КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2023 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Верланов С.М., Невідома Т.О.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 28 серпня 2023 року про передачу справи на розгляд іншому суду по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Волз Кепітал», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Ейві Інвестмент» про стягнення коштів, визнання несправедливим окремих пунктів договору, зобов`язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «ЗНВКІФ «Волз Кепітал», третя особа: ТОВ «КУА «Ейві Інвестмент», в якому просив стягнути з відповідача на його користь грошові кошти у сумі 3 112 719,96 грн;

визнати несправедливими та такими, що не підлягають виконанню пункти 7.2, 7.4, 7.5, 7.6 Попереднього договору № А36/А136 купівлі-продажу квартири від 26.06.2020;

зобов`язати відповідача повідомити через засоби масової інформації у строк 10 календарних днів із дати набрання законної сили судового рішення про несправедливі умови, що передбачені пунктами 7.2, 7.4, 7.5, 7.6 Попереднього договору № А36/А136 купівлі-продажу квартири від 26.06.2020;

стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 33 500,00 грн (а.с. 1-10).

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 22.08.2023 клопотання представника відповідача про передачу за підсудністю цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до АТ «ЗНВКІФ «Волз Кепітал», третя особа: ТОВ «КУА «Ейві Інвестмент» про стягнення коштів, визнання несправедливим окремих пунктів договору, зобов`язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди, задоволено. Справу за позовом ОСОБА_1 до АТ «ЗНВКІФ «Волз Кепітал», третя особа: ТОВ «КУА «Ейві Інвестмент» про стягнення коштів, визнання несправедливим окремих пунктів договору, зобов`язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди передано за підсудністю до Дніпровського районного суду м. Києва (а.с. 83-86).

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Вказує, що спір у даній справі виник саме з приводу нерухомого майна, тому має розглядатись за місцезнаходженням майна або його основної частини, тобто, за правилами виключної підсудності (а.с. 100-102).

27.09.2023 АТ «ЗНВКІФ «Волз Кепітал» подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що змістом позовних вимог є не нерухоме майно, а стягнення коштів - забезпечувального платежу, який позивачем було лише частково внесено на умовах Попереднього договору на придбання нерухомого майна. Тому, у даному випадку, суд першої інстанції правильно застосував правила загальної підсудності та дійшов обґрунтованого висновку, що справа, предметом спору в якій є стягнення коштів - частина забезпечувального платежу, підлягає розгляду за місцем знаходженням відповідача (а.с. 115-118).

02.10.2023 позивачем подано відповідь на відзив, в якому звертає увагу на те, що спір поданий у рамках законодавства, яке захищає споживача, що передбачає спеціальну підсудність за вибором позивача, що явно не належить до загальних правил, тому питання нерухомості це правила виключної підсудності (а.с. 126).

13.10.2023 АТ «ЗНВКІФ «Волз Кепітал» подало заперечення на відповідь на відзив, де зазначено, що зі змісту позову вбачається, на думку позивача відповідачем начебто порушені його цивільні права внаслідок, начебто, невиконання відповідачем зобов`язань за Попереднім договором купівлі-продажу квартири - не повернуто позивачу оплачену частину забезпечувального платежу на умовах Попереднього договору купівлі-продажу квартири.

Саме тому в цій частині спірні правовідносини між позивачем та відповідачем виникли не з приводу нерухомого майна, а у зв`язку з начебто невиконанням відповідачем взятих на себе договірних зобов`язань за Попереднім договором купівлі-продажу квартири.

Квартира, яку відповідач зобов`язався продати позивачу після внесення останнім 100% забезпечувального платежу на виконання Попереднього договору купівлі-продажу квартири, не виступає безпосереднім об`єктом спірних правовідносин.

Таким чином, виходячи з предмету спору щодо стягнення грошових коштів, які є частиною забезпечувального платежу, оплаченого позивачем на умовах Попереднього договору купівлі-продажу квартири, вважає, що заявлені вимоги підлягають розгляду згідно з вимогами ст. 27 ЦПК України за загальним правилом визначення підсудності.

Згідно ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Передаючи справу на розгляд до іншого суду, суд першої інстанції виходив з того, що предметом даного спору є стягнення коштів за договором, визнання несправедливим окремих пунктів договору, зобов`язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди, тому правила виключної підсудності на пред`явлені позовні вимоги, з огляду на підстав позову, не розповсюджуються.

Але погодитись з такими висновками в повній мірі не можливо з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, між ОСОБА_1 та АТ «ЗНВКІФ «Волз Кепітал», від імені, в інтересах та за рахунок якого на підставі договору про управління активами корпоративного інвестиційного фонду від 25.10.2018 діє ТОВ «КУА «Ейві Інвестмент» було укладено Попередній договір купівлі-продажу квартири від 26.06.2020.

Даний договір було укладено на авансування купівлі житла у новобудові.

Згідно п. 9.4 Попереднього договору № А36/А136 від 26.06.2020 сторони досягли розуміння, що цей договір є попереднім та підпадає під дію ст. 635 ЦК України.

У пункті 2.1 договору зазначено, що предметом цього договору є укладання сторонами у майбутньому договору купівлі-продажу об`єкта, на умовах, встановлених цим договором.

Відповідно до п.п. 1.1.1., 1.1.2. Об`єкт будівництва здійснюється замовником на АДРЕСА_1 . Об`єкт - житлова квартира

Згідно п. 2.2 за цим договором сторони зобов`язуються в майбутньому укласти в належній формі та підписати основний договір, згідно з яким сторона - 1 (АТ «ЗНВКІФ «Волз Кепітал») передасть об`єкт у власність стороні - 2 ( ОСОБА_1 ) в порядку, що встановлений цим договором та основним договором.

Пунктом 2.4 сторони визначили, що об`єкт передається стороною - 1 у власність сторони - 2 за основним договором, що посвідчується нотаріально, виключно після внесення стороною - 2 забезпечувального платежу у повному розмірі, згідно з цим договором (в тому числі, з врахуванням платежів відповідно до п. 4.4 цього договору) прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію та реєстрації права власності сторони - 1 на об`єкт. В момент укладення основного договору кошти, сплачені стороною -2 за цим договором, в повному обсязі зараховуються як оплата за таким основним договором.

За змістом ч. 2 ст. 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Відповідно до частин 7, 15 статті 28 ЦПК України позови, що виникають із діяльності філії або представництва юридичної особи, можуть пред`являтися також за місцем знаходження їх майна.

Статтею 30 ЦПК України визначено перелік позовів, які розглядаються за правилами виключної підсудності.

Так, за змістом частин 1, 8 статті 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Особливістю правового режиму нерухомого майна є те, що у процесі створення воно може набувати статусу як незавершеного будівництва нерухомого майна, так і завершеного нерухомого майна.

У постанові Верховного Суду у справі № 910/6644/18 зазначено, що з аналізу чинного законодавства, вбачається, що об`єкт будівництва (об`єкт незавершеного будівництва) - нерухома річ особливого роду: фізичне її створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких суб`єктивних майнових, а також зобов`язальних прав у випадках та в порядку визначених актами цивільного законодавства.

Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Згідно з положеннями ст. 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (ст. 358 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

З аналізу логічної послідовності змін до формулювання положень процесуального законодавства щодо правил розгляду позовів за виключною підсудністю убачається її спрямованість на визначення виключної підсудності в цілому для всіх спорів, які виникають у межах відповідних правовідносин у зв`язку з нерухомим майном, безвідносно до предмета конкретного спору.

Виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

Словосполучення «з приводу нерухомого майна» необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення.

Подібні правові висновки щодо застосування правила виключної підсудності спорів з приводу нерухомого майна викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі № 910/10647/18, а також, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2021 у справі № 911/2390/18 (провадження № 12-73гс20).

Враховуючи заявлені позовні вимоги, а також, пункти попереднього договору, які позивач просить визнати недійсними, слід дійти висновку про те, що предметом договору є купівля-продаж об`єкта нерухомого майна, тобто, спір у цій справі виник саме з приводу нерухомого майна, а тому мав би розглядатися за місцезнаходженням майна або основної його частини, тобто, за правилами виключної підсудності, які передбачено нормами матеріального права.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За зазначених обставин, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про те, що виходячи з характеру заявлених позовних вимог відсутні підстави для застосування виключної підсудності, тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 28 серпня 2023 року скасувати, асправу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді С.М. Верланов

Т.О. Невідома