Справа № 206/1322/20
Провадження № 2/201/1355/2023
РІШЕННЯ

Іменем України

18 жовтня 2023 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді Наумової О.С., за участю секретаря судового засідання Моренко Д.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційного Банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03.11.2020 задоволені позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 21.01.2018р. по 01.10.2019р. в сумі 24 988,11 доларів США. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судові витрати у розмірі 9066,94 грн. (а.с. 62 63).

18.01.2023 до суду звернувся відповідач ОСОБА_1 із заявою про перегляд заочного рішення.

Ухвалою суду від 15.02.2023 заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03.11.2020 скасовано і справу знову призначено до розгляду (а.с. 99-100).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалися на те, що 09.08.2007р. між ЗАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_2 укладений кредитний договір № DNU0GL00000232, відповідно до якого ЗАТ КБ «ПриватБанк» надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 87630,00 доларів США зі строком повернення до 09.08.2037. ОСОБА_2 свої зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 01.10.2019 становить 516669,78 доларів США, з яких: заборгованість за тілом кредиту 71840,06 доларів США; заборгованість по відсоткам за користування кредитом 129331,10 доларів США; заборгованість по комісії за користуванням кредитом 2949,07 доларів США; пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором 312549,55 доларів США. Також позивач зазначив, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 24988,11 доларів США, що є заборгованістю по відсоткам за користування кредитом за період з 21.01.2018 по 01.10.2019.

Зазначену суму заборгованості позивач просив суд стягнути з відповідача, а також понесені ним судові витрати.

Відповідач позовні вимоги не визнав. 29.03.2023 представник відповідача адвокат Заспенко А.А. (діє на підставі ордеру від 01.12.2022 а.с. 114) надав відзив на позовну заяву (а.с. 105-113), в якому зазначив, що відповідач не погоджується з доводами позивача про наявність боргу. Зазначив, що між АТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_2 з метою забезпечення себе зобов`язань за кредитним договором, укладено договір іпотеки квартири від 09.08.2007, на підставі якого ОСОБА_2 передав в іпотеку банку двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 53,50 кв. м, житловою площею 28,90 кв. м, яка належить йому на праві власності.

07.07.2014 АТКБ «ПриватБанк» звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11.07.2016 у справі 201/8672/14-ц позов задоволено. Звернуте стягнення на вказану квартиру, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DNU0GL00000232 від 09.08.2007 року, яка станом на 16.04.2014 року складає 165166,45 доларів США, що еквівалентно 2044 760,65 грн., з яких: 71840 доларів 06 центів США, що еквівалентно 889379 грн. 94 коп. - заборгованість за кредитом, 48 826 доларів 30 центів США, що еквівалентно 604 469 грн 60 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 1103 долари 55 центів США, що еквівалентно 13 661 грн. 95 коп. - заборгованість з комісії за користування кредитом, 537249,16 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки з укладанням від свого імені договору купівлі- продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, встановивши початкову ціну предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна.

Отже, звернуте стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки, яким забезпечувалось виконання зобов`язань за кредитним договором № DNU0GL00000232 від 09.08.2007, і на підставі якого банк просить тепер стягнути з ОСОБА_2 відсотки за користування кредитом за період з 21.01.2018 по 01.10.2019 в сумі 24988,11доларів США.

Вважав, що у банка відсутнє право на нарахування і стягнення відсотків за кредитним договором № DNU0GL00000232 від 09.08.2007, починаючи із 07.07.2014, тому заявлена в межах даного справи сума заборгованості до стягнення не підлягає стягненню.

Відповідно до п. 2.3.7. кредитного договору № DNU0GL00000232 від 09.08.2007, банк має право стягнути кредит до закінчення строку кредитування, передбаченого п. 1.1. даного договору, у т.ч. шляхом звернення стягнення на заставне майно, при настанні умов, передбачених п.2.3.3. договору, а також стягнути комісії, відсотки, неустойку нараховані за даним договором по фактичний строк користування кредитом, що відраховується з дня списання грошових коштів з кредитного рахунку.

Відповідно до п. 1.1. кредитного договору, кредитні кошти надаються банком позичальнику у строк до 09.08.2037.

Тобто, згідно з вимогами кредитного договору за наявності прострочення виконання основного зобов`язання в обумовлений сторонами строк, позивач використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку за рахунок переданого в іпотеку майна.

Таким чином, звернувшись до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, якою забезпечено виконання умов кредитного договору та визначивши усю суму кредиту (враховуючи комісії, проценти та пеню), які несплачені на момент подання позовної заяви, на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, із чим погодився й суд, який задовольнив позовні вимоги у повному обсязі.

Дана правова позиція, станом на дату розгляду даної справи, неодноразово підтверджувалась у висновках суду касаційної інстанції під час перегляду даної категорії справ. Зокрема у свої постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 по справі № 310/11534/13-ц.

Таким чином, з огляду на наявність рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11.07.2016 по справі № 201/8672/14-ц, яке набуло законної сили, яким звернуте стягнення на предмет іпотеки, у якому визначено усю суму заборгованості за кредитним договором, у банка відсутнє право на нарахування відсотків за кредитним договором № DNU0GL00000232 від 09.08.2007, починаючи від дати звернення із позовною заявою про стягнення предмету застави, тобто з 07.07.2014.

На підставі викладеного, просив відмовити у задоволенні позову

Також представник відповідача заявив клопотання про витребування матеріалів цивільної справи № 201/8672/14-ц, яка перебувала у провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська для огляду у межах даної справи у судовому засіданні.

Позивач правом на надання відповіді на відзив не скористався. Натомість представник позивача адвокат Безменко М.Є. (діє на підставі довіреності від 16.01.2023 а.с. 136) 12.05.2023 надав уточнену позовну заяву (а.с. 132-134), у якій зазначив, що у порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання не виконав. Тому банк на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України має право вимагати три проценти річних від простроченої суми. Сума заборгованості становить 71840,06 долари США, з якої нараховуються 3% річних, які за період з 13.02.2019 по 13.02.2022 складатимуть 6471,51 доларів США. Тому просив вказану суму стягнути із відповідача.

Також зазначив, що 14.02.2020 банк платіжним дорученням сплатив судовий збір на загальну суму 9066,94 грн., що значно перевищує суму збору, яку потрібно сплатити за подання уточненої позовної заяви, а саме 2705,41 грн. Тому позивач просив стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 2705,41 грн. та повернути позивачеві надмірно сплачений судовий збір в сумі 6361,53 грн.

18.10.2023 представник відповідача надав заперечення на уточнену позовну заяву (а.с. 179 181), у яких зазначив, що процесуальним законом не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог. Тому в разі надходження до суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог; об`єднання позовних вимог; зміну предмета або підстав позову. З огляду на зміст поданого позивачем документу, ним, фактично, змінена підстава позову. Просив уточнену позовну заяву залишити без розгляду, справу розглянути у межах первісного позову, його підстав і предмета.

Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» у судове засідання не з`явився. У позові просив, у разі неявки представника, справу розглянути без його участі (а.с. 2).

Представник відповідача у судове засідання не з`явився. У запереченнях на уточнену позовну заяву просив справу розглядати без його участі (а.с. 181).

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Встановлено, що 09.08.2007 між ЗАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_2 укладено договір про надання кредиту, згідно з умовами якого останній отримав грошові кошти у розмірі 69 000 доларів США зі сплатою 11,04 % річних терміном до 09.08.2037 (а.с. 9-11).

Як вказує позивач, ОСОБА_2 свої зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим, згідно із розрахунком заборгованості банка, наявна заборгованість станом на 01.10.2019, яка становить 516669,78 доларів США, з яких:

заборгованість за тілом кредиту 71 840,06 доларів США;

заборгованість по відсоткам за користування кредитом 129331,10 доларів США;

заборгованість по комісії за користуванням кредитом 2949,07 доларів США; пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором 312549,55 доларів США (а.с. 3-6).

Позивач зазначив, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, у зв`язку з чим просить стягнути з ОСОБА_2 24988,11 доларів США заборгованості по відсоткам за користування кредитом за період з 21.01.2018 по 01.10.2019.

З оглянутої судом під час розгляду справи № 201/8672/14-ц, яка перебувала у провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, встановлено, що з метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 09.08.2007 року між банком та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_2 , що належить відповідачу на праві власності.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11.07.2016 скасовано рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08.01.2015, яким у позові банка відмовлено, ухвалене нове рішення, яким позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення задоволено.

Звернуте стягнення на квартиру, загальною площею 53,50 кв.м., житловою площею 28,90 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 на праві власності, на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DNU0GL00000232 від 09.08.2007 року, яка станом на 16.04.2014 року складає 165 166,45 доларів США, що еквівалентно 2 044 760,65 грн., з яких: 71 840 доларів 06 центів США, що еквівалентно 889 379 грн 94 коп. - заборгованість за кредитом, 48 826 доларів 30 центів США, що еквівалентно 604 469 грн 60 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 1 103 долари 55 центів США, що еквівалентно 13 661 грн 95 коп. - заборгованість з комісії за користування кредитом, 537 249,16 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, встановивши початкову ціну предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна.

Виселено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , з квартири, загальною площею 53,50 кв.м., житловою площею 28,90 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , без надання іншого житлового приміщення.

Як видно зі змісту цього рішення, матеріалами справи встановлено неналежне виконання відповідачем ОСОБА_2 зобов`язань по кредитному договору, внаслідок чого у нього перед банком станом на 16 квітня 2014 року утворилася заборгованість у загальному розмірі 165166,45 доларів США, що згідно з курсом НБУ складає 2044 760 грн. 65 коп.

У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору у нього перед банком утворилася заборгованість. 31.10.2013 банк направив ОСОБА_3 досудову вимогу про необхідність погашення заборгованості.

Колегія суддів погодилася з розрахунком суми заборгованості за кредитним договором, вважала його правильним та таким, що здійснений на підставі закону та умов кредитного договору.

Відповідно до п. 2.3.7. кредитного договору № DNU0GL00000232 від 09.08.2007, банк має право стягнути кредит до закінчення строку кредитування, передбаченого п. 1.1. даного договору, у т.ч. шляхом звернення стягнення на заставне майно, при настанні умов, передбачених п. 2.3.3. договору, а також стягнути комісії, відсотки, неустойку нараховані за даним договором по фактичний строк користування кредитом, що відраховується з дня списання грошових коштів з кредитного рахунку.

Відповідно до п. 1.1. кредитного договору, кредитні кошти надавалися банком позичальнику у строк до 09.08.2037.

Згідно із п.п. 16.7. договору іпотеки доки він (іпотекодержатель) залишається власником заставної, з метою задоволення своїх вимог і в порядку, передбаченому п. 22 цього договору:

звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання якого-небудь із зобов`язань, передбачених Кредитним договором, вони не будуть виконані.

звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання термінів виконання будь-якого із зобов`язань за кредитним договором, зокрема, у випадку порушення іпотекодавцем зобов`язань по цьому договору, у т.ч. при порушенні порядку заміни предмету іпотеки (п. 16.7.2).

У п. 16.8. договору іпотеки сторони дійшли згоди, шо іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки і в разі дострокової розірвання кредитного договору або зміни його умов, при наявності невиконаних зобов`язань на момент розірвання.

Згідно із п. 16.9. у разі звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з п. 16.7 цього договору іпотекодержатель має право задовольнити за рахунок предмету іпотеки свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичної задоволення, включаючи відсотки, винагороди та інші платежі, відшкодування збитків, неустойки, витрати на утримані предмету іпотеки, а також на здійснення забезпечених іпотекою вимог.

Відповідно до п. 16.10. договору іпотеки банк має право достроково стягнути наданий під забезпечення іпотекою кредит, відсотки, винагороду за надання фінансова інструменту, винагороди за користування кредитом при настанні якої-небудь із умов, передбачених п. 16.7.2 цього договору.

Відповідно до п. 22 розділу «Звернення стягнення і реалізація предмету іпотеки» договору іпотеки у випадку порушення кредитного договору позичальником або цього договору іпотекодавцем іпотекодержатель направляє іпотекодавцю і позичальнику письмову вимогу про усунення порушення. Якщо протягом тридцятиденного строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі почати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього договору. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у випадках, передбачених п.п. 16.7.1, 16.7.2, 16.9 цього договору , відповідно до розділу V Закону України «Про іпотеку» на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі.

Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (ч. 1 ст. 546 ЦК України).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ст. 575 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» (у редакції на момент укладення договору іпотеки) за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право

задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення

цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Частинами першою, третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на майно, що є предметом іпотеки і належить державному чи комунальному підприємству або підприємству, більш як 50 відсотків акцій (часток, паїв) якого перебуває у державній власності, здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до п. 2.3.7. кредитного договору банк має право стягнути кредит до закінчення строку кредитування, передбаченого п. 1.1. даного договору, у т.ч. шляхом звернення стягнення на заставне майно, у т.ч. шляхом звернення стягнення на заставне майно, при настанні умов, передбачених п. 2.3.3. договору, а також стягнути комісії, відсотки, неустойку нараховані за даним договором по фактичний строк користування кредитом, що відраховується з дня списання грошових коштів з кредитного рахунку.

Відповідно до п. 22 розділу «Звернення стягнення і реалізація предмету іпотеки» договору іпотеки у випадку порушення кредитного договору позичальником або цього договору іпотекодавцем іпотекодержатель направляє іпотекодавцю і позичальнику письмову вимогу про усунення порушення. Якщо протягом тридцятиденного строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі почати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього договору.

Отже, відповідно до умов кредитного договору та договору іпотеки, за наявності прострочення виконання основного зобов`язання в обумовлений сторонами строк, банк використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку за рахунок переданого в іпотеку майна.

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.

У такому випадку має застосовуватися вимога про сплату процентів від суми позики, передбачена ч. 1 ст. 1048 ЦК України, до дня, встановленого кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625цього Кодексу.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц. Велика Палата Верховного Суду вважала, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився з тридцятого дня з дати, зазначеної на квитанції, яка надається банку відділенням зв`язку при відправленні позичальнику листа з вимогою про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним з повідомленням про вручення, і вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі.

У такому разі положення абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

Здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. Велика Палата Верховного Суду вважала, що в разі задоволення не в повному обсязі вимог кредитора за рахунок забезпечувального обтяження основне зобов`язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення.

Щодо нарахування пені необхідно зважати на вимоги статей 549, 550, 551 ЦК України, згідно з якими пенею є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання і яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Проценти на неустойку не нараховуються та, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Тобто неустойка нараховується в разі порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України) з першого дня прострочення та до тих пір, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто пеня може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано в законі чи договорі. Разом з тим відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Таким чином, стягнути неустойку (зокрема, пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише в межах спеціальної позовної давності, яка згідно із частиною першою статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, установленими статтями 253-255 цього Кодексу, від дня порушення грошового зобов`язання.

З огляду на зазначене, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Як видно із розрахунку заборгованості банка, заборгованість за кредитним договором нарахована за період з 21.01.2018 по 01.102019 (а.с. 6).

Натомість ще 31.10.2013 банк направив ОСОБА_3 досудову вимогу про необхідність дострокового погашення заборгованості. В сумі 74808,90 доларів США.

А 17.06.2014 (згідно накладної № 1954707, яка міститься у матеріалах справи № 201/8672/14-ц), пред`явив позов про звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 2044760,65 грн., яка утворилася станом на 16.04.2014, у т.ч. 71840,06 доларів США за кредитом, 48826,30 доларів США за відсотками за користування кредитом, 1103,55 доларів США за комісією, 43396,54 доларів США пеня.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Отже, право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилося із пред`явленням до позичальника 31.10.2013 досудової вимоги про необхідність дострокового погашення заборгованості згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

У зв`язку із чим, не підлягають задоволенню вимоги банка про стягнення заборгованість по відсоткам за кредитним договором, нарахованої за період з 21.01.2018 по 01.102019 в розмірі 24988,11 доларів США.

Стосовно уточненої позовної заяви.

Пунктом 2 ч. 2, ч. 3 ст. 49 ЦПК України передбачено, що крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, яке складається з двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить ухвалити судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує його вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц).

Предмет позову кореспондується зі способами захисту права, які визначені, зокрема у статті 16 ЦК України, а тому зміна предмета позову означає зміну вимоги, що може полягати в обранні позивачем іншого/інших, на відміну від первісно обраного способу захисту порушеного права, в межах спірних правовідносин.

Зміна предмета позову можлива, зокрема у такі способи: 1) заміна одних позовних вимог іншими; 2) доповнення позовних вимог новими; 3) вилучення деяких із позовних вимог; 4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин.

У свою чергу, підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

При поданні заяви про збільшення позовних вимог, зміну предмета або підстав позову, позивач має дотримуватися правил вчинення відповідної процесуальної дії, недодержання яких тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ЦПК України.

Позивач може змінити або підставу, або предмет позову. Одночасна зміна підстав і предмета позову не допускається. Зміна підстав або предмета позову здійснюється шляхом подання суду відповідної письмової заяви. Зміна підстав або предмета позову можлива лише до початку розгляду судом справи по суті, тобто до того моменту, коли суд почне проголошувати позовну заяву. Ця норма спрямована на усунення зловживання процесуальним правом на зміну підстав або предмета позову. Заява, подана після початку розгляду справи по суті, залишається без розгляду і повертається позивачеві.

Під збільшенням розміру позовних вимог не може розумітися заявлення ще однієї чи кількох вимог, додатково до викладених у позовній заяві. Неправомірно під виглядом збільшення розміру позовних вимог висувати нові вимоги, які не були зазначені у тексті позовної заяви.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 23 листопада 2022 року у справі № 352/1331/20, від 25 травня 2022 року у справі № 753/1908/15-ц.

Якщо в процесі розгляду справи повністю змінюються підстави й предмет позову, то це слід розглядати як нові позовні вимоги, які мають бути оформлені письмовою заявою відповідно до ЦПК України.

Аналогічна позиція підтверджена Верховним Судом у постанові від 10.05.2023 у справі № 723/1233/17 (провадження № 61-1002св23).

Надаючи 12.05.2023 уточнену позовну заяву, позивач фактично зміни і підстави і предмет позову, оскільки змінив матеріально-правову вимогу, зокрема, просив на підставі ст. 625 ЦК України стягнути 3 % річних в сумі 6471,50 доларів США.

Отже, фактично заявив інший позов, адже висунув нові вимоги, які не були зазначені у первісній позовній заяві. Тому судом не знайдено підстав для прийняття до розгляду уточненої позовної заяви і справа розглядається у межах первісно заявленого позову.

Відтак, суд доходить висновку, що позивач не подав до суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів щодо наявності правових підстав для стягнення заборгованості, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

У зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог, судові витрати у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача не стягуються із відповідача.

Не підлягає задоволенню клопотання позивача про повернення надмірно сплаченого судового збору в сумі 6361,53 грн., оскільки суд розглянув справу у межах первісного позову, у задоволені якого відмовлено, тому витрати по сплаті судового збору, ураховуючи результат розгляду справи, розподілені за правилами ст. 141 ЦПК України, та не підлягають поверненню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 128-131, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційного Банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором № DNU0GL00000232, укладеним 09 серпня 2007 року між Закритим акціонерним товариством Комерційним Банком «ПриватБанк» і ОСОБА_1 в сумі 24988,11 доларів США відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Повний текст рішення виготовлений 23 жовтня 2022 року.

Суддя О.С. Наумова