К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2023 року місто Київ

справа № 757/60429/21-ц

апеляційне провадження № 22-ц/824/3123/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Головачова Я.В.,

суддів: Нежури В.А., Невідомої Т.О.,

за участю секретаря судового засідання: Осінчук Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 , подані представником ОСОБА_2 , на рішення Печерського районного суду міста Києва у складі судді Бусик О.Л. від 17 листопада 2022 року; ухвалу Печерського районного суду міста Києва у складі судді Бусик О.Л. від 5 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго", акціонерного товариства "К.Енерго" про зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до КП "Київтеплоенерго", АТ "К.Енерго"про зобов`язання вчинити дії, посилаючись на те, що вона є власницею квартири АДРЕСА_1 .

Послуги з постачання централізованого опалення та гарячого водопостачання у зазначеному будинку надавалися ПАТ "Київенерго", правонаступником якого є АТ "К.Енерго", а з 1 травня 2018 року КП "Київтеплоенерго" набуло статусу теплопостачальної організації та функцій виконавця послуг з централізованого опалення та їй відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 .

ОСОБА_1 вказує, що вона регулярно, щомісячно та в повному обсязі сплачує за комунальні послуги, в сумах, нарахованих постачальником і на основі показників загальнобудинкового лічильника, однак відповідачами всупереч законодавчим та

нормативним актам здійснюється нарахування заборгованості, зокрема, не на її ім`я та не на присвоєний їй особовий рахунок, не беруться до уваги здійснені оплати, а не дивлячись на те, що за жовтень 2017 року їй нарахована і оплачена сума 653 грн. 90 коп., проте за листопад 2017 року квитанція містила суму боргу (перерахунок) в розмірі 11 274 грн. 97 коп., а станом на червень 2021 року борг вже становив 17 279 грн. 41 коп., крім того всупереч Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID 19) " нараховуються 3 % річних і інфляційні втрати, проте на яку суму боргу та за який період не вказано, в результаті чого загальна сума заборгованості становить 26 662 грн. 48 коп.

Посилаючись на те, що у позивача наявна переплата в розмірі 4 982 грн. 39 коп., у відповідача відсутні правові підстави для здійснення перерахунку та донарахування їй заборгованості, в тому числі й за інших невідомих осіб, з урахуванням заяви про зміну предмета позову, ОСОБА_1 просила визнати заборгованість за комунальні послуги з централізованого опалення, що виникла з 1 вересня 2021 року за її особовим рахунком № НОМЕР_1 у розмірі 26 662 грн. 48 коп. безпідставно нарахованою; зобов`язати КП "Київтеплоенерго" та АТ "К.Енерго" списати з її особового рахунку донараховану заборгованість в розмірі 26 662 грн. 48 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 17 листопада 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем обрано неналежний і неефективний спосіб захисту.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 5 грудня 2022 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення залишено без задоволення.

Ухвала суду мотивована тим, що понесені позивачем витрати на правничу допомогу не підлягають стягненню з відповідача, оскільки у задоволенні позову було відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційнихскарг

У поданихапеляційних скаргахпредставник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Печерського районного суду міста Києва від 17 листопада 2022 року і ухвалити нове рішення про задоволення позову; ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 5 грудня 2022 року скасувати та стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 5 500 грн.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційніскарги

Скаржник зазначає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про неналежний спосіб захисту прав позивача та безпідставно зазначив, що на спірні правовідносини поширюється дія Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову

звітність в Україні"; не надав жодної оцінки доводам позовної заяви щодо відсутності заборгованості за надані житлово-комунальні послуги та наявності підстав для зобов`язання відповідача вчинити певні дії. Незаконність рішення суду першої інстанції є підставою для перегляду питання щодо розподілу судових витрат та їх стягнення з відповідача.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

КП "Київтеплоенерго" у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що суд першої інстанції ухвалив законне і обґрунтоване судове рішення, а тому підстави для його скасування відсутні.

АТ "К.Енерго" відзив на апеляційну скаргу не подало.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції підтримала апеляційні скарги з наведених в них підстав та просила їх задовольнити.

Представник КП "Київтеплоенерго" - Кравець Т.П. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційних скарг та просила залишити рішення суду першої інстанції без змін.

АТ "К.Енерго" в суд апеляційної інстанції не з`явилося, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялося належним чином. З урахуванням положень частини 2 статті 372 ЦПК України його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_1 .

24 квітня 2018 року Київською міською радою прийнято рішення № 517/4581 про завершення укладеної з ПАТ "Київенерго" Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу міста Києва від 27 вересня 2001 року. Майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, повернене з володіння та користування ПАТ "Київенерго" після припинення вищезазначеної Угоди, 30 квітня 2018 року закріплено на правах господарського відання за КП "Київтеплоенерго". З 1 травня 2018 року ПАТ "Київенерго" припинило діяльність у сфері теплопостачання, про що було повідомлено на офіційному сайті ПАТ "Київенерго" та у газеті "Хрещатик" від 4 травня 2018 року № 48(5099) про припинення дії пропозиції (публічної оферти) мешканцям житлових будинків місто Києва відносно укладення Договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води населенню.

Зазначена інформація міститься у відкритому доступі за посиланням https://kmr.gov.ua/sites/default/files/517-4581.pdf.

Таким чином, до травня 2018 року послуги з центрального опалення та гарячого водопостачання в будинку позивача надавались ПАТ "Київенерго" (АТ "К.Енерго"), а після - КП "Київтеплоенерго".

Як убачається з квитанції ПАТ "Київенерго" для сплати за послугу з централізованого опалення квартири АДРЕСА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_1 за листопад 2017 року, позивачу визначено до сплати 13 392 грн. 97 коп., з яких перерахунок становить 11 274 грн. 97 коп.

При цьому, в такій же квитанції за квітень 2018 року борг ОСОБА_1 визначено в сумі 17 279 грн. 41 коп.

В той же час, відповідно до рахунку-повідомлення КП "Київтеплоенерго" станом на 1 червня 2018 року, як виконавцем послуг за централізоване опалення квартири позивача, здійснено нарахування суми до сплати, а також зазначено про борг позивача перед ПАТ "Київенерго" в розмірі 17 279 грн. 41 коп.

Відповідно до рахунку-повідомлення КП "Київтеплоенерго" станом на 1 вересня 2021 року у позивача наявна заборгованість за послуги централізованого опалення в розмірі 23 403 грн. 93 коп., трьох процентів річних - 953 грн. 21 коп. та інфляційних втрат - 2 305 грн. 34 коп.

У червні 2021 року представник позивача звернувся до КП "Київтеплоенерго" з адвокатським запитом про надання відомостей щодо щомісячних сум, які нараховувалися/ надходили для сплати за послуги з централізованого опалення квартири АДРЕСА_1 .

Згідно відповіді КП "Київтеплоенерго" від 23 червня 2021 року № 30/3/2/9181, йому передано право вимоги за спожиту послугу з централізованого опалення, в тому числі й за особовим рахунком позивача на суму 17 279 грн. 41 коп. За період з 1 травня 2018 року по 30 червня 2018 року за вказаним особовим рахунком не надійшло жодного платежу.

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційнихскарг, перевіривши законність і обґрунтованість ухвалених рішеньв цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційнаскарга на рішення судупідлягає частковому задоволенню, а на ухвалу - не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорення. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є припинення дії, яка порушує право.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Ці право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 38), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 4 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (пункт 72), від 13 жовтня 2020 року у справі № 369/10789/14-ц (пункт 7.37), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (пункт 98), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (пункт 9.1), від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17 (пункт 55), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункт 73), від 29 червня 2021 року у справі № 916/964/19 (пункт 7.3)).

Для належного захисту інтересу від юридичної невизначеності у певних правовідносинах особа може на підставі пункту 1 частини 2 статті 16 ЦК України заявити вимогу про визнання відсутності як права вимоги в іншої особи, що вважає себе кредитором, так і свого кореспондуючого обов`язку (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.12) та від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 57)).

Вимога про визнання боргу безпідставним є вимогою про визнання відсутності права відповідача донарахувати вартість спожитих послуг та відсутності обов`язку позивача, який кореспондує вказаному праву, з оплати боргу, що виник унаслідок донарахування. Така вимога є ефективним способом захисту інтересу позивача в юридичній визначеності у спірних правовідносинах.

Крім того, ефективним способом захисту прав позивача є і вимога зобов`язати відповідача списати з її особового рахунку донараховану заборгованість. Така вимога є вимогою про примусове виконання обов`язку в натурі (пункт 5 частини другої статті 16 ЦК України). Її можна заявити як разом із вимогою про визнання боргу безпідставним, так і окремо.

Задоволення вимоги зобов`язати постачальника списати з особового рахунку донараховану заборгованість може бути способом захисту права споживача на мирне володіння майном (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції). Якщо споживач не має наміру сплачувати борг (тому, що не згоден із його існуванням; тому, що постачальник пропустив позовну давність для стягнення боргу у судовому порядку, тощо), а постачальник і не списує борг з особового рахунку на вимогу споживача, і не звертається до суду за його стягненням, то споживач буде надалі одержувати від постачальника рахунки із зазначенням боргу. Таке відображення спірного боргу в особовому рахунку може спровокувати споживача на помилкову сплату коштів всупереч його волі.

Задоволення вимоги зобов`язати постачальника списати з особового рахунку споживача донараховану заборгованість унеможливить виставлення цим постачальником рахунків на суму боргу. Тоді як списання постачальником суми боргу з особового рахунку споживача на письмову вимогу останнього (у позасудовому порядку) не позбавляє постачальника права звернутися до суду з вимогою про стягнення боргу, якщо суд не визнав цей борг безпідставним.

Вимога про скасування боргу по суті є вимогою про припинення правовідношення (пункт 7 частини 2 статті 16 ЦК України): якщо особа вважає, що її борг існує (тобто існує і правовідношення, змістом якого є право кредитора вимагати сплати боргу та кореспондуючий обов`язок боржника), вона може просити суд цей борг скасувати (тобто припинити зазначене правовідношення) з підстав, передбачених законом. Водночас у цій справі позивач вважає, що борг відсутній.

Подібні правові висновки викладені у постанові Верховний Суд від 3 жовтня 2018 року у справі № 529/613/17-ц, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтні 2021 року у справі № 766/20797/18.

Суд першої інстанції наведеного вище не врахував, а тому дійшов помилкового висновку щодо неналежно обраного позивачем способу захисту.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII "Про житлово-комунальні послуги" (далі - Закон).

Статтею 1 вказаного Закону врегульовано, що житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до статті 5 Закону до житлово-комунальних послуг належать: житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком; комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Згідно з пунктом 5 частини 2 статті 7 Закону споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорам та інформувати управителя, виконавців комунальних послуг про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, у випадках та порядку, передбачених договором.

Відповідно до статті 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а

також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України (далі - Правила).

Згідно з пунктом 7 зазначених Правил власник квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

За правилами частини 4 статті 319, статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статей 156, 162 ЖК України власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки.

Засади забезпечення комерційного, у тому числі розподільного, обліку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та забезпечення відповідною обліковою інформацією споживачів таких послуг визначені Законом України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання".

Згідно з частиною 1 статті 4 Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" оснащення окремих приміщень у будівлях вузлами розподільного обліку/приладами - розподілювачами теплової енергії та обладнанням інженерних систем для забезпечення такого обліку здійснюється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, та не потребує розроблення проектної документації, видачі технічних умов та інших вимог до встановлення вузла розподільного обліку, погодження з державними органами, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими особами, оператором зовнішніх інженерних мереж, виконавцем відповідної послуги.

Відповідно до частини 7 статті 4 Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" вузли розподільного обліку теплової енергії у випадках, коли це технічно неможливо, не встановлюються.

У такому разі для визначення обсягу теплової енергії, спожитої на потреби опалення, на всіх опалювальних приладах (крім розташованих у приміщеннях (місцях) загального користування багатоквартирних будинків) особами, визначеними частинами другою і третьою цієї статті, повинні бути встановлені прилади - розподілювачі теплової енергії, крім випадків, коли це економічно недоцільно.

Статтею 11 Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" встановлено, що зняття показань вузлів комерційного обліку щомісяця здійснюється виконавцем комунальної послуги або визначеною власником (співвласниками) іншою особою, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, у присутності споживача або його представника (представника об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, управителя багатоквартирного будинку), якщо інше не передбачено договором. Зняття показань вузлів розподільного обліку, а також приладів - розподілювачів теплової енергії здійснюється споживачами, якщо інше не передбачено договором.

У разі недопущення споживачем (його представником) виконавця або іншої особи, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, до відповідного вузла обліку/приладів - розподілювачів теплової енергії для зняття показань або в разі ненадання у визначений договором строк споживачем виконавцю показань відповідного вузла обліку/приладів - розподілювачів теплової енергії, якщо такі показання згідно із законом або договором зобов`язаний знімати споживач, для цілей комерційного або розподільного обліку виконавцем комунальної послуги протягом трьох місяців приймається середньодобове споживання таким споживачем відповідної комунальної послуги за попередні 12 місяців (для послуг з теплопостачання - за середнім споживанням попереднього опалювального періоду).

У разі відсутності інформації про показання вузлів обліку та/або недопущення споживачем виконавця або іншої особи, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, до відповідного вузла обліку/приладів - розподілювачів теплової енергії для зняття показань після закінчення тримісячного строку з дня недопуску виконавець комунальної послуги зобов`язаний здійснювати розрахунки з такими споживачами як із споживачами, приміщення яких не оснащені вузлами розподільного обліку.

Після відновлення надання показань вузлів обліку такими споживачами виконавець відповідної комунальної послуги або інша особа, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, зобов`язані провести перерахунок із споживачем, а для вузлів розподільного обліку - з усіма споживачами будівлі.

Згідно частини 1 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Одним з основних принципів цивільного судочинства є принцип диспозитивності, що передбачено у пункті 5 частини 3 статті 2 та статті 13 ЦПК України, за яким суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень частини 3 статті 12, частини статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до частини 1 статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

У частині 1 статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, у квартирі позивача не встановлено індивідуальний лічильник теплової енергії, що є наслідком проведення відповідачем періодичних перерахунків та донарахувань за загальнобудинковими показниками спожитих комунальних послуг.

Суд апеляційної інстанції вважає, що позивачем не надано достатніх та безумовних доказів, які б підтверджували неправомірність проведення відповідачем перерахунків, внаслідок чого позовні вимоги є недоведеними.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що: оскаржене рішення суду першої інстанції ухвалене частково без додержання норм процесуального права; апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково; рішення суду змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови, а в іншій частині залишити без змін.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки за результатами апеляційного перегляду вимоги заявника по суті не задовольняються, розподіл судових витрат не здійснюється, а тому ухвала Печерського районного суду міста Києва від 5 грудня 2022 року підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Печерського районного суду міста Києва від 17 листопада 2022 року задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , наухвалу Печерського районного суду міста Києва від 5 грудня 2022 року залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 17 листопада 2022 року змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 5 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: