023 року

м. Київ

справа № 201/2200/18

провадження № 61-14568 ск 23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Пророка В. В. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.,розглянувши касаційну скаргу Дніпровської міської ради на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 06 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:

1. У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому, з урахуванням уточнених вимог, просив визнати за ним право власності на домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , за набувальною давністю.

2. Заочним рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 14 серпня 2018 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 , яке складається з: житлового будинку літ. А-1 загальною площею 62,8 кв. м, житловою площею 35,4 кв. м, допоміжною площею 27,4 кв. м; літ. В погріб; № 1-4 споруди, яке розташоване на земельній ділянці 920 кв. м, за набувальною давністю. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

3. У травні 2023 року особа, яка не брала участі у справі, - Дніпровська міська рада подала апеляційну скаргу на заочне рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 14 серпня 2018 року.

4. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 06 вересня 2023 року (повний текст якої складено 07 вересня 2023 року) клопотання ОСОБА_1 задоволено. Апеляційне провадження за апеляційною скаргою Дніпровської міської ради на заочне рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 14 серпня 2018 року закрито на підставі пункту 3 частини першої статті 362 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у зв`язку з тим, що оскарженим рішенням місцевого суду питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки Дніпровської міської ради не вирішувалося.

5. 09 жовтня 2023 року Дніпровська міська рада подала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 06 вересня 2023 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення і направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

6. Ухвалою Верховного Суду від 17 жовтня 2023 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк десять днів з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків, а саме - скаржнику необхідно було надати інформацію про вартість спірного домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , і надати докази на підтвердження цієї обставини.

7. На виконання вимог вказаної ухвали Верховного Суду 26 жовтня 2023 року Дніпровська міська рада подала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду матеріали на усунення недоліків її касаційної скарги. Вимоги ухвали скаржником виконано.

8. Обґрунтовуючи касаційну скаргу скаржниквказує на те, що судом апеляційної інстанції були неправильно застосовані норми матеріального права та порушені норми процесуального права.

9. Так, скаржник зазначає, що домоволодіння АДРЕСА_1 належало на праві власності ОСОБА_4 , після його смерті у спадщину вступили дві його доньки - ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , які успадкували лише по 1/5 частині згаданого домоволодіння. Тобто спадщина на 3/5 частин спірного домоволодіння не була прийнята ніким зі спадкодавців, а тому - перейшла до територіальної громади міста Дніпра. За таких обставин рішенням місцевого суду були порушені майнові права та інтереси територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради.

10. Перевіривши доводи касаційної скарги та оскаржуване судове рішення, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для відкриття касаційного провадження в цій справі з огляду на таке.

11. У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист. Згідно з пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

12. Конституційний Суд України у рішенні від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

13. Відповідно до частини першої статті 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

14. Правилами статті 18 ЦПК України передбачено, що обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

15. Згідно з частиною першою статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

16. Отже, законодавець визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

17. При цьому судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є заявник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

18. В постановах від 30 вересня 2020 року у справі № 175/1057/17 та від 23 листопада 2020 року у справі № 826/3508/17, від 13 січня 2021 року у справі № 466/5766/13-ц Верховним Судом сформульовані правові висновки, відповідно до яких рішення є таким, що прийняте про права, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, лише тоді, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права, інтереси та (або) обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

19. Так, судами встановлено, що спір в цій справі виник між фізичними особами про визнання права власності за ОСОБА_1 на домоволодіння АДРЕСА_1 , за набувальною власністю.

20. 24 жовтня 1952 року дід позивача - ОСОБА_6 отримав свідоцтво про право власності на будову, зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_6 на праві власності належало домоволодіння в АДРЕСА_1 .

21. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, після смерті його доньки - ОСОБА_5 та ОСОБА_3 зареєстрували за собою по 1/5 частці права власності на вказане домоволодіння.

АДРЕСА_2 . У 1970 року померла ОСОБА_5 , спадкоємицею її частки домоволодіння, стала донька - ОСОБА_2 , яка 21 жовтня 1971 року отримала свідоцтво про право на спадщину від 21 жовтня 1971 року за реєстровим № 2.34/6.

23. Звертаючись до суду з апеляційною скаргою Дніпровська міська рада вказала на належність 3/5 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , у зв`язку з неприйняттям зазначеної частини спадкового майна спадкоємцями після смерті ОСОБА_6 .

24. Відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року.

25. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР від 18 липня 1963 року № 1540-VI (далі - ЦК УРСР), в тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина відкрилася до набрання чинності Цивільним кодексом України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

26. Такі висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 145/797/15-ц.

27. Враховуючи, що ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , то застосуванню до спірних відносин спадкування підлягають норми чинного на той час законодавства - ЦК УРСР.

28. Частиною першою статті 524 ЦК УРСР в редакції, чинній на 18 лютого 1966 року, передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

29. Згідно з частиною першою статті 529 ЦК УРСР в редакції, чинній на 18 лютого 1966 року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

30. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (стаття 548 ЦК УРСР в редакції, чинній на 18 лютого 1966 року).

31. Відповідно до частин першої, другої статті 549 ЦК УРСР в редакції, чинній на 18 лютого 1966 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

32. Згідно з частиною другою статті 553 ЦК УРСР в редакції, чинній на 18 лютого 1966 року, вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу).

33. Частиною першою статті 554 ЦК УРСР в редакції, чинній на 18 лютого 1966 року, в разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 і 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках.

34. Згідно з частиною першою статті 555 ЦК УРСР в редакції, чинній на 18 лютого 1966 року, спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави: 1) якщо спадкодавець все майно або частину його заповідав державі; 2) якщо у спадкодавця немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом; 3) якщо всі спадкоємці відмовились від спадщини; 4) якщо всі спадкоємці позбавлені права спадкування (статті 528 і 534 цього Кодексу); 5) якщо ні один із спадкоємців не прийняв спадщини.

35. Таким чином відсутні підстави вважати, що якась частина спірного домоволодіння не була прийнята спадкоємцями і відтак стала відумерлою спадщиною, на яку може претендувати територіальна громада.

36. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо: після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

37. Встановивши, що Дніпровська міська рада не є учасником справи, оскаржуваним рішенням суду першої інстанції не було вирішено питання про її права, зокрема майнові, інтереси та/або обов`язки, так як виходячи з вимог чинного на час відкриття спадщини законодавства, спадщину після смерті ОСОБА_6 прийняли його доньки ОСОБА_5 та ОСОБА_3 - спадкоємці першої черги, тобто відсутні обставини, передбачені частиною першою статті 555 ЦК УРСР, а також з огляду на положення частини першої статті 554 ЦК УРСР, немає підстав вважати, що спірне нерухоме майно (у незареєстрованій за згаданими спадкоємцями частині) перейшло до держави, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що рішенням суду першої інстанції не зачіпаються безпосередньо права чи обов`язки Дніпровської міської ради, зокрема його мотивувальна та резолютивна частини, не містять будь-яких відомостей щодо Дніпровської міської ради. Тому суд апеляційної інстанції правильно закрив апеляційне провадження у справі на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України.

38. Доводи касаційної скарги зводяться до власного суб`єктивного тлумачення скаржником норм ЦК УРСР та не свідчать про неправильне застосування апеляційним судом в оскаржуваному судовому рішенні норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

39. Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

40. Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (пункт 45 рішення Європейського суду з прав людини від 23 жовтня 1996 року у справі «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), пункти 37, 38 рішення Європейського суду з прав людини від 19 грудня 1997 року у справі «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії))

41. Таким чином, враховуючи, що доводи касаційної скарги є необґрунтованими, правильне застосування норм права судом апеляційної інстанції є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності за набувальною давністю за касаційною скаргою Дніпровської міської ради на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 06 вересня 2023 року.

2. Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді В. В. Пророк

І. В. Литвиненко

Є. В. Петров