справа № 760/9473/23 головуючий у суді І інстанції Кушнір С.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

з участю секретаря Щавлінського С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 03 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про визнання протиправної бездіяльності та стягнення грошової допомоги,-

В С Т А Н О В И В:

25 квітня 2023 року до Солом`янського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про визнання протиправної бездіяльності та стягнення грошової допомоги.

За змістом позовних вимог ОСОБА_1 просив:

- визнати протиправною та незаконною бездіяльність Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню виплат щодо невиконання без поважних причин рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.12.2021 року у справі №640/14879/21, а також вимог державної виконавчої служби в частині здійснення виплати ОСОБА_1 недоплаченої грошової допомоги у сумі 7354, 00 грн.;

- стягнути з Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат на користь ОСОБА_1 нараховану за рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.12.2021 року по справі №640/14879/21, але досі невиплачену частину грошової допомоги до 05 травня 2021 року у сумі 7354, 00 грн.;

- стягнути з Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат на користь ОСОБА_1 компенсацію майнової шкоди, що нанесена незаконною бездіяльністю відповідача у сумі 3677, 00 грн.;

- стягнути з Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат на користь ОСОБА_1 компенсацію моральної шкоди, що нанесена протиправними діями та незаконною бездіяльністю відповідача у сумі 3677, 00 грн.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 03 травня 2023 року відмовлено у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про визнання протиправної бездіяльності та стягнення грошової допомоги. Роз`яснено позивачеві право звернутись з відповідним позовом у порядку адміністративного судочинства.

Не погодившись з указаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не з`ясування всіх фактичних обставин справи, просив скасувати ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 03 травня 2023 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що у результаті помилкового тлумачення та неповного з`ясування обставин справи, необхідних для прийняття рішення, судом першої інстанції було застосовано норми чинного законодавства, які не підлягають застосуванню у даній справі з огляду на наступне.

Вказує, що цивільний позов заявника не містить вимоги про вирішення публічно-правового спору. Заявник, згідно з частиною першою ст. 16 Цивільного кодексу України, звернувся за захистом свого особистого майнового права та інтересу. Майнові права та законні інтереси позивача були порушені відповідачем внаслідок тривалого невиконання відповідачем деліктного (недоговірного) грошового зобов`язання цивільно-правового характеру, яке виникло у відповідача перед позивачем після вирішення між сторонами публічно-правового спору. Наголошує, що на час подання цивільного позову не було і на даний час немає публічно-правового спору, оскільки публічно-правовий спір у межах публічно-правових відносин між сторонами було завершено рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.12.2021 року у справі № o640/14879/21.Відповідач визнав дане рішення, після чого здійснив нарахування позивачу недоплаченої частини разової грошової допомоги до 05 травня 2021 року у сумі 7354,00 грн. Звертає увагу суду на те, що позивач не оспорює дане нарахування, а відповідач не заперечує свій обов`язок виплатити позивачу дану суму. Таким чином, вважає, що у даному конкретному випадку йдеться про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір. У відповідності з положеннями ст. 19 ЦПК України розгляд таких справ здійснюється в порядку цивільного судочинства.

Мотивує, що незаконна бездіяльність відповідача, що полягає у нездійсненні виплати позивачу грошей за зазначеним вище зобов`язанням, щодо якого відсутній спір, спричинила майнову шкоду та порушує майнові права позивача, передбачені п. 1 ст. 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., а також положеннями Цивільного кодексу України.

На думку апелянта,з огляду на викладене, твердження суду першої інстанції в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали про те, що бездіяльність відповідача щодо невиплати нарахованої за рішенням суду частини грошової допомоги не порушують приватних (майнових) прав позивача не відповідає дійсності та є помилковим. Зазначає, що правовідносини у справах, які наводить як приклад суд першої інстанції в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали, не є тотожними правовідносинам, що мають місце між позивачем і відповідачем по справі заявника даної апеляційної скарги, отже висновки Верховного Суду по вказаним справам не можуть бути використані для прийняття рішення по справі заявника.

Окрім того, апелянт також звертав увагу суду апеляційної інстанції на те, що 27 вересня 2021 року Солом?янський районний суд м. Києва у складі судді Букіної О.М., в повністю аналогічній справі про визнання бездіяльності того самого відповідача незаконною, стягнення нарахованої, але невиплаченої на той час частини щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у сумі 6800грн. та компенсації шкоди (справа 761/28210/21, провадження N° 2/760/10361/21), перевіривши виконання вимог статей 175, 177, 184, 185 ЦІК України в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, третя особа: Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), встановив, що позовна заява та додані до неї документи дають підстави для відкриття провадження у справі. Вказує, що таке неоднакове застосування Солом?янським районним судом норм процесуального та матеріального права нівелює принцип правової визначеності, що є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження учасникам справи було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Однак відзив на апеляційну скаргу на адресу суду не надходив.

У судовому засіданні представник відповідача просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Інші учасники справи, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи до суду не з`явилися, однак їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з такого.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що дана справа відноситься до юрисдикції адміністративних судів, оскільки предметом спору є оскарження бездіяльності Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат щодо невиплати частини грошової допомоги, які не порушують приватних (майнових) прав позивача, а вказані особи, здійснюючи владні управлінські функції порушують його права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Оцінюючи висновки суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.

Згідно з вимогами ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

При цьому, зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач у поданому позові фактично просить суд визнати незаконною бездіяльність суб`єкта владних повноважень щодо невиконання рішення адміністративного суду, та стягнути із суб`єкта владних повноважень на його користь грошові кошти, які рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.12.2021 року у справі №640/14879/21вже було зобов`язано суб`єкта владних повноважень нарахувати та виплатити.

За змістом статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначено обов`язковість судового рішення.

Відповідно до статті 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно з положеннями частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

В частині першій статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» йдеться про те, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З аналізу вищезазначених законодавчих норм убачається, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 686/23317/13-а.

Згідно статті 382 КАС України визначаються спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, зокрема, до них належать: зобов`язання суб`єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення та інше.

Відповідно до вимог статті 383 КАС України особа - позивач на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.

Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду у адміністративній справі.

Вищезазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Аналіз зазначених норм свідчить, що є наступні види судового контролю за виконанням судового рішення, такі як зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу (ст. 382 КАС України) та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (ст. 383 КАС України).

Таким чином встановлено, що належним способом захисту позивача щодо бездіяльності виконання рішення адміністративного суду є звернення до адміністративного суду першої інстанції з заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 806/2143/15 (адміністративне провадження № К/9901/5159/18) звертав увагу, що зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Крім того, Верховний Суд зазначив, що наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС (ст. 382 КАС України), який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

Звертаючись до суду із даним позовом, позивач вважав, що відповідач протиправно не виконує рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.12.2021 у справі №640/14879/21, а тому просив суд визнати таку бездіяльність відповідача протиправною. Окрім цього позивач просив стягнути із відповідача на його користь компенсацію майнової шкоди, що нанесена незаконною бездіяльністю відповідача у розмірі 7 354 грн. та моральної шкоди, що нанесена протиправними діями та незаконною бездіяльністю відповідача, у сумі 3 677 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги, у позовній заяві позивач посилається на статті 1173-1175 ЦК України, які регулюють порядок відшкодування шкоди завданої органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, їх посадовими особами, а також Відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування у сфері нормотворчої діяльності.

При цьому позивач вказує, що для ефективного захисту порушеного майнового права позивача необхідно ухвалення судового рішення про стягнення із відповідача на користь позивача нарахованих, але не виплачених позивачу грошових коштів у розмірі 7 354 грн.

Тобто, позивач фактично просить суд стягнути із відповідача не майнову шкоду, завдану бездіяльністю відповідача, а невиплачені грошові кошти присуджені рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.12.2021 року у вигляді недоплаченої грошової допомоги до 5 травня за 2020 ріку у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги.

Таким чином, звертаючись до суду із даним позовом, позивач фактично оскаржує бездіяльність відповідача, що мала місце під час виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.12.2021 у справі № 640/14879/21.

Однак, оскаржувана бездіяльність відповідача під час виконання судового рішення у адміністративній справі, відповідно до норм діючого законодавства, що регулює спірні правовідносини, може бути оскаржена лише відповідно до статті 383 КАС України.

Такий порядок оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, прийнятого на виконання судового рішення, є більш оптимальним для особи, яка вважає, що її права порушені, з огляду, зокрема, на положення частини п`ятої статті 383 КАС України, відповідно до якої, розгляд заяви про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень здійснюється судом протягом 10 днів, з дня її отримання.

Відповідно до частини шостої цієї статті, за наявності підстав для задоволення заяви, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону; у разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

Апеляційний суд також враховує, що винесення судового рішення, яке передбачає оцінку судового рішення прийнятого в іншій справі, буде суперечити статті 129-1 Конституції України.

З огляду на вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичного конфлікту та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 355/1648/15-а.

За вказаних обставин, апеляційний суд зазначає, що позивач у цій справі обрав спосіб захисту шляхом подання позову про визнання протиправною бездіяльності, вчиненої на виконання рішення суду, що ухвалене в порядку адміністративного судочинства.

Проте, спірні правовідносини між сторонами вже вирішені судом та перейшли до стадії виконання судового рішення.

Отже, у спірних правовідносинах наявні обставини, з якими стаття 383 КАС України пов`язує виникнення підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

Відповідно, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звертатися до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не подавати новий позов у порядку цивільного судочинства.

Підсумовуючи вище наведене, апеляційний суд зазначає, що вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, а також повторне стягнення суми яку уже було зобов`язано виплатити рішенням суду, в окремому судовому провадженні, тим більше у порядку цивільного судочинства, не розглядаються.

Тобто, якщо позивач вважав, протиправними рішення, дії чи бездіяльність відповідача, вчинені на виконання вищевказаного рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.12.2021 у справі № 640/14879/21, то він може звернутись до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача, а не пред`являти позов у порядку цивільного судочинства.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22 серпня 2019 року у справі № 522/10140/17.

При цьому, вимоги позивача щодо стягнення із відповідача нарахованої виплати, яку уже було зобов`язано виплатити рішенням адміністративного суду є по-перше повторним стягненням такої суми, по-друге така вимога розглядалася у адміністративному судочинстві та не може бути розглянута у цивільному судочинстві.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження у даній справі в порядку цивільного судочинства.

При цьому апеляційний суд роз`яснює позивачу право на звернення до адміністративного суду до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення у адміністративній справі).

Апеляційний суд відхиляє посилання апелянта на те, що Солом`янським районним судом м. Києва у справі № 761/28210/21, яка є аналогічною до справи, яка наразі переглядається апеляційним судом, було відкрито провадження, оскільки згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 29 серпня 2023 року провадження у цивільній справі № 761/28210/21 за позовом ОСОБА_1 до Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, третя особа: Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про визнання незаконною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, закрито та роз`яснено позивачу його право на звернення до Київського адміністративного суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення).

Ураховуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, порушення судом норм процесуального та матеріального права при його постановленні, на переконання апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи.

Згідно ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу, а судове рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала суду не підлягає скасуванню, як така, що постановлена з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 03 травня 2023 року - залишити без задоволення.

Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 03 травня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова