Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" жовтня 2023 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Слободянюк А.В.,

при секретарі - Бовкун М.В.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа: державний нотаріус Шостої Київської державної нотаріальної контори Мотицька Світлана Аполінаріївна, про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя та за об`єднаним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання спільною сумісною власністю та визнання права власності на частину квартири,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2020 року ОСОБА_5 , через адвоката Домбровську І.О. (ордер, свідоцтво про право заняття адвокатською діяльність (т.1 а.с.12,13), звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , третя особа: державний нотаріус Шостої Київської державної нотаріальної контори Мотицька С.А. про визнання права власності на часту у спільному майні подружжя, в якому просила:

- визнати за ОСОБА_5 право власності на частину квартири, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовано наступним. 20 вересня 1994 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було укладено шлюб, який 05 липня 2001 року було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві В період шлюбу, а саме 30 листопада 2000 року, ОСОБА_6 уклав договір купівлі-продажу щодо придбання у власність квартири, за адресою: АДРЕСА_1 . Після розірвання шлюбу поділ майна подружжя не здійснювався.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер. Позивачка ОСОБА_5 28 серпня 2020 року звернулась із заявою до Шостої київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право власності на 1/2 частину вказаної квартири. Державним нотаріусом Шостої київської державної нотаріальної контори Мостицькою С.А. постановою від 24 вересня 2020 року відмовлено ОСОБА_5 у видачі свідоцтва на частини вказаної квартири з підстав відсутності у позивача документа, що посвідчує право власності спадкодавця ОСОБА_6 на дану квартиру. Оригінал договору купівлі-продажу спірної квартири знаходиться у відповідача ОСОБА_2 , останньої дружини померлого ОСОБА_7 .

Вказується, що спадкова справа № 317/2020 щодо майна померлого ОСОБА_6 заведена на підставі заяви спільного із позивачкою сина - ОСОБА_4 . Окрім того, позивачці стало відомо, що до моменту смерті ОСОБА_6 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . Зважаючи на те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 є спадкоємцями померлого ОСОБА_6 , то вони можуть успадкувати належну позивачеві частку у майні.

Посилаючись на положення ст.ст. 60, 69, 70 Сімейного Кодексу (далі - СК) України, ст.ст. 368, 372, 392 Цивільного Кодексу (далі - ЦК) України, позивачка просить суд задовольнити позов.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 жовтня 2020 року, головуючою суддею у даній справі визначено суддю - Н.А.Чех (т.1 а.с.28).

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 23 жовтня 2020 року відкрито у справі провадження за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засіданні на 10 грудня 2020 року. Витребувано з Шостої київської державної нотаріальної контори належним чином засвідчену копію матеріалів спадкової справи № 317/2020 відносно ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1 а.с.30).

30 листопада 2020 року відповідачка ОСОБА_2 подала до суду відзив на позовну заяву ОСОБА_5 . У відзиви вказується, що шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було розірвано 05 липня 2001 року, але фактично до офіційного розлучення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 припинили шлюбні відносини у 1996 році, оскільки саме з 1996 року ОСОБА_6 почав проживати із відповідачкою ОСОБА_2 однією сім`єю. Цю обставину може підтвердити як сама позивач, так і відповідач ОСОБА_4 , який є сином померлого. Тільки вже з цих підстав позивач не має права на будь-яку частку нерухомого майна, придбаного ОСОБА_6 з 1996 року.

Вказується, що при розлученні ОСОБА_6 залишив ОСОБА_5 двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . Отже, розподіл майна відбувся у добровільному порядку. Вказується, що з 2010 року ОСОБА_6 тяжко хворів, переніс інсульт; з 2016 року потребував постійного нагляду; ОСОБА_5 не цікавилась його здоров`ям, не надавала матеріальної допомоги (т.1 а.с.71-73).

До відзиву на позовну заяву відповідач ОСОБА_2 подала заяву, в якій просить застосувати строк позовної давності за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя, посилаючись на положення ст.72 СК України та ст.267 ЦК України, що є самостійною підставою для відмови у позові.

11 грудня 2020 року до суду надійшла відповідь відповідача ОСОБА_4 на відзив ОСОБА_2 на позовну заяву. ОСОБА_4 вказує, що з 20 вересня 1994 року по 05 липня 2001 року його батьки ( ОСОБА_6 та ОСОБА_5 ) перебували у шлюбі. У середині 2000 року він, ОСОБА_4 , вирішив надати батькам матеріальну допомогу для придбання квартири, яку б вони здавали у оренду, отримані від оренди кошти витрачали б на потреби їхньої сім`ї. За оголошенням щодо продажу квартир, було підібрано квартиру за адресою: АДРЕСА_3 . Відповідач ОСОБА_4 передав батькам 62 000,00 гривень на придбання даної квартири. 30 листопада 2000 року було укладено договір купівлі-продажу, згідно якого батько ОСОБА_6 купив вказану квартиру, право власності на квартиру було оформлено на батька. Батьки проживали за адресою: АДРЕСА_2 , а придбану квартиру здавали в оренду. Вказує, що спірна квартира була набута ОСОБА_6 і ОСОБА_5 в період шлюбу, за спільні кошти, що є їхньої спільною власністю. Відповідач ОСОБА_6 просить суд задовольнити позов ОСОБА_5 (т.1 а.с.103-104).

11 грудня 2020 року представник ОСОБА_5 - Домбровська І.О. подала відповідь на відзив ОСОБА_2 на позовну заяву. Вказується на безпідставне посилання у заяві ОСОБА_2 на застосування строку позовної давності на підставі ч. 2 ст.72 СК України, згідно якої до вимог про поділ майна, які заявлені після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Разом з тим, за позовними вимоги позивачкою заявляються вимоги щодо визнання права власності на майно у зв`язку із втратою правовстановлюючого документа. Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушили. Про порушення права власності на її частку у майні позивачка дізналась 24 вересня 2020 року, після отримання постави державного нотаріуса про відмову у видачі ОСОБА_5 свідоцтва про право власності у спільному майні подружжя з підстав відсутності у неї документа, який посвідчує право власності спадкодавця ОСОБА_6 на кв. АДРЕСА_1 . Вказується, що спірна квартира була придбана подружжям ОСОБА_6 і ОСОБА_5 у період перебування ними у зареєстрованому шлюбі у період з 20 вересня 1994 року по 05 липня 2001 року. Відповідно до положень ст. ст.60, 61 СК України основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Доводи відповідачки ОСОБА_2 , що шлюбні відносини між ОСОБА_6 і ОСОБА_5 були припинені у 1996 році не відповідають дійсності. Оскільки, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , є особами, які прийняли спадщину після смерті померлого ОСОБА_6 , вони є належними відповідачами. Безпідставними є твердження відповідачки ОСОБА_2 стосовно того, що за життя ОСОБА_6 залишив ОСОБА_5 квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . Дана квартира є приватною власністю ОСОБА_5 , оскільки була набуто нею до шлюбу з ОСОБА_6 у 1994 році. (т.1 а.с.107-129).

25 січня 2021 року відповідачка ОСОБА_2 подала заперечення на відповідь відповідача ОСОБА_4 . Заперечувала проти того, що останній вказує, що він батькам надав кошти на придбання спірної квартири. Померлий ОСОБА_6 та позивач ОСОБА_5 припинили свої шлюбні відносини у 1997 року, як про це зазначено у рішенні Дарницького районного суду міста Києва від 15 червня 2001 року, яким у 2001 році було розірвано шлюб між ОСОБА_6 і ОСОБА_5 . Вказується, що оскільки спірна квартира була придбана 30 листопада 2000 року, а шлюб було розірвано у 2001 році, то з рахуванням висновку суду про розірвання шлюбу щодо строків припинення шлюбних відносин, на момент придбання квартири ОСОБА_6 і ОСОБА_5 разом не приживали, спільного господарства не вели. Наявність офіційно зареєстрованого шлюбу само по собі не надає право власності на майно, придбане одним із подружжя, яке проживає окремо від іншого і не веде з ним спільного господарства. Відповідачка ОСОБА_2 вказує, що вони з ОСОБА_6 перебували у фактично шлюбних відносинах, з 1996 року проживали однією сім`єю як дружина і чоловік. В період спільного проживання однією сім`єю, саме вони з ОСОБА_6 у 2001 році на спільні кошти купили спірну квартиру, стали здавати її в оренду. ОСОБА_5 було відомо про те, що на ім`я ОСОБА_6 було придбана квартира, після розірвання з ним шлюбу ОСОБА_5 не вирішувала питання щодо поділу майна подружжя. ОСОБА_2 вважає, що позивачка ОСОБА_5 не має ні яких підстав претендувати на спірну квартиру. Вказується, що з 2010 року ОСОБА_6 хворів, доглядом та лікуванням займалась лише вона. ОСОБА_4 , як син, не цікавився станом здоров`я батька (т.1 а.с.134-137).

У запереченнях від 25 січня 2021 року на відповідь на відзив ОСОБА_5 , відповідачка ОСОБА_2 наводить аналогічні пояснення, щодо обставин придбання спірної квартири у період перебування з ОСОБА_6 у фактичних шлюбних відносинах з 1996 року. ОСОБА_5 після розірвання шлюбу з 2001 року не ставила питання щодо поділу майна подружжя, відтак вона пропустила строк звернення до суду з позовом щодо визнання права власності на частку спірної квартири (т.1 а.с.143-151).

21 січня 2021 року відповідач ОСОБА_2 подала зустрічний позов до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , третя особа: Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ) про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю, визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на частину квартири, що є об`єктом спільної сумісної власності (т.1 а.с.165-169).

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 04 лютого 2021 року заяву (усну) сторони відповідача ОСОБА_2 про прийняття зустрічного позову судом розглянуто та залишено без розгляду, відмовлено у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_2 (т.1 а.с.170-171).

09 лютого 2021 року до Дніпровського районного суду міста Києва (справа № 755/2727/21) надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю, визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на частину квартири, в якій позивачка просила суд:

- встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_2 з ОСОБА_6 у період з квітня 1996 року до 04 вересня 2001 року;

- визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_6 квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати за ОСОБА_2 право власності на частину квартири, за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.216-221).

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 04 вересня 2001 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_6 було зареєстровано шлюб. Однак, до реєстрації шлюбу, починаючи з квітня 1996 року вони проживали однією сім`єю як дружина і чоловік. Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина у виді однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка згідно договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Шостої київської державної нотаріальної контори 01 грудня 2000 року зареєстрована в КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» за ОСОБА_6 , реєстраційний номер № 316.

За життя ОСОБА_6 склав заповіт, згідно якого належну йому на праві власності квартиру за адресою: АДРЕСА_1 заповів ОСОБА_2 та своєму синові ОСОБА_4 , заповіт посвідчено 15 грудня 2003 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літош В.П., зареєстрований в реєстрі за № 11630. Спадкоємцями за заповітом є позивачка ОСОБА_2 та син від першого шлюбу - ОСОБА_4 .

Вказується, що вказана квартира була придбана в період її сумісного проживання з ОСОБА_6 30 листопада 2000 року за їх спільні кошти, відтак позивач має право на частину спірної квартири. Оскільки на час придбання квартири ОСОБА_2 не перебувала у зареєстрованому шлюбі і право власності на квартиру було зареєстрована лише за ОСОБА_6 , без звернення до суду позивач за зустрічним позовом не може закріпити своє право на частку у спільному майні.

Однак, на частку спірної квартири претендує також колишня дружина ОСОБА_6 - ОСОБА_5 , яка 06 жовтня 2020 року звернулась до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визнання права власності на частину спірної квартири, оскільки вона була придбана у період зареєстрованого шлюбу її з ОСОБА_6 .

Позивачка ОСОБА_2 зазначає, що оскільки спірна квартири була придбана у 2000 році, у той період, коли вона проживала з ОСОБА_6 однією сім`ю без реєстрації шлюбу, то слід застосовувати норми законодавства, які діяли на час придбання спірної квартири. Норми Сімейного Кодексу України діють з 01 січня 2004 року. Відтак, правовідносини, які виникли між сторонами на час придбання спірної квартири у 2000 році, регулюються нормами Кодексом про шлюб і сім`ю України, а створення спільної власності особами, яке не перебували у зареєстрованому шлюбі - Законом України «Про власність», який був чинний на час спірних правовідносин. Отже, майно, набуте до 01 січня 2004 року під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, але між ним склалися усталені відносини притаманні подружжю, є об`єктом їхньої спільної сумісною власності. Зазначається, що ОСОБА_5 , звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_6 про розірвання шлюбу, вказувала, що шлюбні відносини було припинено з 1997 року, тоді як в цей час останній перебував у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу. Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 15 червня 2001 року шлюб між ОСОБА_5 і ОСОБА_6 було розірвано. Судом було встановлено, що сторони, починаючи з 1997 року, не ведуть спільного домашнього господарства, не підтримують подружні стосунки.

