ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8408/23 Справа № 208/2910/23 Суддя у 1-й інстанції - Похваліта С. М. Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2023 року

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

судді-доповідача: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Дніпро апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Вишневської Я.І. на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 червня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та неустойки за прострочення сплати аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2023 року ОСОБА_1 через свого представника звернулась до суду із зазначеним вище позовом, який обґрунтовувала тим, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська 26.08.2021 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи стягнення з 31 травня 2021 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 02.02.2022 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_1 , у розмірі 1/10 частини заробітку (доходу), щомісячно, починаючи стягнення з 31 травня 2021 року і до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку.

13.03.2023 року Заводським ВДВС у м. Кам`янське Кам`янського районну Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було відкрито виконавче провадження щодо стягнення аліментів на утримання дітей (ВП № 71266528).

14.03.2023 року Заводським ВДВС у м. Кам`янське Кам`янського районну Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було відкрито виконавче провадження щодо стягнення аліментів на утримання ОСОБА_1 (ВП № 71266760).

Станом на 31.03.2023 року утворилась заборгованість у розмірі 95 315, 00 грн. - на утримання дітей та 23 292,00 грн. на утримання ОСОБА_1 .

Просила стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 31 грудня 2022 року по 31 березня 2023 року в розмірі 95 315,97 грн., стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання ОСОБА_1 , за період 31 травня 2021 року по 31 березня 2023 року в розмірі 23 292,30 грн.

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 червня 2023 рокув задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити в нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

З посиланням на доводи, аналогічні доводам позовної заяви, зазначає, що позивачем належними та допустимими доказами доведено наявність підстав для стягнення неустойки за несплату аліментів на її утримання та утримання двох неповнолітніх дітей. Вважала, що відповідач не довів, що несплата стягнутих з нього аліментів на користь позивача відбувалась не з його вини. Крім того, звертала увагу, що відповідач перестав платити аліменти на утримання їх спільних дітей після закінчення розгляду справи у суді першої інстанції, а на її утримання взагалі не сплачував. Вважає не доцільним посилання суду першої інстанції на необізнаність відповідача про початок примусового виконання рішення, оскільки питання щодо дій державного виконавця не були предметом розгляду цієї справи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване. Зазначав, що відповідач дійсно знав про наявність судового рішення про стягнення з нього на користь позивача аліментів та виконував його у добровільному порядку шляхом перерахування коштів на картку доньки, надаючи грошові кошти без посередньо позивачу та купуючи товари для дітей. При цьому позивач жодного разу не зверталась до нього з вимогою щодо виплати аліментів за рішенням суду, а тому він вважав, що надання грошових коштів іде на оплату таких аліментів. Зауважує, що позивач не одразу звернулась до органів ДВС із заявою про відкриття виконавчого провадження. А тому у ОСОБА_2 не було підстав вважати, що ним не сплачувались аліменти та виникла заборгованість по їх сплаті. Також звертає увагу, що ОСОБА_1 ще раз звернулась до нього із аналогічним позовом.

Від представника апелянта адвоката Вишневської Я.І. надійшла відповідь на відзив відповідача, в якій вона просила задовольнити апеляційну скаргу та не погоджувалась із доводами наведеними у відзиві. Зазначала, що вона не мала наміру зловживати своїми правами та вдруге звертатись до суду із аналогічним позовом, а її не звернення до виконавчих органів відразу після винесення рішення зумовлено військовими діями на території країни.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно із ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

У ч.1 ст. 369 ЦПК України зазначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що дана справа є малозначною в силу положень ч.6 ст. 19 ЦПК України та розглядається в спрощеному порядку, а ціна позову складає менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 118 608,27 грн., розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 листопада 2021 року було розірвано, що сторонами не оспорюється.

Від шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 серпня 2021 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи стягнення з 31 травня 2021 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

02 лютого 2022 року постановою Дніпровського апеляційного суду з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_1 , у розмірі 1/10 частини заробітку (доходу), щомісячно, починаючи стягнення з 31 травня 2021 року і до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку.

13 березня 2023 року Заводським ВДВС у м. Кам`янське Кам`янського районну Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було відкрито виконавче провадження щодо стягнення аліментів на утримання дітей (ВП № 71266528).

14 березня 2023 року Заводським ВДВС у м. Кам`янське Кам`янського районну Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було відкрито виконавче провадження щодо стягнення аліментів на утримання ОСОБА_1 (ВП № 71266760).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено наявність заборгованості зі сплати аліментів, враховуючи, що виконавчі провадження щодо стягнення з ОСОБА_2 аліментів відкрито 13.03.2023 року та 14.03.2023 року, а виконавчі листи видані 02.02.2022 року. і відповідач не був про це повідомлений. Також посилався на відсутність вини відповідача.

Такий висновок відповідає встановленим обставинам та нормам матеріального і процесуального права.

У разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості (частина перша статті 196 СК України).

Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

Перелік причин, з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів, не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 14 грудня 2020 року в справі № 661/905/19 зазначено, що

«у СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

У зв`язку з викладеним Верховний Суд уточнив висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2018 року у справі № 572/1689/16-ц, зазначивши, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи, а не у всіх випадках, крім несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками».

Аналогічний за змістом висновок міститься у постановах Верховного Суду від 10 лютого 2021 року в справі № 461/7406/18 та від 28 жовтня 2020 року в справі № 610/1213/17.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції встановив, що аліменти з відповідача на користь позивача було стягнуто на підставі рішення від 26 серпня 2021 року, яке постановою апеляційної інстанції від 02.02.2022 року було змінено частково. Позивач при зверненні до суду зазначає, що відповідач взагалі не сплачував аліменти за цими судовими рішеннями у зв`язку із чим має заборгованість зі сплати аліментів за період з 31.12.2022 року по 31.03.2023 року. При цьому позивач у цей період не зверталась до органів ДВС із заявою про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання цих рішень. Відповідна заява була подана нею тільки у березні 2023 року.

Крім того слід звернути увагу, що під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідачем до відзиву на позовну заяву додавались квитанції про перерахування на картку позивача грошових коштів у період, за який позивач просить стягнути заборгованість

Таким чином суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем не доведено факт наявності заборгованості у відповідача зі сплати аліментів, який процесуально покладено на неї.

Щодо наявності вини відповідача, як юридичної ознаки правопорушення у вигляді прострочення сплати аліментів, то слід зазначити, що її встановлення необхідне у разі доведеності факту прострочення такої сплати.

За встановлених обставин суд першої інстанції правильно виходив із того,що відповідач знав про наявність судового рішення щодо стягнення з нього аліментів та вживав заходів щодо їх сплати.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Посилання відповідача на процесуальні порушення, які могли бути допущені не є підставою у розумінні ч.2,3 ст.376 ЦПК України для обов`язкового скасування правильного по суті рішення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правових висновків суду та не дають підстав для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Суд першої інстанції з урахуванням встановлених фактичних обставин дійшов обґрунтованого висновку про те, що не встановлена наявність заборгованості по сплаті аліментів,а відтак не має підстав для стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджено обставини справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

З огляду на те, що апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін, підстав для відшкодування, зміни або перерозподілу судових витрат у відповідності до ст.141 ЦПК України не має.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 118 608,27 грн., то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст.368, 369, 375, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Вишневської Я. І. залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: