Березівський районний суд Одеської області
14.11.2023
Справа № 494/21/23
Провадження № 2/494/152/23
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
14.11.2023 року Березівський районний суд Одеської області у складі:
головуючий судді Панчишина А.Ю.
при секретарі Твердун Т.В.
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕБТ ФОРС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
Ухвалою судді від 12.10.2023 року провадження по даній цивільній справі відкрите, постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду з викликом до суду сторін.
19.07.2023р. на адресу суду надійшло клопотання ТОВ «ДЕБТ ФОРС» про залучення до участі у справі в якості правонаступника позивача. За наслідками розгляду відповідного клопотання судом постановлено ухвалу від 25.10.2023р., якою позивача ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» замінено на його правонаступника ТОВ «ДЕБТ ФОРС».
Представник позивача ТОВ «Вердикт Капітал» в судове засідання не з`явився, зазначивши в позові, що розгляд справ проводити за відсутності представника позивача. Проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, була належним чином повідомлена про судовий розгляд відповідно до вимог п. 4. ч. 8 ст. 128 ЦПК України. Відзив на позов не подала.
Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши надані суду докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
30.11.2020р. між ТОВ «Слон кредит» (кредитор) та ОСОБА_1 (позичальник) було укладено договір споживчого кредиту №429788.
Відповідно до паспорту споживчого кредиту та графіку платежів сторони погодили порядок повернення кредиту шляхом сплати позичальником щомісячних платежів в розмірі 1452 грн. згідно графіку платежів до 30 числа кожного місяця користування кредитом. Відповідно до такого графіку частина щомісячного платежу мала зараховуватись кредитором на погашення заборгованості по тілу кредиту, а частина по відсоткам.
Згідно наданого позивачем розрахунку, відповідач в період часу до 30.05.2021р. сплачував щомісячні платежі по кредиту в порядку та розмірах, погоджених сторонами Договору кредиту. Проте з червня 2021 року відповідач припинила виконання своїх кредитних зобов`язань.
Оскільки відповідач в добровільному порядку до теперішнього часу не виконав своїх грошових зобов`язань перед кредитором по Договору кредиту, то ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» звернулось до суду з даним позовом.
Таким чином, спір між сторонами виник із зобов`язальних відносин, що регулюються нормами глави 71, 73 Цивільного кодексу України (далі ЦК).
Надаючи оцінку позовним вимогам в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного.
Статтею 509 ЦК визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до положень ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК).
Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ст. 1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 514 ЦК передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтями 12, 13, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Наявні в матеріалах справи докази дають підстави вважати доведеними аргументи позивача, що відповідачем було отримано кредитні кошти на умовах та в порядку, що зазначені у Договорі кредиту і він користувався кредитними коштами. Також по обставинам спірних правовідносин судом встановлено, що відповідачем було допущене порушення його зобов`язання в частині повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом, оскільки з червня 2021 року відповідач припинила сплату чергових платежів, передбачених графіком погашення кредиту.
Враховуючи ту обставину, що в порушення умов Договору кредиту відповідач фактично отримані та використані кошти у добровільному порядку не повернув, після відступлення прав грошової вимоги не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки позивача, ні на рахунки попереднього кредитора, чим порушив права кредитора та свої кредитні зобов`язання, то позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості є обґрунтованими та правомірними.
Статтею 625 ЦК передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
При цьому варто звернути увагу, що відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, внаслідок чого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України відповідачем не надано суду будь-яких заперечень проти позовних вимог та не повідомлено про обставини, які б спростували правомірність заявлених позивачем вимог та встановлені судом обставин спірних правовідносин.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що судові витрати по справі складаються з судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду в сумі 2481 грн. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, то на підставі ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України позивачу за рахунок відповідача необхідно відшкодувати всі витрати, пов`язані з оплатою судового збору.
Стосовно заявленої в позові вимоги про відшкодування витрат на оплату правової допомоги в сумі 9000 грн., то слід зауважити наступне.
Статтею 137 ЦПК України, передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатом розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Як вже зазначалось судом у відповідності до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України саме на сторін покладено обов`язок із надання суду доказів на підтвердження обставин, на які вони посилаються, як підставу своїх вимог. Отже саме позивач зобов`язаний надати суду належний обсяг доказів, аналіз яких за критеріями допустимості, достовірності та достатності надасть суду змогу здійснити об`єктивну оцінку обґрунтованості заявлених позивачем вимог, в тому числі і щодо розміру витрат на правову допомогу.
В той же час суд враховує, що у справі відбулась заміна первісного позивача ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» на правонаступника ТОВ «ДЕБТ ФОРС». Будь-яких доказів того, що ТОВ «ДЕБТ ФОРС» має зобов`язання перед АО «Лігал Асістанс» з оплати послуг з правової допомоги, наданих адвокатським об`єднанням на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» пов`язаних з супроводом примусового стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , суду не надано.
За таких обставин суд доходить висновку, що оскільки первісним позивачем не надано суду належних, з точки зору достатності, доказів фактичного понесення витрат з оплати правової допомоги, а правонаступником позивача не надано суду доказів того, що він має зобов`язання з оплати відповідних витрат, пов`язаних з правовою допомогою у даній справі, то вимоги про відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 9000 грн. є необґрунтованими і не підлягають задоволенню.
На підставі вищевикладеного і керуючись ст.ст.7, 9, 11-13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 280, 282 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕБТ ФОРС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене в загальному порядку до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, а відповідачем - в той же строк з дня залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя Панчишин А.Ю.