Позивачка ОСОБА_2 вказує, що саме за спільні кошти з ОСОБА_6 вони придбали спірну квартиру, проживаючи однією сім`єю з 1996 року у належному позивачці будинку за адресою: АДРЕСА_5 , в цей період часу обидва працювали, одержували доходи, вели спільне господарство, у них був єдиний бюджет. За час спільного проживання накопили грошові кошти. Зокрема, в 2000 році ОСОБА_6 закінчив роботи по будівництву лінії для вирощування грибів і отримав заробіток у розмірі 4000 доларів США. Після отримання коштів, ОСОБА_6 запропонував купити квартиру. За оголошенням підібрали спірну квартиру, право власності на яку оформлено на ОСОБА_6 . Квартиру здавали в оренду. Оформляючи право власності на спірну квартиру на ОСОБА_6 , не надавали значення, що на час придбання спірної квартири він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 , оскільки шлюб між ними припинився понад три роки. Позивачка ОСОБА_2 вважає, що заявлені вимоги ОСОБА_5 про визнання права власності на частину спірної квартири є безпідставними.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 лютого 2020 року, головуючою суддею у даній справі визначено суддю - Н.А.Чех (т.1 а.с.249).

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 12 лютого 2021 року у справі № 755/2727/21 відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 16 березня 2021 року (т.2 а.с.3).

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 02 березня 2021 року об`єднано в одне провадження справу за позовною заявою ОСОБА_5 до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , третя особа: державний нотаріус Шостої київської державної нотаріальної контори Мотицька Світлана Аполінаріївна, про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя із справою № 755/2727/21 за позовна заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю, визнання спільною сумісною власністю та визнання права власності на частину квартири. Визначено номер справи - 755/15186/20 (т.1 а.с.207-208).

Ухвалою суду від 02 березня 2021 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, занесеною секретарем судового засідання до журналу судового засідання, після перевірки паспортних даних відповідача ОСОБА_4 , встановлено, що написання прізвища останнього зазначено по-іншому, ніж у позові, а саме - ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 209-211).

Відзив представника відповідачки ОСОБА_5 - Домбровської І.О. (т.2 а.с.52,53) на об`єднаний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про встановлення факту приживання однією сім`єю та інше, подано 30 березня 2021 року. У відзиві підтримується позиція позивачки ОСОБА_5 , викладеної у її позовній заяві. Вказується, що вимоги ОСОБА_9 про встановлення факту проживання однією її з ОСОБА_6 сім`єю з квітня 1996 року до 04 вересня 2001 року є безпідставними, оскільки в цей період часу він перебував у офіційно зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 . Відповідно до положення ст.22 Кодексу про шлюб та сім`ю України (який діяв на період офіційного шлюбу та набуття подружжям майна), майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісної власністю, таке положення міститься і в ст.60 СК України. Отже, положення ст.22 Кодексу про шлюб та сім`ю України та ст.60 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу (т.2 а.с.45-55).

06 квітня 2021 року надійшла відповідь представника позивачки за об`єднаним позовом ОСОБА_2 - ОСОБА_10 (ордер т.2 а.с.62) на відзив представника ОСОБА_5 . Вказуючи на безпідставне посилання представника ОСОБА_5 на норми Кодексу про шлюб та сім`ю України та Сімейного Кодексу України, представник ОСОБА_2 зазначає те, що спірна квартири була набута у 2000 році, в той період часу, коли ОСОБА_2 проживала з ОСОБА_6 однією сім`єю без реєстрації шлюбу і на це період часу діяв Закон України «Про власність», а відповідно до ст.17 цього Закону, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільної сумісної власністю. Відтак, набуте майно до 01 січня 2004 року під час проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, але між ними склалися усталені відносини притаманні подружжю, є об`єктом їхньої спільної сумісної власністю. ОСОБА_2 проживала однією сім`єю з ОСОБА_6 з 1996 року, ОСОБА_6 займався бізнесом з будівництва лінії для вирощування грибів та отримав за роботу одноразово 4000,00 доларів США. Саме ОСОБА_2 запропонувала купити спірну квартиру, займалась її пошуками. Отже, вважає, що є доведеним обставини проживання ОСОБА_2 однією сім`єю з ОСОБА_6 з 1996 року до 04 вересня 2001 року та придбання ними спірної квартири у цей період часу (т.2 а.с.57-61).

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 22 червня 2021 року закрито підготовче провадження у справі, розгляд справи по суті призначено на 13 вересня 2021 року (т.2 а.с.75,76).

13 вересня 2021 року представником відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_1 подано заяву про зупинення провадження у справі для залучення правонаступника (т.2 а.с.91-95). Відповідно до свідоцтва про смерт, актовий запис № 18022 від 16 серпня 2021 року Київського відділу державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (т.2 а.с.94).

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 13 вересня 2021 року зупинено провадження у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , третя особа: державний нотаріус Шостої Київської державної нотаріальної контори Мотицька Світлана Аполінаріївна, про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя, та приєднаному позові ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю, визнання спільною сумісною власністю та визнання права власності на частину квартири, до залучення до участі у справі правонаступника ОСОБА_5 (т.2 а.с.100-101).

Відповідно до заяви від 16 листопада 2021 року № 28 ОСОБА_4 звернувся із заявою до нотаріуса про прийняття спадкового майна після смерті його матері, ОСОБА_5 , за законом та за заповітом (т.2 а.с.105).

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 12 вересня 2022 року допущено заміну померлого позивача ОСОБА_5 на її представника ОСОБА_4 ; відновлено провадження у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , третя особа: державний нотаріус Шостої київської державної нотаріальної контори Мотицька Світлана Аполінаріївна, про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя, та приєднаному позові ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю, визнання спільною сумісною власністю та визнання права власності на частину квартири (т.2 а.с.110).

23 листопада 2022 року представником ОСОБА_4 - ОСОБА_1 надано письмові пояснення, в яких наводяться вищевказані доводи, викладені у позовній заяві ОСОБА_5 та її представника Домбровської І.О. у відповіді на відзив, у відповіді відповідача ОСОБА_4 (за позовом ОСОБА_5 ) на відзив ОСОБА_2 на позовну заяву ОСОБА_5 .

Так, представник ОСОБА_4 - ОСОБА_1 вказує, що спірна квартира була придбана ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за сприянням їх спільного сина ОСОБА_4 , який у 2000 році повідомим батькам, що має намір профінансувати їм придбання квартири, яку б вони здавали в оренду з метою отримання щомісячного доходу. Звернувшись до ТОВ «Карре ЛДТ», яке запропонувало батькам ОСОБА_4 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , батько ОСОБА_6 підписав 30 листопада 2000 року договір-купівлі продажу спірної квартири за ціною 62 000,00 грн. Вказується, що за життя ОСОБА_5 і ОСОБА_6 поділ майна подружжя не здійснювався. ОСОБА_5 звернулась 28 серпня 2020 року до Шостої київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на частину спірної квартири, після смерті ОСОБА_6 . Про порушення свого права ОСОБА_5 дізналась після винесення 24 вересня 2020 року нотаріусом постанови про відмову у видачі ОСОБА_5 свідоцтва про право власності у спільному майні подружжя на частину спірної квартири, яка належала ОСОБА_6 , підставою відмови була відсутність у ОСОБА_5 оригінала документа, що посвідчує право власності спадкодавця на квартиру. Вказується, що оригінал договору купівлі-продажу щодо спірної квартири знаходився за життя у ОСОБА_6 ; ОСОБА_5 мала лише копію договору, а оригінал документа наразі знаходиться у ОСОБА_2 - останньої дружини померлого ОСОБА_6 . На підставі викладеного, пПредставник просить визнати право власності на частину спірної квартири за ОСОБА_4 (т.2 а.с.123-126).

Відповідно до розпорядження керівника апарату від 28 квітня 2023 року № 182 Дніпровського районного суду міста Києва призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями (т.2 а.с.141).

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 квітня 2023 року, головуючою суддею у даній справі визначено суддю - А.В. Слободянюк ( т.2 а.с.142).

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 03 травня 2023 року суддею А.В. Слободянюк справу прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження, судове засідання призначено на 01 червня 2023 року (т.2 а.с.143).

В судовому засіданні, призначеному на 01 червня 2023 року, позивач ОСОБА_4 заявлені вимоги підтримав, з підстав, наведених у позовній заяві та заявах по суті, просив їх задовольнити, проти вимог об`єднаного позову ОСОБА_2 заперечував. Додатково пояснив, що у батьків були різні періоди у стосунках, вони двічі одружувались: вдруге одружились у 1994 році, а розлучились у 2000 році. Можливою причиною чому його матір ОСОБА_5 написала у позовній заяві про розірвання шлюбу, що батьки не жили разом з 1997 року, могло бути те, що тоді були стандартні шаблони позовів, у яких необхідно було вказувати період часу, коли сторони не були разом. Гроші на купівлю квартири він дав безпосередньо матері, приблизно 60 000,00 грн., ці кошти він заробив особисто, оскільки все життя працював, займався бізнесом.

Представник ОСОБА_4 - ОСОБА_1 підтримав позицію свого довірителя, із наведенням правових підстав, викладених у заявах по суті.

В судовому засіданні ОСОБА_2 , які відповідач за позовом ОСОБА_5 та як позивач за своїм об`єднаним позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 підтримала позицію, наведену у заявах по суті. Пояснювала, що на момент придбання квартири ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вже не проживали разом, ОСОБА_5 кошти не надавала на купівлю квартири. З ОСОБА_6 . ОСОБА_2 була знайома з 1971 року, вони працювали на одному підприємстві, з 1996 року почали проживати однією сім`єю у будинку, що їй належав, багато подорожували разом. Також разом отримували доходи, все купували разом, обладнували будинок, у якому жили. ОСОБА_6 мав фінансову можливість купити квартиру, отримав дохід у розмірі 4 000 доларів США, також вони разом здавали будинок у м. Бердянськ, брали гроші у борг у знайомих. Квартиру шукали довго, коли знайшли те, що сподобалось, ОСОБА_2 не змогла прийти на оформлення квартири, тому що захворіла, під час укладення правочину був тільки ОСОБА_6 . Разом із чоловіком вони потім робили ремонт у квартирі, купували речі у квартиру, згодом почали її здавати.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 підтримала позицію ОСОБА_2 , висловлену у судових засіданнях та викладену у заявах по суті.

В судових засіданнях за клопотанням ОСОБА_2 були допитані свідки.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_2 вона знає з 1988 року, вони разом працювали на одному підприємстві, стали дружити. ОСОБА_11 була свідком як розвивались стосунки між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , це приблизно 1988-1989 роки; ОСОБА_2 займалась з дітьми у секції з спортивного орієнтування, а ОСОБА_6 допомагав їй. Приблизно у 1996 -1997 році вони почали жити як сім`я, у них були дуже близькі теплі стосунки. Свідок часто приїздила до них у гості на свята, жили вони у будинку ОСОБА_2 , бачила як вони облаштовують спільно оселю. ОСОБА_6 займався ремонтом дому, купував будівельні матеріали; вони спільно купили ліжко, диван. Подружжя багато подорожувало, іноді залишало свого кота ОСОБА_11 , щоб вона за ним доглядала. Подружжя ділилось зі свідком своїми планами, що вони мають бажання купити квартиру, довго її шукали, все робили без ріелтора, через газету. Коли знайшли квартиру, звернулись до агентства, щоб їм допомогли у процедурі оформлення квартири. Гроші мали власні на квартиру, частину позичили у друзів.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснила, що з ОСОБА_2 знайома з 1982 року, разом працювали на підприємстві «Квант», там же познайомилась із ОСОБА_6 . Із ОСОБА_6 свідок спілкувалась мало, більше з його другом ОСОБА_23. Чула, що ОСОБА_6 разом з другом заснували підприємство, гарно заробляли. Десь з 1996 року ОСОБА_2 повідомила, що вони з ОСОБА_6 почали жити разом. Свідок досить часто була у них вдома, ОСОБА_6 був художником, робив вироби із глини. Повідомила, що у ОСОБА_2 та ОСОБА_6 були дуже теплі відносини, вони завжди були разом. Про ремонт будинку свідку нічого не відомо; знає, що подружжя часто подорожувало, лишало їй своїх котів в цей час. Також знає, що подружжя мріяло про квартиру, збирали кошти; повідомили, що продали власну лінію з вирощування грибів.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснила, що знайома з ОСОБА_2 приблизно з 1998 - 1999 років: ОСОБА_2 була директором клубу, куди ходили діти свідка. До клубу приходив ОСОБА_6 , допомагав ОСОБА_2 , робив для дітей вироби із глини. Потім із дітьми приходили додому ОСОБА_16 , де ОСОБА_6 показував дітям свої вироби. Подружжя завжди було разом, їх сім`я була як приклад для оточуючих. Вдома подружжя робило разом ремонт: робили санвузол, клали підлогу, перекривали дах. Будинок був старий, постійно потребував ремонту. Коли ОСОБА_6 захворів, свідок приходила до них додому, допомагала ОСОБА_2 . Сина ОСОБА_6 жодного разу не бачила.

Суд, заслухавши представників сторін, свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 20 вересня 1994 році між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 було укладено шлюб, відповідно до свідоцтва серії НОМЕР_2 . Після укладання шлюбу чоловікові присвоєно прізвище « ОСОБА_6 », дружині - « ОСОБА_5 » (актовий запис № 634 від 20 вересня 1994 року, місце реєстрації: Відділ реєстрації актів громадянського стану Печерської районної державної адміністрації м. Києва) (т.1 а.с.14).

Відповідно до Договору купівлі-продажу від 13 листопада 2000 року ОСОБА_4 , як покупець, набув право власності на підставі вказаного Договору на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , яка складається з однієї кімнати. Договір посвідчено державним нотаріусом Шостої Київської державної нотаріальної контори 30 листопада 2000 року, зареєстровано в реєстрі за № 5-10441 (т.1 а.с.225).

Даний Договір зареєстровано в Комунальному підприємстві «Київське міське бюро технічної інвентаризації» 01 грудня 2000 за № 316, що вбачається з відмітки на Договорі, запис у реєстровій книзі № д.776-38 (т.1 а.с.225).

05 липня 2001 року шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 розірвано, відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , актовий запис № 416 від 05 липня 2001 року, місце реєстрації: Відділ реєстрації актів громадянського стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві (т.1 а.с.15).

За матеріалами справи, 04 вересня 2001 році між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 укладено шлюб, відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 . Прізвище після укладання шлюбу присвоєно чоловікові « ОСОБА_6 », дружині « ОСОБА_2 » (актовий запис № 245, місце реєстрації: Відділ реєстрації актів громадянського стану Дарницького районного управління юстиції (т.1 а.с.222).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис № 10903 від 30 червня 2020 року, зареєстрований Київським міським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (т.1 а.с. 17).

За життя ОСОБА_6 склав заповіт, відповідно до якого, на випадок його смерті, надав розпорядження щодо належної йому на праві власності квартири АДРЕСА_1 , та заповів квартиру ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в рівних частинах кожному. Заповіт складений 15 грудня 2003 року та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літош В.П., зареєстрований в реєстрі за № 11630 (т.1 а.с.224).

Судом досліджено матеріали спадкової справи № 317/20 щодо майна померлого28 червня 2020 року ОСОБА_6 (т.1 а.с.53-69).

Відповідно до заяви від 28 серпня 2020 року № 1318, до Шостої Київської державної нотаріальної контори звернулась ОСОБА_5 про прийняття спадщини після померлого її колишнього чоловіка ОСОБА_6 на частину кв. АДРЕСА_6 , вказуючи що квартира була придбана в період перебування з ним у шлюбі і є їх спільною сумісної власністю.

Із заявою від 02 липня 2020 року № 979 до Шостої Київської державної нотаріальної контори звернувся також син ОСОБА_4 про прийняття спадщини після померлого його батька ОСОБА_6 , вказавши, що крім нього, інших спадкоємців немає.

Матеріали спадкової справи містять експертний висновок Інституту мови Національної академії наук України № 307/98 від 28 лютого 2017 року щодо лінгвістичного погляду написання в офіційних документах прізвищ « ОСОБА_6 » та « ОСОБА_6 », а також імен « ОСОБА_4 » та « ОСОБА_4 ». Експертом надано висновок, що вказані прізвища та імена є ідентичними, тобто становлять одне особове прізвище та одне особове чоловіче ім`я.

Також із заявою від 02 липня 2020 року № 978 до Шостої Київської державної нотаріальної контори звернулась ОСОБА_5 з проханням видати їй свідоцтво про право власності, як пережившій дружині, на спадкове майно, яке було набуте нею та померлим чоловіком в період зареєстрованого шлюбу.

Постановою від 24 вересня 2020 року державним нотаріусом Шостої київської державної нотаріальної контори Мотицькою С.А. відмовлено у видачі ОСОБА_5 свідоцтва про право власності у спільному майні подружжя на частку кв. АДРЕСА_7 , яка належала ОСОБА_6 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 , з тих з підстав, що ОСОБА_5 не надала документ, що посвідчує право власності спадкодавця на квартиру (т.1 а.с.65 зворот).

Сімейні правовідносини, які виникли за життя ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , до 01 січня 2004 року було врегульовано положеннями Кодексу про шлюб та сім`ю України.

Згідно з частиною першою статті 22 КпШС України, чинного на час виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Так, як вбачається з рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 червня 2001 року (справа 2-1640) за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про розірвання шлюбу, позов задоволено, шлюб між сторонами розірвано. Рішенням суду було встановлено, що сторони, починаючи з 1997 року не ведуть спільного домашнього господарства, не підтримують подружні стосунки, проживають окремо, спору про поділ май немає (т.1 а.с.237).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як вказано вище, за життя ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі з 20 вересня 1994 року до 05 липня 2001 року (відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу).

Разом з тим, оскільки, судовим рішенням було встановлено, що за життя ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з 1997 року не вели спільного домашнього господарства, проживали окремо, відтак відсутні підстави вважати, що спірна квартира була придбана за спільні кошти подружжя.

Також позивач ОСОБА_2 за об`єднаним позовом просить встановити юридичний факт спільного проживання з померлим ОСОБА_6 за період з квітня 1996 року до 04 вересня 2001 року.

Суд вважає також, що відсутні підстави для задоволення позовної вимоги ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, оскільки встановлення вказаного факту в контексті цього спору позивач обгрунтовувала необхідністю визнання права спільної сумісної власності на майно, придбане в період свого спільного проживання однією сім`єю з ОСОБА_6 . При цьому факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу не має юридичного значення при визначенні правового режиму майна, набутого до 01 січня 2004 року. Правова підстава для встановлення такого юридичного факту з`явилася лише з набранням чинності Сімейного Кодексу України 2003 року, який набув чинності з 01 січня 2004 року та Цивільно процесуального Кодексу України 2004 року.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Сімейні правовідносини, які виникли до 1 січня 2004 року, регулюються положеннями КпШС України, а створення спільної власності особами, які не перебували у зареєстрованому шлюбі, - Законом України «Про власність», який був чинним на час спірних правовідносин.

Як встановлено судом, спірна квартира була набута у власність ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 13 листопада 2000 року. З огляду на викладене, спір щодо визнання вказаного нерухомого майна спільною сумісною власністю має вирішуватися з урахуванням положень Закону України «Про власність» та ЦК УРСР у редакції, чинній на момент придбання квартири.

Згідно з частиною першою статті 17 Закону України «Про власність» майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі.

Частиною другою статті 112 ЦК УРСР визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток.

Отже, спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (статті 16 Закону «Про власність», статті 22 КпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності.

За змістом пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 29 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (статті 16 Закону «Про власність», статті 22 КпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (пункту 1 статті 17, статті 18, пункту 2 статті 17 Закону України «Про власність»), тощо.

Отже, майно, набуте до 1 січня 2004 року під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їх спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці.

Такий висновок відповідає правовій позиції викладеній в постанові Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року № 6-135 цс 13.

Посилання позивача ОСОБА_2 за об`єднаним позовом про отримання у 2000 року спадкодавцем ОСОБА_6 грошових коштів у розмірі 4000,00 доларів США не підтверджено належними та допустимими доказами і не може бути доказом участі ОСОБА_2 у придбанні спірної квартири. Також, покази свідків не можуть підтверджувати обставини участі коштами ОСОБА_6 та ОСОБА_2 у купівлі цього нерухомого майна, зокрема розмір цієї участі, оскільки вони не були безпосередніми свідками отримання грошових коштів та купівлі квартири, такі відомості їм були відомі лише зі слів інших осіб. Будь-яких інших належних та допустимих доказів спільної участі у придбанні спірної квартири ОСОБА_2 не надала.

Оскільки факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу набув юридичного значення після набрання чинності СК України та ЦК України з 01 січня 2004 року, а КпШС України не передбачав юридичних наслідків для чоловіка та жінки, які проживала разом без реєстрації шлюбу, і позивачем ОСОБА_2 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що спірна квартира була набута нею та спадкодавцем ОСОБА_6 внаслідок їх спільної праці, відтак суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення об`єднаного позову ОСОБА_2 .

Як вказано вище, рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 15 червня 2001 року встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 припинили подружні відносини з 1997 року, з цього часу не вили спільного господарства, спір щодо поділу майна подружжя відсутній. За таких обстави суд не вбачає підстав для задоволення також первісного позову ОСОБА_4 , як правонаступника померлої ОСОБА_5 .

Відповідно до ст.ст. 12,81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 2 ст. 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Враховуючи, що суд відмовляє у задоволенні первісного та об`єднаного позовів, тому понесені судові витрати у виді судового збору, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, залишає за сторонами.

На підставі викладеного, керуючись статтями 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 280-282, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа: державний нотаріус Шостої Київської державної нотаріальної контори Мотицька Світлана Аполінаріївна, про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя, - відмовити.

В об`єднаному позові ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання спільною сумісною власністю та визнання права власності на частину квартири, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_8 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_5 .

Третя особа - державний нотаріус Шостої Київської державної нотаріальної контори Мотицька Світлана Аполінаріївна, адреса: 01021, м. Київ, вул. Інститутська, б. 13а.

Суддя А.В. Слободянюк