Провадження № 2/127/1926/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.11.2023 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Федчишена С.А.,

при секретарі Підвисоцькій О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вінницького обласного центру зайнятості про стягнення заборгованості по матеріальній допомозі на оздоровлення та матеріальній допомозі на поліпшення соціально побутових питань, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Вінницького обласного центру зайнятості про стягнення заборгованості по матеріальній допомозі на оздоровлення та матеріальній допомозі на поліпшення соціально побутових питань. Позов мотивовано тим, що 22.05.1990 року позивач була прийнята Вінницьким обласним центром зайнятості на посаду завідуючої Немирівського районного бюро по працевлаштуванню населення Вінницького обласного центру зайнятості. 13.03.2023 року згідно наказу №226-к позивача було звільнено з посади директора Немирівської районної філії Вінницького обласного центру зайнятості у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників згідно п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України. До моменту свого звільнення, а саме 14.02.2023 року позивач зверталась до Вінницького обласного центру зайнятості із заявами про виплату матеріальної допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги на поліпшення соціально побутових умов. Натомість листом від 09.03.2023 року за вих №5.1/08-20/1031-23 позивачу було відмовлено у виплаті вказаних матеріальних допомог з мотивів, що штатним розписом для Немирівської районної філії Вінницького обласного центру зайнятості на 2023 рік посади позивача не передбачено, а отже заяви не можуть бути задоволені. А відповідні матеріальні допомоги можуть бути виплачені лише 7 працівникам Немирівської районної філії, що залишились на штатних посадах. Аналогічного змісту відповіді було надіслано Відповідачем листом від 12.04.2023 року за №5.1/08-20/1472-23 у відповідь на повторне її звернення, щодо результату розгляду заяв від 14.02.2023 року про виплату матеріальних допомог. Відповідно до п.п.3 п.2 Наказу Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України №396 від 26.02.2021 року «Про умови оплати праці працівників Державної служби зайнятості» зареєстрованого в Мінюсті 04 березня 2021 р. за № 289/35911 - передбачено Надання права директору Державного центру зайнятості, керівникам регіональних та базових центрів зайнятості в межах затвердженого фонду оплати праці надавати працівникам матеріальну допомогу для вирішення соціально- побутових питань та допомогу для оздоровлення в розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати працівника. 01.06.2021 року між представником адміністрації Вінницького обласного центру зайнятості в особі його директора Галини Скоковської та представника трудового колективу Вінницького обласного центру зайнятості - Голови ради трудового колективу Вінницького обласного центру зайнятості Руслани Гайдей було укладено колективний договір між адміністрацією та трудовим колективом Вінницького обласного центру зайнятості на 2021 - 2023 роки. Пунктами 3.1.6, 3.1.7 вказаного колективного договору передбачено, що за заявою працівника йому надається один раз на рік матеріальна допомога для вирішення соціально- побутових питань у розмірі середньомісячної заробітної плати та на оздоровлення у розмірі середньомісячної заробітної плати у межах затвердженого фонду оплати праці на рік. А пунктом 3.1.8 вказаного трудового договору чітко зазначено, що надання вказаних матеріальних допомог можливо після закінчення шести місяців безперервної роботи в державній службі зайнятості. Інших обмежень у виплаті вказаних матеріальних допомог колективним договором не передбачено. Оскільки безперервний стаж роботи позивача в державній службі зайнятості складає понад 32 роки , тому у Відповідача не було підстав для відмови у виплаті вказаних матеріальних допомог. Таким чином жодні листи Державного центру зайнятості на які, як на підставу для відмови у виплаті позивача матеріальних допомог посилається Відповідач, не можуть звужувати чи обмежувати моє право на отримання матеріальної допомоги, що прямо передбачено колективним договором, що укладений у відповідності до Закону. У відповідь, згідно наданої інформаційної довідки було зазначено, що в період з 01.01.2023 року по 01.05.2023 року матеріальну допомогу на поліпшення соціально побутових умов отримало 60 осіб на загальну суму 724 781,62 грн., а матеріальну допомогу на оздоровлення у вказаний період отримали 11 осіб на загальну суму 138 943,77 грн. Згідно довідки про доходи від 19.04.2023 року, виданої Відповідачем за №07-50/177-23 - нарахована заробітна плата за січень та лютий 2023 року (2 місяці, що передували місяцю звільнення) становила 23 175,00 грн кожного місяця, відповідно середня заробітна плата позивача становить 23 175,00 грн. Крім того, відповідно до повідомлення про нараховані та виплачені суми при звільненні від 13.03.2023 року за №07-50/55-23, що була видана Відповідачем при звільненні - позивачу було виплачено 23 174,97 грн. - вихідної допомоги при звільненні. А відповідно до ст.44 КЗпП України - При припиненні трудового договору з підстав, зазначених пунктом 1. ст.40 КЗпП України працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Таким чином Відповідач самостійно визначив та погодився, що середня заробітна плата позивача становить 23 175,00 грн. Тобто поміж сторонами відсутній спір щодо обрахунку розміру середньої заробітної плати, а отже обрахунок вказаної суми не потребує доведення у зв`язку із визнання його сторонами на підставі ч.1 ст.82 ЦПК України. Таким чином, просить стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі середньомісячної заробітної плати в сумі 23 175,00 грн. та матеріальну допомогу на поліпшення соціально побутових умов у розмірі середньомісячної заробітної плати в сумі 23 175,00 грн.

