РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2023 року

м. Рівне

Справа № 569/6239/22

Провадження № 22-ц/4815/1062/23

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Шимківа С.С.,

суддів: - Боймиструка С.В., Гордійчук С.О.

секретар судового засідання - Мороз А.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог

щодо предмета спору - Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської

міської ради

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу, яка подана представником ОСОБА_2 - адвокатом Воронюк Катериною Юріївною на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 07 липня 2023 року (ухвалене у складі судді Кучиної Н.Г.; повний текст рішення виготовлено 10 липня 2023 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про визначення місця проживання дитини, -

в с т а н о в и в :

24 травня 2022 року ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Басюка Олександра Петровича звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про визначення місця проживання дитини.

Позовні вимоги обґрунтована тим, що між нею та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції 11 листопада 2011 року, актовий запис №1789, який рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 26.11.2018 року розірвано.

Від шлюбу сторони мають малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на сьогоднішній день проживає разом з матір`ю.

Позивачка зазначає, що в межах справи про розірвання шлюбу судом не вирішувалося питання щодо визначення місця проживання доньки позивача та відповідача.

Зважаючи на те, що відповідач окрім сплати аліментів, жодним чином не приймає участь у вихованні дитини, не бажає бачитися з дитиною, попри те, що розпорядження Рівненського міського голови визначено спосіб побачення відповідача з дитиною, передача йому дитини для постійного проживання є недопустимою, адже це в першу чергу негативно відобразиться на морально психологічному стані дитини. При цьому, позивач переконана, що у випадку постійного проживання з відповідачем, їх спільна дитина не матиме належного виховання, догляду та розвитку. Тому вважає, що в інтересах дитини необхідно визначити її місце проживання разом з матір`ю.

Просила суд визначити місце проживання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 .

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 07 липня 2023 року позов Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про визначення місця проживання дитини задоволено.

Визначено місце проживання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 .

Роз`яснено сторонам ч. 3 ст. 157 СК України та попереджено позивача ОСОБА_1 про неприпустимість вчинення перешкод спілкуванню батька ОСОБА_2 з донькою ОСОБА_3 .

Рішення мотивовано тим, що враховуючи обставини справи, вік дитини, думку дитини, висловлену в судовому засіданні, особисту прихильність дитини до матері, а також для забезпечення її прав та інтересів, суд дійшов висновку про те, що місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 має бути визначено разом із матір`ю, враховуючи тривалість та сталість проживання з нею та сформованість стосунків з іншими членами сім`ї, створення матір`ю сприятливих умов для проживання доньки, гармонійного психологічного розвитку що, в свою чергу, не вплине на реалізацію батьком своїх прав на участь у вихованні дитини.

Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, представник ОСОБА_2 - адвокатом Воронюк Катерина Юріївна оскаржила його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі зазначає, що умови в яких проживає позивачка не можуть забезпечити їх спільній доньці гідне та щасливе проживання, де у дитини буде власний простір та можливість розвиватися. Адже однокімнатна квартира, в якій проживає позивачка з донькою, є квартирою старого планування, невеликої площі.

Крім цього, в квартирі проживають, ще чотири зареєстровані особи та новий чоловік позивачки, що підтверджує відсутність належних умов для проживання їх спільної доньки.

Звертає увагу на те, що умови його проживання є суттєво кращими ніж позивачки: він проживає у двохкімнатній квартирі, площею 75 кв.м, що розташована поруч зі школою доньки.

Він має високий дохід, що дозволить забезпечити для дитини найкращі умови життя: якісну освіти, гуртки для розвитку, медичне забезпечення, якісний відпочинок та стабільну психологічну підтримку.

Позивачка перешкоджає у його спілкуванні з дитиною та не виконує розпорядження Рівненського міського голови № 60 від 15.02.2019 року "Про визначення способу участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї".

В порушення вимог чинного законодавства, а саме ч. 2 ст. 75 ЦПК України, суд не роз`яснив прав відповідача щодо залучення до участі у справі перекладача.

Додає, що через перешкоджання позивачкою у побаченнях з дитиною, у майбутньому донька не буде сприймати його як рідного батька та втратить з ним емоційний та родинний зв`язок.

Просить суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким визначити місце проживання доньки - ОСОБА_3 разом із батьком - ОСОБА_2 .

11 жовтня 2023 року представник ОСОБА_1 адвокат Оспанов Роман Олегович подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому покликається на законність оскаржуваного рішення.

Вказує, що попри те, що у квартирі, де проживає позивачка з дитиною зареєстровано п`ять осіб, фактично крім позивачки з донькою та чоловіком - ОСОБА_4 інші особи там не проживають.

Донька сторін ОСОБА_5 , допитана в судовому засіданні, висловила суду своє бажання проживати разом із матір`ю.

Орган опіки та піклування не зміг обстежити умови проживання ОСОБА_2 , що виключає можливість доводити наявність належних умов для проживання там доньки.

Просить суд про залишення оскаржуваного рішення без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони по справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , актовий запис №758 (а.с. 5).

Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради № 08-4142 від 09.12.2022 року щодо визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , враховуючи інтереси дитини, комісія як консультативно-дорадчий орган при виконавчому комітеті Рівненської міської ради прийняла рішення про доцільність визначення місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір`ю ОСОБА_6 (а.с. 69-71).

У вищевказаному висновку органу опіки та піклування зазначено, що донька сторін ОСОБА_7 зареєстрована та проживає разом із матір`ю ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 . У квартирі створені належні умови для проживання, виховання та розвитку дитини.

Відповідно до оцінки потреб сім`ї ОСОБА_6 , наданої Рівненським міським центром соціальних служб не виявлено складних життєвих обставин в сім`ї.

Батько дитини - ОСОБА_2 відмовився надати можливість обстеження умов його проживання та здійснити оцінки потреб сім`ї.

ОСОБА_3 навчається в Рівненському ліцеї № 12 Рівненської міської ради. Мама дівчинки постійно підтримує зв`язок із класним керівником, цікавиться шкільним життям дитини, систематично відвідує батьківські збори. Тато цікавиться шкільним життям дитини. Інформацію щодо вивчення соціальної пристосованості ОСОБА_3 , сфери її міжособистісних та сприйняття внутрішньо сімейних відносин з точки зору дитини, навчальний заклад надати не зміг, у зв`язку із відмовою тата ОСОБА_2 на обстеження дівчинки.

В бесіді ОСОБА_7 пояснила, що хоче проживати разом із мамою (а.с. 70).

Позивач ОСОБА_6 працює ФОП та має дохід, що підтверджується копією податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за 2021 рік (а.с. 18).

Як вбачається із рішення учасника ТОВ "ЄВРО НУТРІШН ГРУП" батько дитини ОСОБА_2 як учасник вищевказаного товариства володіє 100 % статутного капіталу товариства (а.с. 54).

В судовому засіданні суду першої інстанції дитина сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у присутності психолога Сирота Л.Б. висловила бажання проживати з матір`ю.

Відповідно до положень статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Стаття 141 СК України визначає, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно з положеннями частини першої, другої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до положень частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно зі статтею 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору, місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає.

Відповідно до положень частини першої статті 3, частини першої статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Як вказано у постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справа № 241/47/19 при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б якнайкращим інтересам дитини. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Частинами першою, другою статті 171 СК України встановлено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі "М. С. проти України", заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Урахування думки дитини щодо її життя передбачає й стаття 12 Конвенції з прав дитини, в якій записано, що Конвенція зобов`язує держави-учасниці забезпечити дитині, здатній формулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються її, і цим поглядам має приділятись належна увага, згідно з віком дитини та зрілістю.

Отже, з досягненням віку 10 років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання.

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Судом першої інстанції при вирішенні спору та визначенні місця проживання дитини разом із матір`ю ОСОБА_6 враховано особисту прихильність дитини до матері, яка піклується про неї та забезпечує належні умови для її розвитку та виховання, сталість проживання з нею та сформованість стосунків з іншими членами сім`ї.

Доводи апеляційної скарги про неналежні умови для проживання доньки з матір`ю ОСОБА_9 спростовуються матеріалами справи, зокрема висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради № 08-4142 від 09.12.2022 року, що складений за результатами обстеження умов проживання дитини.

Окрім того, перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для визначення місця проживання дитини разом із ним.

Визначивши місце проживання дитини ОСОБА_2 разом із матір`ю ОСОБА_1 , суд першої інстанції, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, ухвалив рішення, яке відповідає якнайкращим інтересам дитини.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу, яка подана представником ОСОБА_2 - адвокатом Воронюк Катериною Юріївною залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 07 липня 2023 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 09 листопада 2023 року.

Головуючий суддя Шимків С.С.

Судді: Боймиструк С.В.

Гордійчук С.О.