КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції Ковбасюк О.О.
Єдиний унікальний номер справи № 758/5420/13-ц
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Поліщук Н.В., Соколової В.В.,

секретар - Олешко Л.Ю.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 22 травня 2023 року у справі за заявою ОСОБА_1 про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про повернення боргу.

Заслухав доповідь судді апеляційного суду, дослідив матеріали справи, перевірив доводи апеляційної скарги, суд , -

В с т а н о в и в :

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Подільського районного суду міста Києва із заявою про видачу дубліката виконавчого документа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення його до виконання.

Заяву обґрунтовано тим, що заочним рішенням Подільського районного суду міста Києва від 12 липня 2013 року, (справі №758/5420/13-ц) частково задоволено позов ОСОБА_1 про повернення боргу відповідно до договору уступки права вимоги (цессії), відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 основну суму боргу - 1 598600 грн та 3% річних- 251779,50 грн, що разом становить 1 850 379,50 грн, та судовий збір в розмірі 3 441 грн .

На виконання рішення суду 03 вересня 2013 року видано виконавчий лист.

Києво-Святошинським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області 24 жовтня 2013 року було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання вказаного виконавчого листа.

Києво-Святошинським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області 31 травня 2016 року виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п.1 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Стягувач ОСОБА_1 01 серпня 2017 року повторно звернувся до відділу ДВС із вказаним виконавчим документом, але 04 серпня 2017 року державним виконавцем такий документ було повернуто стягувачу без прийняття до виконання у відповідності до п.8 ч.4 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Листом Вишневого відділу ДВС у Бучанському районі Київської області ЦМУЮ (м. Київ) на адвокатський запит було повідомлено про неможливість надати документи, які підтверджують направлення оригіналу виконавчого документу стягувачу, оскільки закінчився термін їх зберігання відповідно до п.2 розділу Х1 Правил ведення діловодства та архіву в органах ДВС.

Стягувач ОСОБА_1 , вважає, що виконавчий лист по справі №758/5420/13-ц було втрачено, про що він дізнався лише 01 березня 2023 року , що є поважною причиною пропуску строку для пред`явлення його до виконання.

З огляду на наведене, заявник у прохальній частині заяви просив:

- поновити пропущений ОСОБА_1 строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа № 758/5420/13-ц виданого Подільським районним судом м. Києва 03 вересня 2013 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 основну суму боргу - 1 598600 грн та 3% річних- 251779,50 грн, що разом становить 1 850 379,50 грн, та судовий збір в розмірі 3 441 грн .

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 22 травня 2023 року у задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду, посилаючись на порушення норм процесуального права, постановити ухвалу якою задовольнити заяву. У скарзі зазначено, що суд не врахував наявні в матеріалах докази, суд не дав оцінки доводам, викладеним заявником у заяві про видачу дублікату виконавчого документа і поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст.ст 128-131 ЦПК України особи, які приймають участь у справі, повідомлені про день та час розгляду справи на 09 листопада 2023 року. Заяв, клопотань про зміну місця знаходження, про відкладення розгляду справи до суду апеляційної інстанції від державного виконавця не надходили, відтак відсутні підстави вважати причини їх неявки поважними. Представник заявника ОСОБА_1 - адвокат Нєсвєтов В.Г. подав заяву про розгляд справи в його відсутність .

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження. На цій стадії боржник вчиняє дії на виконання рішення суду добровільно або під примусом.

Відповідно до частин 1 та статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію. Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом - встановлюються виконавцем. Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом.

Стадія виконавчого провадження, як завершальна стадії судового процесу, має встановлені законом строкові межі. Зокрема, така стадія починається після видачі виконавчого документу стягувачу та закінчується фактичним виконанням судового рішення або зі спливом строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, оскільки якщо цей строк пропущено, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання (пункт 2 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження»). Тобто, за межами цього строку виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження, як завершальної стадії судового процесу, спливає одночасно зі строком пред`явлення виконавчого документу до виконання.

Стадія виконавчого провадження як завершальна стадія судового процесу починається після видачі виконавчого документа стягувачу та закінчується фактичним виконанням судового рішення або зі спливом строку пред`явлення документа до виконання, оскільки у разі пропуску такого строку виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання. Отже, за межами цього процесуального строку виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження спливає одночасно зі строком пред`явлення виконавчого документа до виконання. Така правова позиція викладена в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/10031/13 та від 11 березня 2021 року у справі № 910/2954/17.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/10031/13, від 30 липня 2019 року у справі № 5/128, від 21 серпня 2020 року у справі №905/2084/14-908/4066/14 та від 11 березня 2021 року у справі № 910/2954/17.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення. У разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Отже, особа, на користь якої видано виконавчий документ, набуває статусу стягувача з моменту видачі такого виконавчого документа, а не з моменту відкриття виконавчого провадження. Водночас, заміна стягувача у виконавчому документі іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) допускається на будь-якій стадії судового процесу, в тому числі, до відкриття виконавчого провадження.

Згідно положень статті 129 Конституції України однією з основних засад здійснення судочинства є обов`язковість судового рішення.

Відповідно до статті 1291 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Само по собі судове рішення, яким було задоволено позовні вимоги позивача не може бути 100 % гарантією його виконання відповідачем. В такому випадку держава забезпечує примусове виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Порядок виконання рішення суду визначений Законом України «Про виконавче провадження».

Після відкриття виконавчого провадження стягувач має право: ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції» (далі Конвенція).

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до п. 17.4 Перехідних положень Розділ Х111 ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви.

За приписами ч.ч.1, 2 ст. 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого судом, подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Досліджуючи питання щодо поважності причин пропуску строків для пред`явлення виконавчих листів до виконання, суд зазначає, що за приписами чинного процесуального законодавства суд може поновити пропущений стороною строк у разі визнання поважними причини, доведення яких Законом покладено на заявника.

Суд першої інстанції встановив, що заочним рішенням Подільського районного суду міста Києва від 12 липня 2013 року, (справі №758/5420/13-ц) частково задоволено позов ОСОБА_1 про повернення боргу відповідно до договору уступки права вимоги (цесії), відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 основну суму боргу - 1 598600 грн та 3% річних - 251779,50 грн, що разом становить 1 850 379,50 грн, та судовий збір в розмірі 3 441 грн.

На виконання рішення суду 03 вересня 2013 року видано виконавчий лист.

Києво-Святошинським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області 24 жовтня 2013 року було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання вказаного виконавчого листа.

Києво-Святошинським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області 31 травня 2016 року виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п.1 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Стягувач ОСОБА_1 01 серпня 2017 року повторно звернувся до відділу ДВС із вказаним виконавчим документом, але 04 серпня 2017 року державним виконавцем такий документ було повернуто стягувачу без прийняття до виконання у відповідності до п.8 ч.4 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

На адвокатський запит, представник заявника ОСОБА_1 отримав лист Вишневого відділу ДВС у Бучанському районі Київської області ЦМУЮ (м. Київ). У листі зазначено, що перевіркою даних Автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що на виконанні у відділі з 24 жовтня 2013 року по 31 травня 2016 року перебувало виконавче провадження НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа №758/5420/13-ц, виданого 03 вересня 2013 року Подільським районним судом міста Києва, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу в сумі 1 853 820,50 грн.

Постанову про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до п. 1 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції Закону,що діяв на час повернення документа ), у зв`язку з поданням стягувачем заяви про повернення виконавчого документа винесено 31 травня 2016 року. Стягувач ОСОБА_1 01 серпня 2017 року повторно подав до відділу вищевказаний виконавчий лист. Державним виконавцем 04 серпня 2017 року направлено повідомлення про повернення виконавчого документу сгягувачу без прийняття до виконання у відповідності до п. 8 ч. 4 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з несплатою авансового внеску.

Вказаним листом відділ ДВС також проінформував заявника про неможливість надання копій постанов виконавчих проваджень, документів що підтверджують направлення постанов про повернення виконавчого документа стягувачу та оригіналів виконавчих документів, оскільки відповідно до п. 2 Розділу XI Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки.

Звертаючись із заявою, ОСОБА_1 стверджує, що оригінал виконавчого документа стягувач не отримував, а отже його було втрачено.

Суд першої інстанції встановив, що заявник звертаючись з вимогою про поновлення строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання, та видачу дублікату виконавчого листа підставами для поновлення зазначає, що на теперішній час рішення суду у справі не виконано, чим порушуються його права. Так, заявником зазначено, що про втрату/знищення виконавчого документа він дізнався лише з довідки Вишневого відділу ДВС у Бучанському районі Київської області ЦМУЮ (м. Київ) від 01 березня 2023 року .( а.с.6) , внаслідок чого строк для повторного пред`явлення виконавчого документа було пропущено з поважних причин. Заявник ОСОБА_1 вважає, що наведені у заяві причини щодо пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання є поважними , а саме те, що повідомлення державного виконавця Києво-Святошинського РВДВС ГТУЮ у Київській області від 04 серпня 2017 року про повернення виконавчого документ та оригінал виконавчого листа який поступив до відділу на виконання, був втрачений органами виконавчої служби при пересилці/знищений разом з матеріалами виконавчого провадження, і це свідчить про відсутність у стягувача об`єктивної можливості подати повторно виконавчий документ до виконання у встановлені чинним законодавством строки.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Однак, доказів того, що оригінал виконавчого листа загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, матеріали справи не містять.

Подана ОСОБА_1 заява не містить посилань на докази, якими підтверджується факт втрати виконавчого листа, до заяви не додано доказів, які б підтверджували такі обставини, зокрема, відомості щодо втрати виконавчого документа при пересилці чи з інших підстав.

З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для видачі дублікату виконавчого листа.

У зв`язку з тим, що у задоволенні вимог про видачу дублікату виконавчого листа судом відмовлено, вимоги про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання також не підлягають задоволенню.

На час видачі виконавчого листа у справі № 758/5420/13 ( вересень 2013 року ) діяв Закон України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року № 606-XIV, у статті 22 якого було передбачено, що виконавчий документ може бути пред`явлено до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Слід зауважити , що 05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII від 02 червня 2016 року (далі - Закон № 1404-VIII), відповідно до пункту 5 Розділу XIII Прикінцевих і перехідних положень якого виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом. Виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття. Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання (частини перша, друга, пункт 1частини четвертої статті 12 Закону № 1404-VIII).

Як указано в підпункті 17.4 пункту 17 Розділу XIII ЦПК України "Перехідні положення" у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Аналіз пункту 17.4 розділу XIII "Перехідні положення" ЦПК України дозволяє дійти висновку, що єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата. При цьому, виданий він може бути лише за умови, якщо у встановлені строки з відповідною заявою до суду звернувся стягувач або державний/приватний виконавець.

Як видно із матеріалів справи, заявником пропущений строк для пред`явлення до виконання виконавчого документу, оскільки такий строк сплив 31 травня 2017 року( з моменту повернення виконавчого листа 31 травня 2016 року) відповідно ст.22 Закону України « Про виконавче провадження» ( в редакції від закону 2010 року), а з заявою до суду звернувся лише у квітні 2023 року. Будь-яких доказів, що протягом тривалого часу , починаючи із дня пред`явлення виконавчого документу до виконання, і до пред`явлення заяви до суду, ОСОБА_1 цікавився виконавчим провадженням і його виконанням суду не надано. Не надано таких доказів і до апеляційної скарги. Викладені у заяві обставини, суд першої інстанції правильно вважав такими, що не можуть бути визнані поважними причинами пропуску вказаного строку.

Практика Європейського Суду визначає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у справі, у тому числі і на стадії виконання рішення суду. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її у суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Установлений Законом строк для пред`явлення виконавчого документу до примусового виконання покликаний забезпечити рівність процесуального становища сторін, адже боржник не може необмежений час знаходитися під загрозою процедур примусового виконання судового рішення, тож Закон надав суду право продовжити вказаний строк і лише у тому разі, якщо причини пропуску вказаного строку суд визнає поважними.

Поновлення строків пред`явлення виконавчих листів до виконання через три роки після спливу цих строків призведе до порушення принципу правової визначеності, який є одним із основоположних аспектів верховенства права.

Відмова у поновленні цього процесуального строку відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду в постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 2-836/11 (пункт 35) в якому вказано, що у разі якщо сплив строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.

Перелік причин, які слід вважати поважними, законодавцем не зазначено, тому суд, враховуючи вимоги ст. 89 ЦПК України, дає оцінку поважності причин за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Обґрунтованим є висновок суду першої інстанції ,що заявник всупереч вказаної норми не надав належних та допустимих доказів підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2022 № 34/425 (12-69гс21) викладно правовий висновок , що у разі звернення із заявою, яка містить вимогу про видачу дублікату виконавчих листів щодо боржника яке відбулося поза межами строку встановленого для пред`явлення цих виконавчих документів до виконання, підстави для видачі дублікатів виконавчого листа у суду відсутні.

Поважність причин пропуску строку пред`явлення виконавчого документу до виконання є оціночною категорією і встановлюються у кожному конкретному випадку. Поважними можна визнати ті причини, які не залежали від волі стягувача.

Відповідно до вимог ст. 433 ЦПК України, заявник не надав доказів поважності причин пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Доводи апеляційної скарги, що заявник не мав можливості своєчасно пред`явити виконавчий документ до виконання, є безпідставними, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами щодо обізнаності заявника про наявне рішення із 2013 року та своєчасне отримання ним виконавчих документів до виконання.

Будь-яких доказів, що протягом тривалого часу (починаючи із дня отримання виконавчих листів та їх пред`явлення до виконання у 2013 році) заявник був позбавлений можливості цікавитися виконавчим провадженням, і ці обставини були об`єктивно непереборними і пов`язані з дійсними істотними труднощами для вчинення дій, ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції не надав, а тому вимоги про визнанням вказаних причин пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання поважними, та видачу дублікату виконавчого листа є безпідставними, не ґрунтуються на вимогах закону, а відтак висновок суду про відмову у задоволенні заяви є обґрунтованим.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає ,що ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, відсутні підстави для її скасування.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 371, 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, суд,-

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 22 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 14 листопада 2023 року.

Головуючий

Судді