Справа № 346/1342/23
Провадження № 2/346/840/23
06 листопада 2023 р.м. Коломия
Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі:
головуючої судді Третьякової І.В.,
секретаря судових засідань Дутчак Х.В.,
позивача - ОСОБА_1 ,
представника позивача - ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломия Івано-Франківської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Орган опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Коломийської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, -
17.03.2023 року ОСОБА_1 звернувся до Коломийського міськрайонного суду з позовом в якому вказав, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , в якому у них народилася донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 11.01.2020р. шлюб між сторонами було розірвано, малолітню доньку залишено проживати разом з батьком. Позивач зазначає, що після припинення шлюбних відносин відповідачка стала ухилятися від виконання своїх батьківських обов`язків, перестала приділяти увагу своїй донці, піклуватися про її фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не спілкується з дитиною, не створює умов для отримання належної освіти, матеріальне не забезпечує. Неодноразово ОСОБА_1 намагався достукатися до материнського серця ОСОБА_3 та пояснити їй, що важливим у житті дитини є участь, присутність та підтримка матері. Однак, відповідачка всі звернення свого колишнього чоловіка ігнорувала і дитині належної уваги не приділяла. Також ОСОБА_1 вказує, що жодного разу не перешкоджав доньці у спілкуванні з матір`ю, а навпаки робив все для того щоб дитина могла більше часу проводити з нею. Проте, ОСОБА_3 не здійснювала жодних дій аби ОСОБА_4 могла відчути материнську любов і підтримку. За даних обставин, позивач просив позбавити відповідачку батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнути з ОСОБА_3 на його користь аліменти на утримання ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі у розмірі 2000,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.
Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05 червня 2023 року відкрито загальне провадження у цивільній справі. Зобов`язано Орган опіки та піклування подати до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору.
Ухвалою суду від 05.09.2023р. підготовче провадження у справі було закрито та призначено справу до розгляду по суті.
В судовому засіданні ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та пояснив, що у 2020 році його шлюб з відповідачкою був розірваний. Ще до розірвання шлюбу вони почали проживати окремо. Після припинення шлюбних відносин дружина виїхала жити до м. Надвірна, а після ухвалення рішення суду, повторно вийшла заміж та змінила своє прізвище на ОСОБА_3 . Їхній спільній доньці відповідачка жодної уваги не приділяє, не дзвонить, не приїздить, не вітає ОСОБА_4 на свята та День народження, матеріально також жодним чином не допомагає. Позивач самостійно утримує доньку, займається її розвитком та навчанням, відвідує батьківські збори, забезпечує її фізичний та духовний розвиток. Навіть під час спільного проживання сторін, ОСОБА_3 не цікавилася донькою, дитину в садок та школу записував батько, постійно відводив її до навчальних закладів та забирав, укладав декларацію з сімейним лікарем та турбувався про її стан здоров`я. Деякий час донька займалася образотворчим мистецтвом, і саме він знаходив відповідний заклад для навчання доньки. На теперішній час, позивач разом з дитиною проживає у будинку своєї матері, а його мати проживає в його будинку, оскільки вони помінялися житлом.
Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримала та пояснила, що з 2019 року дитина фактично проживає разом з батьком. Мати участі у житті та вихованні доньки не приймає, її розвитком не цікавиться, а тому підлягає позбавленню батьківських прав на підставі п.2 ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України. Крім цього, вказала, що ОСОБА_3 є працездатною здоровою особою і повинна сплачувати аліменти на утримання своєї доньки, оскільки в добровільному порядку відповідачка матеріально дитині не допомагає.
Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та у встановленому законом порядку.
Неповнолітня ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що навчається в сьомому класі Коломийської філії №3 Коломийського ліцею №4 ім. Сергія Лисенка. Дівчинка проживає разом з батьком з 2019 року, а місце перебування її матері їй невідоме. До доньки ОСОБА_3 дзвонить дуже рідко, а останнього разу ОСОБА_4 бачила її три роки тому, коли навчалася в четвертому класі і мати несподівано приїхала до неї в школу. Нещодавно у ОСОБА_4 був День народження, але мати не приїздила і не телефонувала, в жодний спосіб її не привітала та подарунок не надсилала. Також дівчинка зазначила, що мама ніякі із своїх батьківських обов`язків не виконує, все для неї робить лише батько, купує одяг, шкільне приладдя, мобільний телефон, оформив банківську карту та дає кишенькові гроші, і їй з ним добре. В будинку. Де вона проживає з батьком. В неї є власна кімната обладнана всім необхідним.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, відзив на позовну заяву до суду не подавала, клопотань про відкладення розгляду справи або розгляд справи за відсутності відповідача до суду не надходило. Про час та місце розгляду справи ОСОБА_3 була повідомлена своєчасно та належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.
Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, на місці ухвалив: слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст. ст. 280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач в судовому засіданні не заперечував.
Заслухавши пояснення позивача та його представника, опитавши неповнолітню ОСОБА_4 , дослідивши матеріали справи та оцінивши представлені докази, суд прийшов до наступного висновку.
Фактичні обставини встановлені судом.
З матеріалів справи слідує, що 20 квітня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Коломия Коломийського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області був зареєстрований шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , актовий запис № 101.
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 являються батьками неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 11.01.2020р. шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був розірваний. Малолітню доньку сторін - ОСОБА_4 після розірвання шлюбу залишено з батьком.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , ОСОБА_3 13 червня 2020 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_8 та змінила своє дошлюбне прізвище на « ОСОБА_3 ».

Відповідно до довідки про склад сім`ї,. виданої ОСББ «Бандери 11» 222000.02.2023р., ОСОБА_1 зареєстрований в АДРЕСА_1 . Разом з ним зареєстрована його донька ОСОБА_4 .

Згідно характеристики наданої адміністрацією навчального закладу, ОСОБА_1 являється приватним підприємцем і саме він на даний момент активно виконує основну функцію грошового забезпечення доньки. ОСОБА_1 проявив себе, як інтелігентний, виважений, спокійний, урівноважений чоловік. Він активно займається вихованням доньки, постійно на зв`язку з класним керівником. Особливу увагу приділяє навчанню доньки, цікавиться її успішністю, спілкується з вчителями-предметниками, допомагає у виконанні домашнього завдання. Пан ОСОБА_1 допомагає школі у вирішенні деяких проблем (облаштування укриття), не залишається байдужим до загальношкільних і класних благодійних акцій «Зігрій солдата», «Допоможи воїну» та інші. ОСОБА_4 завжди має охайний вигляд, неконфліктна, спокійна. Однокласники ставляться до неї з повагою. Взаємини між батьком та донькою теплі та демократичні. Батько є авторитетом для своєї доньки.

Згідно листа в.о. директора КНП КМР «КМЦ ПМСД» від 08.03.2023р. №240/01-16, дитина ОСОБА_4 перебуває під медичним спостереженням у лікаря загальної практики - сімейного лікаря амбулаторії ЗП-СМ № 5 ОСОБА_10 . Відповідно до інформації сімейного лікаря ОСОБА_10 стан здоров`я дитини задовільний. За інформацією лікаря, під час візитів дитину супроводжує батько ОСОБА_1 .

Рішенням виконавчого комітету Коломийської міської ради від 23.08.2023р. № 212 було затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 по відношенню до неповнолітньої доньки ОСОБА_4 .

Згідно, затвердженого вищевказаним рішенням, висновку вбачається, що 16.06.2023р. комісією з працівників служби у справах дітей Коломийської міської ради проведено обстеження умов проживання сім`ї ОСОБА_1 в АДРЕСА_2 . Квартира складається х 2-х кімнат, кухні, коридору, ванної кімнати та комори. В ході обстеження встановлено, що ОСОБА_1 проживає разом з донькою ОСОБА_4 . Батько створив належні умови для проживання дитини. Малолітня дитина має визначене місце для сну, навчання та проведення дозвілля. Дитина забезпечена необхідним одягом, взуттям, засобами гігієни, канцтовари, іграшками та повноцінним харчуванням. Питання про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 по відношенню до її малолітньої дитини розглядалося на засіданнях комісії з питань захисту прав дитини 28.06.2023р. та 26.07.2023р., мама жодного разу на засідання комісії не з`явилася, зв`язок за вказаним номером відсутній. На засіданні комісії ОСОБА_1 повідомив, що ОСОБА_3 взагалі не цікавиться розвитком, навчанням та здоров`я своєї доньки, тобто ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. З метою повного вивчення питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 працівниками служби у справах дітей було надіслано запит до служби у справах дітей Надвірнянської міської ради за зареєстрованим місцем проживання відповідачки. Однак, в отриманій відповіді було зазначено, що місце проживання матері не відомо. Враховуючи дані обставини, комісія дійшла висновку про доцільність позбавлення громадянку ОСОБА_3 батьківських прав по відношенню до її доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частина першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частин першої, другої статті 3 Конвенції про права дитини права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення наведених норм права дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини.

Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58).

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).

У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

У статті 12 Конвенції про права дитини встановлено, що держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, при чому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою під час будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.

Стаття 171 СК України передбачає, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

В даній справі суд враховує, що після припинення подружніх відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та розірвання їхнього шлюбу, спільна малолітня донька сторін залишилася проживати разом з батьком. Мати змінила своє місце проживання, стала проживати в іншому населеному пункті та майже повністю припинила спілкування з дитиною. Як зазначила малолітня ОСОБА_4 , ОСОБА_3 лише інколи телефонує їй, а останнього разу дівчинка бачила маму понад три роки тому. Таким чином, відповідач материнської уваги та турботи до своєї доньки не проявляє, станом її здоров`я не переймається, медичні заклади з дівчинкою не відвідує, успіхами в навчанні не цікавиться, до школи доньки не приходить, матеріально не допомагає, одяг та інші необхідні речі не купує, на День народження не вітає, подарунки не робить. Вказані обставини свідчать про те, що мати повністю зникла з життя дитини, а всі обов`язки по вихованню, навчанню та утриманню неповнолітньої ОСОБА_4 здійснює лише батько, позивач у справі..

В зв`язку з цим, суд вважає доведеними ті обставини, що відповідач тривалий час не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі.

Відтак, суд приходить до висновку, що зібрані у справі письмові докази в сукупності з поясненнями позивача та неповнолітньої ОСОБА_4 в повній мірі доводять умисне ухилення ОСОБА_3 від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, що згідно п. 2 ст. 164 СК України є підставою для позбавлення її батьківських прав.

Встановивши вищевикладені обставини, суд дійшов переконання, що позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно її неповнолітньої доньки ОСОБА_4 відповідатиме інтересам дитини, а тому позовні вимоги в цій частині слід задовольнити.

При цьому, суд вважає необхідним зазначити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Відповідно до ч.2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина перша статті 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України).

Згідно ч.3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

Оскільки позов в частині позбавлення батьківських прав задовольняється, а особа, позбавлена батьківських прав не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини, суд, врахувавши обставини, визначені ст. 182 СК України, а також взявши до уваги надане позивачу право вибору способу стягнення аліментів, яке ОСОБА_1 було обрано в твердій грошовій сумі, прийшов до висновку, що з відповідача слід стягнути аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_4 в розмірі по 2000,00 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 17.03.2023р. і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Виходячи з положень вищевказаної норми, з відповідача на користь держави підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 1073,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.. 141, 150, 155, 164-166, 169, 171, 180, 182, 191 СК України, ст.ст. 12, 81, 89, 137, 141, 263-265, 279, 354-355 ЦПК України, суд ,-

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити повністю.

Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 батьківських прав стосовно неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 ) аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень щомісячно, починаючи стягнення з 17.03.2023р. і до досягнення дитиною повноліття.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 ) судовий збір в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок на користь держави, на рахунок: отримувач коштів: ГУК у м.Києві/ м.Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: UA0026001; код класифікації: 22030106.

Відповідно до ч.6 ст. 164 СК України, рішення суду після набрання ним законної сили надіслати органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду безпосередньо або через Коломийський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10 листопада 2023 року

Суддя Третьякова І. В.