Ухвалою суду від 01.06.2023року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, за обставин викладених в ньому, просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, заперечував щодо його задоволення.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 22.05.1990 року позивач була прийнята Вінницьким обласним центром зайнятості на посаду завідуючої Немирівського районного бюро по працевлаштуванню населення Вінницького обласного центру зайнятості.

14.02.2023 року позивач зверталась до Вінницького обласного центру зайнятості із заявами про виплату матеріальної допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги на поліпшення соціально побутових умов.

Листом від 09.03.2023 року за вих. №5.1/08-20/1031-23 позивачу було відмовлено у виплаті вказаних матеріальних допомог з мотивів, що штатним розписом для Немирівської районної філії Вінницького обласного центру зайнятості на 2023 рік посади позивача не передбачено, а отже заяви не можуть бути задоволені. А відповідні матеріальні допомоги можуть бути виплачені лише 7 працівникам Немирівської районної філії, що залишились на штатних посадах.

Аналогічного змісту відповіді було надіслано Відповідачем листом від 12.04.2023 року за №5.1/08-20/1472-23 у відповідь на повторне її звернення, щодо результату розгляду заяв від 14.02.2023 року про виплату матеріальних допомог.

13.03.2023 року згідно наказу №226-к позивача було звільнено з посади директора Немирівської районної філії Вінницького обласного центру зайнятості у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників згідно п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Відповідно до вказаного наказу, ОСОБА_1 підлягали до виплати:

- вихідна грошова допомога у розмірі середнього місячного заробітку відповідно до ст. 44 КЗпП України;

- грошова компенсація за 5 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки за період роботи з 01.06.2021 року по 31.05.2022 року, за 19 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки за період роботи з 01.06.2022 року по 13.03.2023 року, за 6 календарних днів невикористаної додаткової оплачуваної відпустки за особливий характер праці, як працівнику з ненормованим робочим днем, за 2021 рік, за 7 календарних днів невикористаної додаткової оплачуваної відпустки за особливий характер праці, як працівнику з ненормованим робочим днем, за 2022 рік та за 1 календарний день невикористаної додаткової оплачуваної відпустки за особливий характер праці, як працівнику з ненормованим робочим днем, за 2023 рік.

Згідно з повідомленням про нараховані та виплачені позивачу суми при звільненні від 13.03.2023 №07-50/55-23, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань та допомога для оздоровлення ОСОБА_1 при звільненні не виплачувалася.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а частина перша статті 16 ЦК України визначає право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Отже, наведені приписи чинного законодавства визначають об`єктом захисту, в тому числі судового, порушене, невизнане або оспорюване право.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином у розумінні закону суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Частиною першою статті 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

Зі змісту статті 2 Закону України «Про оплату праці» слідує, що в структуру заробітної плати входить основна заробітна плата, додаткова заробітна плата та інші заохочувальні та компенсаційні виплати.

Основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Згідно правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 16 березня 2020 року у справі №357/9161/17, в якому говориться, що при вирішенні спорів про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках і за умов, передбачених цими актами. З мотивів відсутності коштів у проведенні вказаних виплат може бути відмовлено в тому разі, коли вони обумовлені в зазначених актах наявністю певних коштів чи фінансування.

У п. 1, 2 розділу І Положення Про державну службу зайнятості, затвердженого наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України 16.12.2020 №2663 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин),Державна служба зайнятості є централізованою системою державних установ, та складається з Державного центру зайнятості, міжрегіональних, регіональних центрів зайнятості та їх філій, Інституту підготовки кадрів державної служби зайнятості України, закладів професійної (професійно-технічної) освіти Державної служби зайнятості, інших закладів освіти Державної служби зайнятості, а також підприємств, установ, організацій, утворених Службою.

Умови оплати праці працівників Державного центру зайнятості, міжрегіональних, регіональних центрів зайнятості та їх філій визначаються наказами Мінекономіки (пункт 7 розділу І Положення).

Наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України «Про умови оплати праці працівників Державної служби зайнятості» від 26.02.2021 №396 надано право директору Державного центру зайнятості, керівникам регіональних та базових центрів зайнятості в межах затвердженого фонду оплати праці надавати працівникам матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення в розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати працівника (п.п.3 п.2).

Пунктом 4 вказаного наказу визначено, що преміювання директора Державного центру зайнятості, його заступників, директорів регіональних та базових центрів зайнятості, керівників філій і заступників цих керівників, надання їм матеріальної допомоги та встановлення надбавок і доплат до посадового окладу здійснюються в порядку та розмірах, установлених цим наказом, у межах затверджених видатків на оплату праці за погодженням з органом вищого рівня.

Відповідно до ст. 10 КЗпП України, з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин, і узгодження інтересів працівників та роботодавців укладається колективний договір на основі законодавства та прийнятих сторонами зобов`язань.

01 червня 2021 року на загальних зборах трудового колективу Вінницького обласного центру зайнятості та філій обласного центру зайнятості було прийнято колективний договір між адміністрацією та трудовим колективом Вінницького обласного центру зайнятості на 2021-2023 роки.

Колективний договір є основним нормативним документом, що визначає взаємовідносини Адміністрації і трудового колективу обласного центру зайнятості та філій обласного центру зайнятості, зобов`язання і відповідальність сторін. Колективний договір гарантує захист трудових прав та інтересів трудового колективу обласного центру зайнятості та філій обласного центру зайнятості (пункт 1.2 розділу 1 договору).

Розділом 3 колективного договору врегульовано питання оплати праці, встановлення форми, системи, розмірів заробітної плати та інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій тощо).

У п.3.1 вказаного розділу зазначено, що адміністрація зобов`язується:

- забезпечити оплату праці працівників у відповідності із наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України «Про умови оплати праці працівників Державної служби зайнятості» від 26.02.2021 №396 (п.п.3.1.2);

- раціонально використовувати фонд заробітної плати за цільовим призначенням згідно із затвердженим кошторисом (п.п.3.1.3);

- за заявою працівника надавати один раз на рік матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі середньомісячної заробітної плати працівника, у межах затвердженого фонду оплати праці на рік (п.п.3.1.6);

- за заявою працівника надавати один раз на рік допомогу для оздоровлення у розмірі середньомісячної заробітної плати працівника, у межах затвердженого фонду оплати праці на рік (а.а.3.1.7);

- надавати матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення після закінчення шести місяців безперервної роботи в державній службі зайнятості (п.п.3.1.8).

Проаналізувавши умови колективного договору можна зробити висновок, що оплата праці здійснюється у відповідності до згаданого наказу №396 від 26.02.2021, відповідно до умов якого надання матеріальної допомоги керівникам філій у встановлених цим наказом розмірах є правом роботодавця і здійснюється у межах затверджених видатків на оплату праці.

Також із умов колективного договору слідує, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань та допомога для оздоровлення надається працівнику за його заявою за наявності двох умов: безперервної роботи в державній службі зайнятості протягом шести місяців та у межах затвердженого фонду оплати праці на рік.

У Положенні про Вінницький обласний центр зайнятості, затвердженого наказом Державної служби зайнятості 20.09.2017 №130 зазначено, що директор регіонального центру зайнятості керує діяльністю, в тому числі, підпорядкованих йому філій центру зайнятості, забезпечує виконання покладених на них завдань і функцій, належне використання коштів Фонду в межах затвердженого кошторису видатків(п.п.3 п.12).

У п.1.2 Порядку складання, розгляду, затвердження та внесення змін до кошторису видатків за бюджетом Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, кошторисів видатків установ державної служби зайнятості та ІПК ДСЗУ, затвердженого наказом Державного центру зайнятості 11.09.2019 №107 визначено, що кошторис видатків - це основний плановий фінансовий документ установ Служби, ІПК ДСЗУ, яким на бюджетний період встановлюються повноваження щодо отримання коштів Фонду, розподіл призначень на взяття зобов`язань, здійснення платежів для виконання установами Служби та ІПК ДСЗУ своїх завдань та функцій згідно з законодавством.

Відповідно до п. 1.3 цього Порядку, для уніфікації видатків, здійснення внутрішнього фінансового контролю, забезпечення єдності аналітичного обліку, унеможливлення розбіжностей при складанні звітності кошторис формується за напрямками видатків в межах статей та розподілу видатків бюджету Фонду, з урахуванням понять та термінів, визначених Інструкцією щодо застосування економічної класифікації видатків бюджету, затвердженою наказом Міністерства фінансів України, відповідно до порядків використання коштів з окремих видатків Фонду, визначених правлінням Фонду, нормативно-правових актів.

Кошториси затверджуються на рік без розподілу за періодами.

Кошторис регіональної служби зайнятості містить видатки, що забезпечують виконання завдань та функцій, покладених на регіональний центр зайнятості, базові центри зайнятості та філії.

Згідно з п. 3.7 Порядку, у разі, коли до початку нового бюджетного періоду не затверджено бюджет Фонду, затверджується тимчасовий кошторис відповідно до Положення про державну службу зайнятості.

Листом директора Державного центру зайнятості Жовтяк Ю. від 29.12.2022 №33/1111/5898-22«Про тимчасовий кошторис видатків на І квартал 2023 року» направлено, втому числі обласним центрам зайнятості, затверджений відповідному регіональному центру зайнятості тимчасовий кошторис видатків на І квартал 2023 року. Директорам регіональних центів зайнятості слід затвердити тимчасовий кошторис видатків підпорядкованих установ на І квартал 2023 року відповідно до згаданого Порядку №107від 11.09.2019. Фонд заробітної плати, затверджений в кошторисі, розрахований відповідно до законодавства та з врахуванням забезпечення виплат за посадовими окладами, надбавками та доплатами, преміювання працівників відповідно до їх особистого внеску в загальні результати роботи та оплати за цивільно-правовими договорами. Кошти на виплату матеріальної допомоги не передбачено.

Листом директора Державного центру зайнятості Жовтяк Ю. від 15.02.2023 №33/1111/5986-23 «Про кошторис видатків на 2023 рік» направлено, в тому числі обласним центрам зайнятості, затверджений відповідному регіональному центру зайнятості кошторис видатків 2023 рік. Директорам регіональних центів зайнятості слід затвердити кошториси підпорядкованим установам на 2023 рік відповідно до згаданого Порядку №107 від 11.09.2019. Фонд заробітної плати, затверджений в кошторисі розрахований відповідно до законодавства та з врахуванням забезпечення виплат за посадовими окладами, надбавками та доплатами, преміювання працівників відповідно до їх особистого внеску в загальні результати роботи, матеріальної допомоги та оплати за цивільно-правовими договорами. Видатки на виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та матеріальної допомоги для оздоровлення розраховані на граничу чисельність, затверджену наказом Державного центру зайнятості від 08.12.2022 №128 «Про затвердження граничної чисельності працівників Державної служби зайнятості».

Із вказаних листів слідує, що тимчасовим кошторисом видатків на І квартал 2023 року кошти на виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та допомоги для оздоровлення не передбачені.

Що стосується кошторису видатків на 2023 рік, то видатки розраховані на граничну чисельність 333 штатні одиниці, затверджені наказом Державного центру зайнятості від 08.12.2022 №128 «Про затвердження граничної чисельності працівників Державної служби зайнятості», в тому числі апарат Вінницького обласного центру зайнятості 83 працівники.

В межах граничної чисельності працівників Вінницької обласної служби зайнятості №290 від 30 грудня 2022 року затверджено штатні розписи 6 новоутворених філій з наступною чисельністю: Вінницької - 85, Гайсинської - 46, Жмеринської - 32, Могилів-Подільської - 25, Тульчинської - 35, Хмільницької - 27.

Немирівський відділ з штатною чисельністю 7 штатних одиниць входить до структури Вінницької філії.

16.01.2023 року 7 працівників Немирівської районної філії Вінницького обласного центру зайнятості було переведено у Немирівський відділ (наказ Вінницького обласного центру зайнятості від 16.01.2023року № 86-к «Про переведення працівників Немирівської районної філії Вінницького обласного центру зайнятості»).

Кошторисом видатків на 2023 рік Вінницького обласного центру зайнятості не передбачено коштів для надання матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань та допомоги для оздоровлення працівнкиами районних, міжрайонних та міських філій.

Отже, за період з 01.01.2023 по 01.04.2023 видатки Вінницького обласного центру зайнятості здійснювалися згідно тимчасового кошторису видатків від 29.12.2022 (з 01.01.2023 по 31.03.2023).

Вінницький обласний центр зайнятості в Інформаційній довідці від 12.06.2023 №05-36/2287-23 підтвердив, що за період з 01.01.2023 по 01.04.2023 матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань та допомога для оздоровлення працівникам Вінницького обласного центру зайнятості, філіям та їх структурним підрозділам не виплачувалася. В цій довідці також зазначено, що кошторисом видатків на 2023 рік Вінницького обласного центру зайнятості передбачено, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань та допомога для оздоровлення розрахована на граничну чисельність, затверджену наказом Державного центру зайнятості від 08 грудня 2022 року №128 «Про затвердження граничної чисельності працівників Державної служби зайнятості». Кошторисом видатків на 2023 рік не передбачено коштів для надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та матеріальної допомоги для оздоровлення працівникам районних, міжрайонних, міських філій Вінницького обласного центру зайнятості та Вінницького міського центру зайнятості.

Таким чином, відмовивши позивачу у наданні матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та допомоги для оздоровлення відповідач жодним чином не порушив вимоги чинного законодавства, оскільки на момент написання позивачем заяв про виплату цієї допомоги тимчасовим кошторисом Вінницького обласного центру зайнятості не було передбачено коштів для здійснення даної виплати.

А згідно умов колективного договору, на підставі якого ОСОБА_1 просить виплати їй матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення, така допомога виплачується у межах затвердженого фонду оплати праці на рік, яким така виплата не передбачена для працівників, які підлягали скороченню (під час дії тимчасового кошторису виплата такої допомоги не була передбачена; у кошторисі видатків на рік допомога розрахована на граничну чисельність, затверджену наказом Державного центру зайнятості від 08 грудня 2022 року №128 «Про затвердження граничної чисельності працівників Державної служби зайнятості», в яку ОСОБА_1 не включається).

Обставини, за яких працівникам Немирівської районної філії Вінницького обласного центру зайнятості за попередні (2021-2022) роки надавалася матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань та допомога для оздоровлення, не беруться до уваги, оскільки при розгляді даної справи підлягає з`ясуванню наявність (чи відсутність) підстав для виплати такої допомоги у 2023 році при звільненні позивача.

Враховуючи, що надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та допомоги для оздоровлення це право керівника, а не обов`язок, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід компенсувати за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 7, 8, 10, 11, 13, 209, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Вінницького обласного центру зайнятості про стягнення заборгованості по матеріальній допомозі на оздоровлення та матеріальній допомозі на поліпшення соціально побутових питань - відмовити.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13.11.2023року.

ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 .

Вінницький обласний центр зайнятості, м. Вінниця, вул. Стрілецька, 3а, .

Суддя: