ПОСТАНОВА

Іменем України

17 жовтня 2023 року м. Кропивницький

справа № 404/425/21

провадження № 22-ц/4809/662/23

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач), Дуковського О.Л., Дьомич Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Гончар О.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2

третя особа Відділ реєстрації місця проживання особи міської ради м.Кропивницького,

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 лютого 2023 року у складі судді Павелко І.Л.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2021 року ОСОБА_1 , від імені якої діє представник адвокат Вишня Г.В., звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , вказавши як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Відділ реєстрації місця проживання особи Міської ради м. Кропивницького, про усунення перешкод в користування квартирою.

В обґрунтування позову зазначала, що з 2008 року вона є одноосібним власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27 листопада 2018 року, резолютивну частину якого доповнено постановою Кропивницького апеляційного суду від 27 лютого 2019 року, встановлено факт проживання ОСОБА_2 з ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 10 жовтня 2006 року, визнано їх спільною сумісною власністю квартиру АДРЕСА_2 , визнано за ОСОБА_2 і ОСОБА_4 право власності по частці квартири. Ухвалою Верховного Суду від 12 квітня 2019 року виконання рішення зупинено.

Зазначала, що ОСОБА_2 не є членом сім?ї позивача, однак зареєстрував своє місце проживання у спірній квартирі, змінив замки на вхідних дверях, ключі від яких знаходяться у нього, натомість вона не має доступу до житла. У неї виникли проблемі зі сплатою комунальних платежів, що впливає і на отримання житлової субсидії.

Вважає, що відповідач втратив право користування вказаною квартирою, оскільки тривалий час, з 2018 року, проживає за іншою адресою.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 лютого 2023 року позов задоволено.

Усунуто перешкоди ОСОБА_1 шляхом надання доступу для проживання в квартирі АДРЕСА_2 та зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_2 .

Вирішено питання про стягнрозподіл судових витрат.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позову повністю. Відповідач вважає, що ?не доведені обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, а висновки викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи, рішення ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вказує, що ?суд першої інстанції в рішенні дійшов діаметрально протилежних взаємовиключних висновків щодо предмета позову. В описовій частині рішення суд вказує, що ухвалою суду від 15 квітня 2021 року в прийнятті заяви представника ОСОБА_1 адвоката Вишні-Чижової Ганни Вікторівни про уточнення позовних вимог, а саме: усунути перешкоди ОСОБА_1 шляхом надання доступу для проживання в квартирі АДРЕСА_2 та зобов?язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_2 , відмовлено.

В той же час, не дивлячись, що така редакція заяви про уточнення позовних вимог не прийнята судом, суд саме такі позовні вимоги і розглядає. Зауважує, що розгляд такого предмета позову здійснюється всупереч ухвалі Кропивницького апеляційного суду від 01 липня 2021 року, відповідно до якої ухвала Кіровського районного суду міста Кіровограда від 15 квітня 2021 року, в частині відмови в прийнятті заяви про уточнення позовних вимог, залишена без змін.

Вважає, що суд першої інстанції порушив принцип пропорційності та диспозитивності закріплені статтями 11, 13 ЦПК України.

?Посилаючись на те, що рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27 листопада 2018 переглядалося в апеляційному та касаційному порядку і було залишене в силі, вважає, що його права, як власника закріплені розділом 1 книги третьої ЦК України, а відтак він, незалежно від волі інших осіб, має право володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому на праві приватної власності майном.

Звертає увагу суду, що питання щодо вселення ОСОБА_1 в квартиру не були предметом розгляду взагалі і докази щодо порушення її прав на проживання стороною позивача не надавались та не досліджувались судом.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

Інші учасники справи не скористалися своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено такі обставини

25 березня 2008 року за реєстром №1716 нотаріально посвідчено договір купівлі-продажу, за умовами якого ОСОБА_5 купила у ОСОБА_6 однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , за 64631 грн.(а.с.18-23).

Право власності продавцю ОСОБА_6 належало на підставі рішення Кіровського районного суду М.Кіровограда від 28 лютого 2008 року, право власності зареєстровано бюро технічної інвентаризації 21 березня 2008 року.

ОСОБА_7 належить на праві приватної власності квартира АДРЕСА_2 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер витягу №36376873 від 16.04.2015 (а.с.24-25).

Відповідач ОСОБА_2 в 2015 році звернувся з позовною заявою до ОСОБА_7 про встановлення факту сумісного проживання, перебування у фактичних шлюбних відносинах, визнання квартири спільним майном подружжя та визнання права власності на 1/2 частину квартири.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27 листопада 2018 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_7 про встановлення факту сумісного проживання, перебування у фактичних шлюбних відносинах, визнання квартири спільним майном подружжя, визнання права власності на 1/2 частину квартири задоволено. Встановлено факт проживання ОСОБА_2 із ОСОБА_7 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 10 жовтня 2006 року. Визнано спільною сумісною власністю, набутою за час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 із ОСОБА_7 , квартиру АДРЕСА_2 . Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 . В задоволенні позову третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_8 , ОСОБА_9 до ОСОБА_7 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину квартири відмовлено за недоведеністю позову (а.с.44-50).

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 27 лютого 2019 року змінено рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27 листопада 2018 року, доповнивши резолютивну частину рішення абзацом наступного змісту: визнано за ОСОБА_7 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 . В іншій частині рішення суду залишити без змін (а.с.51-56).

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 12 квітня 2019 року зупинено виконання рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27 листопада 2018 року до закінчення касаційного провадження.

Відповідач ОСОБА_2 зареєструвався в квартирі АДРЕСА_2 15 березня 2019 року.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

В судовому засіданні апеляційного суду відповідач та його представник ОСОБА_10 підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити. Позивач, яка була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилася.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Відповідно до статей 317, 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності (стаття 386 ЦК України).

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, квартири або будинку, вимагати усунення свого порушеного права шляхом, який власник вважає прийнятним.

Визначальним для захисту порушеного права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

Відповідно до частини першої статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому.

Відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

За змістом вказаної норми матеріального права кожен із співвласників має таке суб`єктивне право, яке пов`язане зі спільним майном: право користування частиною спільного майна або право на одержання матеріальної (майнової) компенсації.

Згідно із частиною другою статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Аналіз наведених норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

На підставі викладеного суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що заміна замків на вхідних дверях спірної квартири та ненадання відповідачем ОСОБА_1 ключів від квартири для забезпечення вільного доступу, завдає обмежень у праві користування житлом позивачеві, яка є співвласником цієї квартири, отже її порушене право підлягає захисту.

Варто зауважити, що з метою уникнення в подальшому порушення прав кожного із співвласників спірної квартири, сторони не позбавлені права встановити певний порядок користування цією квартирою.

Щодо доводів апеляційної скарги про розгляд судом першої інстанції позовних вимог ОСОБА_1 , з урахуванням зміни предмету спору, колегія суддів зазначає наступне.

У заяві про уточнення та збільшення позовних вимог позивачка, як і первісно, посилалася на наявність спору про право, передчасність реєстрації відповідачем місця свого проживання у квартирі, вчинення ним їй перешкод у користуванні квартирою. Вона лише не послалася на не проживання відповідача у квартирі з 2018 року. Такі зменшення в підставах позову не вплинули на його суть. Отже зміни предмета позову не вбачається.

Доводи апеляційної скарги стосовно невстановлення фактичних обставин справи і ненадання судом належної оцінки зібраним у справі доказам, апеляційний суд відхиляє, оскільки мотиви задоволення позову та результати оцінки доказів суд першої інстанції, повно та всебічно з`ясував та відобразив у рішенні.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи зазначене та відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 07 листопада 2023 року.

Головуючий суддя А.М. Головань

Судді О.Л. Дуковський

Л.М. Дьомич