Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
провадження №2/279/1194/23
Справа № 279/4066/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2023 року м.Коростень Житомирської області

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області у складі судді Волкової Н.Я., з секретарем Волкович Н.В., розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу №279/4066/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області про зміну місця проживання малолітньої дитини, стягнення аліментів, припинення стягнення аліментів за рішенням суду,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про зміну місця проживання малолітньої дитини, стягнення аліментів, припинення стягнення аліментів за рішенням суду, в якому зазначив, що з ОСОБА_2 проживали у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають спільну малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області шлюб між ним та відповідачкою було розірвано, визначено місцем проживання сина ОСОБА_3 місце проживання матері. Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області по справі №279/11562/15-ц з позивача було стягнуто на користь відповідача аліменти на утримання спільної дитини, проте на даний час грошові кошти батька та дитини у виді пенсії відповідачка використовує на власний розсуд. В лютому 2022 року мати дитини ОСОБА_3 покинула сина, особу з інвалідністю з дитинства та виїхала до Польщі, дитину залишила, пояснюючи тим, що дитині потрібні грошові кошти, крім того, належним чином не забезпечує дитину, яка весь час проживає з позивачем та перебуває на його повному утриманні. Оскільки відповідачка декілька разів висловлювалась з погрозами, що забере дитину, а у позивача створені всі соціально-побутові умови проживання, збереження психічного, фізичного, духовного та розумового розвитку дитини, вважає за необхідне визначити місце проживання дитини разом з ним. Крім того, відповідач зобов`язана утримувати дитину, а у добровільному порядку буде ухилятись від матеріального утримання, тобто від сплати аліментів.

Просить визначити (змінити) місце проживання малолітньої дитини з ним, припинити стягнення аліментів з нього на користь відповідачки та стягнути з відповідачки на його користь аліменти на утримання малолітнього сина.

Позивач подав письмову заяву, в якій просив розгляд справи здійснювати без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представник третьої особи подала письмову заяву, в якій просила розглядати справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.

Відповідач причини неявки не повідомила, відзиву на позов, інших заяв, заперечень чи клопотань не надала. Про розгляд справи суд повідомляв відповідача за місцем реєстрації, через оголошення на сайті судової влади.

За таких обставин справу розглянуто у відсутність сторін, без фіксації технічними засобами, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Судом встановлено, що сторони знаходились в зареєстрованому шлюбі з 19.11.2011 року, мають малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 12.10.2018 шлюб між сторонами було розірвано та спільну дитину залишено проживати разом з матір`ю. Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 10.12.2015 року з позивача було стягнуто на користь відповідача аліменти на утримання спільної дитини у розмірі 1/4 частини всіх його доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

З вересня місяця 2022 року спільна дитина сторін постійно проживає з позивачем та перебуває на його повному утриманні.

Згідно акту обстеження службою у справах дітей виконавчого комітету Коростенської міської ради від 22.06.2023 року стан умов проживання позивача задовільний, кімнати облаштовані меблями, необхідною технікою, чисто, затишно, для виховання та розвитку дитини створені всі умови.

Відповідач вказані обставини не заперечила та не спростувала.

Відповідно до ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. На підставі статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч.1 статті 18, ч.1 статті 27 про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Стаття 9 Конвенції про права дитини зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. За висновками Європейського суду з прав людини, між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (справа «Хант проти України», № 31111/04, пункт 54, рішення від 07 грудня 2006 року).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікованаПостановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 XII78912 та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки, або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо. Статтею 157 СК України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до ч.1,ч.2 статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що з позивача на користь відповідача стягуються аліменти на утримання спільної малолітньої дитини. Зазначене рішення набрало законної сили.

У частині першій статті 10 СК України зазначено, що якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону).

Відповідно до ч.4 ст.273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Зазначена норма не визначає чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, а тому ними можуть бути будь-які обставини, що з урахуванням інтересів дитини змінюють обов`язок щодо сплати цих платежів.

Судом встановлено, що малолітня дитина ОСОБА_3 проживає разом та перебуває на утриманні батька ОСОБА_1 , про що свідчать досліджені письмові докази, відтак після набрання рішенням суду законної сили, яким з позивача стягнуто аліментів на користь відповідача на утримання їх спільної дитини.

Враховуючи те, що малолітній син проживає разом із батьком, добросовісне виконання ним батьківських обов`язків, створення для дитини необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення йому усім необхідним, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визначення місця проживання дитини з батьком, що за встановлених судом обставин найбільш відповідає інтересам дитини та має першочергове значення при вирішенні зазначеного спору та те, що на даний час малолітній син перестав проживати з матір`ю, а проживає з батьком, тобто змінився сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, та особи, яка їх одержує, тому, враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом припинення примусового стягнення на користь матері аліментів, бо сімейний стан платника аліментів та особи, що їх одержує змінився, а саме, дитина проживає з батьком.

Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення повноліття. Частиною 2 ст.182 СК України визначено, що мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Заперечень щодо наявності такої можливості відповідач не подала.

Враховуючи вищевказані встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення.

У відповідності до ч.6 ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 3220,80 грн. (дві вимоги).

На підставі викладеного, ст. 263-265, 273 ЦПК України, ст.10, 141, 157, 160, 161, 180 СК України, ст. 51 Конституції України,

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги задовольнити. Місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінити та визначити місцем проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнення аліментів з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 10.12.2015 року припинити.

Стягувати щомісячно з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини всіх видів доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 3220 (три тисячі двісті двадцять) гривень 80 копійок судового збору.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в 30-денний строк, який обчислюється з дня проголошення (складення) рішення. Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення (складення), має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а в разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не було скасовано .

Сторони:

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Третя особа: Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області, місце знаходження: 11501, Житомирська область, м.Коростень, вул.Грушевського, 22, .

Суддя Волкова Н.Я.