Справа № 161/9399/22 Головуючий у 1 інстанції: Пушкарчук В. П.
Провадження № 22-ц/802/1082/23 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів Бовчалюк З.А., Здрилюк О. І.,

секретар Ганжа М. І.

з участю: позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Луцької міської ради про визнання права власності на спадкове майно за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі розгляді справи ОСОБА_2 подану її представником ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 вересня 2022 року,-

в с т а н о в и в:

В липні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Луцької міської ради про визнання права власності на спадкове майно покликаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її син ОСОБА_4 . Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається із транспортного засобу Hyundai Elantra, д.н.з. НОМЕР_1 , 2012 р.в. Як єдиний спадкоємець першої черги після смерті сина, 12.04.2022 звернулася у Першу Луцьку державну нотаріальну контору Волинської області із заявою про прийняття спадщини, однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом їй було відмовлено у зв"язку з відсутністю у неї правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності ОСОБА_4 на вказаний автомобіль (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу). Таким чином, вона позбавлена можливості реалізувати свої спадкові права.

Просила суд визнати за нею право власності на транспортний засіб Hyundai Elantra, д.н.з. НОМЕР_1 , 2012 р.в., в порядку спадкування за законом після смерті сина ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 вересня 2022 року позов задоволено.

Постановлено визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , в порядку спадкування за законом після смерті сина ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на транспортний засіб марки Hyundai Elantra, д.н.з. НОМЕР_1 , 2012 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 , який належав спадкодавцю на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 .

Особа, яка не брала участі у справі ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу на це рішення, покликаючись на те, що спірний автомобіль належав їй та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності, а також, на те, що спадкоємцями, які прийняли спадщину є неповнолітні діти ОСОБА_4 . Просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Позивач не скористалася своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу.

Заслухавши пояснення позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду до скасування з ухваленням нового судового рішення про відмову у позові з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , єдиним спадкодавцем за законом є позивачка ОСОБА_1 , яка прийняла спадщину та не заявила про відмову від її прийняття, а тому є правові підстави визнати за нею право власності на спадкове майно, що належало спадкодавцю.

Проте такі висновки зроблені судом без додержання норм процесуального та матеріального права.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 , виданим 28.12.2021 Відділом ДРАЦС у м. Луцьку ЗМУ Міністерства юстиції (м. Львів).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, яка складалась із, зокрема, транспортного засобу марки Hyundai Elantra, д.н.з. НОМЕР_1 , 2012 р.в., номер кузова НОМЕР_3 , який належав останньому згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 .

12.04.2022 ОСОБА_1 звернулась у Першу Луцьку державну нотаріальну контору Волинської області з заявою про прийняття спадщини за законом, яка була зареєстрована за № 357 та на підставі якої було заведено спадкову справу № 164/2022.

У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі №697/2052/17-ц (провадження № 61-3014св19) викладено наступний правовий висновок.

Відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово.

У той же час кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття (ч. 2 ст. 1258 ЦК України).

Відповідно до змісту статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

За правилами ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частини 1 та 3 ст. 13 ЦПК України).

Відповідач це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, належного відповідача.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача (частини 1, 2 та 3 ст. 51 ЦПК України).

При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, відповідачами у справах про спадкування є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Так предметом заявленого ОСОБА_1 позову є визнання права власності на спадкове майно, а саме на транспортний засіб марки Hyundai Elantra, д.н.з. НОМЕР_1 , 2012 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 , в порядку спадкування за законом після смерті її сина ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційним судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 звернулась із даним позовом до відповідача Луцької міської ради, у той час, як після смерті ОСОБА_4 є інші спадкоємці, які прийняли спадщину.

Зокрема, на підставі свідоцтв про народження серії НОМЕР_6 та серії НОМЕР_7 встановлено, що в спадкодавця ОСОБА_4 є двоє дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до положень ч. 4 ст. 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що спадкодавець ОСОБА_4 та особа, яка не бара участі у справі ОСОБА_2 з 27.10.2006 перебували у зареєстрованому шлюбі. Відповідно до договору купівлі-продажу від 0741/2017/426683 від 21.04.2017 спірний автомобіль спадкодавець ОСОБА_4 придбав у ОСОБА_7 . Тому на підставі положень частин 1, 2 ст. 60 СК України ОСОБА_2 вважає, що спірний транспортний засіб належить їй та спадкодавцю на праві спільної сумісної власності.

З наведеного належить дійти висновку, що спір щодо спадкування майна після смерті ОСОБА_4 існує між позивачем ОСОБА_1 та особою, яка не була залучена до участі в спарві ОСОБА_2 , яка діє у власних інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , у той час як позивач до цих осіб з позовом не зверталась, безпідставно зазначивши відповідачем Луцьку міську раду.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, не навів жодного обґрунтування, яким чином цей відповідач - Луцька міська рада порушує, не визнає або оспорює права, свободи чи інтереси позивача, за захистом яких вона звернулась до суду.

Не довів цієї обставини позивач і в суді апеляційної інстанції, як і не спростував доводів апеляційної скарги про наявність інших спадкоємців спірного спадкового майна.

У випадку пред`явлення позову до неналежного відповідача суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (ст. 51 ЦПК ).

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача, суд повинен відмовляти у задоволенні позову.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що позов пред`явлено до неналежного відповідача - Луцької міської ради, тому у задоволенні позову належить відмовити.

У зв`язку з неналежним суб`єктним складом даного спору, суд позбавлений можливості надавати правову оцінку доводам позивача ОСОБА_1 щодо наявності або ж відсутності підстав для визнання за нею права власності на майно після смерті ОСОБА_4 .

Відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Оскільки висновки суду першої інстанції зроблені з порушенням норм процесуального права, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового судового рішення.

Керуючись статтями 367-368, 376, 381,382, 383, 384, 389-390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу особи, яка не брала участі розгляді справи ОСОБА_2 подану її представником ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 вересня 2022 року в даній справі скасувати та ухвали нове судове рішення.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Луцької міської ради про визнання права власності на спадкове майно.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту даної постанови.

Головуючий

Судді