ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7346/23 Справа № 243/668/22 Суддя у 1-й інстанції - Дюміна Н.О. Суддя у 2-й інстанції - Тимченко О. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого - Тимченко О.О.,

суддів: Зубакової В.П. Бондар Я.М.,

за участю секретаря судового засідання Гладиш К.І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 243/668/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 ,

на заочне рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 06 червня 2023 року (суддя Дюміна Н.О.), повний текст рішення виготовлено 06 червня 2023 року, -

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ

У січні 2022 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з зазначеним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що з відповідачкою ОСОБА_2 вони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох синів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Заочним рішенням суду від 27 грудня 2018 року з позивача на користь відповідачки стягнуто аліменти на утримання синів у розмірі частини від всіх доходів. Зазначає, що вказану суму аліментів сплачувати не має можливості, оскільки на його повноцінному утриманні перебуває його теперішня дружина з дитиною та невдовзі народиться їхня спільна дитина.

Посилаючись на наведені обставини та положення статей 180 - 184, 192 СК України, позивач просить змінити розмір аліментів, які стягуються з нього на підставі заочного рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області на користь ОСОБА_2 на утримання двох дітей з частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно на тверду грошову суму в розмірі 3 000 тисячі гривень до досягнення дітьми повноліття.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Заочним рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 06 червня 2023 року в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі зміною способу стягнення аліментів. Стаття 192 СК України, на яку посилається позивач, як на підставу для задоволення своїх позовних вимог, лише вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, зокрема, таких як: зміна матеріального або сімейного стану. При цьому право вибору та ініціювання зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів з частки заробітку (доходу) на тверду грошову суму має винятково стягувач аліментів. Оскільки, позивач є платником аліментів, які присуджені у частці від його доходу, а не у твердій грошовій сумі, тому він правом змінити спосіб їх стягнення не наділений. Таке положення частини 3 статті 181 СК України повністю відповідає, перш за все, інтересам дитини, а також особи, з якою дитина проживає.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

В апеляційній скарзі, поданій до апеляційного суду, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , вважає, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції помилково встановив, що апелянт не має права на зменшення аліментів. Заробітна плата, яку отримує ОСОБА_1 є змінною та дозволяє змінити спосіб виконання рішення із частини від заробітку доходу батька на тверду грошову суму, що в свою чергу не могло бути враховано під час прийняття заочного рішення у справі про стягнення аліментів. Разом з тим, відповідно до довідок, що містяться в матеріалах справи, обидва сини позивача були вивезені відповідачкою з території України в росію та, наразі, невідомо, де саме вони мешкають та з ким. Таким чином, зменшення розміру врегулює відносини між апелянтом та відповідачкою щодо належного виконання батьківських обов`язків відносно спільних дітей та буде досягнуто принципи справедливості, законності та достатності в даній справі.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Від відповідача у справі відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник позивача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав,просив її задовольнити.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Суд ухвалив, розглядати справу у відсутність сторін, які не з`явились, оскільки відповідно до положень частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 18 листопада 2015 року зареєстрували шлюб, після реєстрації шлюбу прізвище дружини « ОСОБА_7 », що вбачається з копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 18.11.2015 року.

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 26.07.2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 26.07.2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до заочного Рішення Ленінського районного суду міста Полтава від 01.11.2018, вбачається, що шлюб, який зареєстрований 18 листопада 2015 року у Центральному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , актовий запис № 1879, розірвано.

Згідно копії довідки від 15.07.2021, виданої Чернівецькою районною лікарнею на ім`я ОСОБА_8 , 1993 року народження, ОСОБА_8 дійсно знаходиться на обліку по вагітності в жіночій консультації Чернівецької районної лікарні. На даний час термін вагітності складає 40 тижнів.

Відповідно до копії неповної виписки з акту про народження дитини, виданої відділом РАЦС Познань, воєводство Великопольське, Республіка Польща, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 є батьками дитини ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 01.10.2015 року ОСОБА_12 та ОСОБА_8 є батьками дитини ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 від 19.03.2013 року вбачається, що ОСОБА_12 та ОСОБА_8 є батьками дитини ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , задоволенню не підлягає.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частин 1, 3 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Рішення суду мотивоване тим, що Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі зміною способу стягнення аліментів. Стаття 192 СК України, на яку посилається позивач, як на підставу для задоволення своїх позовних вимог, лише вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, зокрема, таких як: зміна матеріального або сімейного стану. При цьому право вибору та ініціювання зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів з частку заробітку (доходу) на тверду грошову суму має винятково стягувач аліментів. Оскільки, позивач є платником аліментів, які присуджені у частці від його доходу, а не у твердій грошовій сумі, тому він правом змінити спосіб їх стягнення не наділений. Таке положення ч. 3 ст. 181 СК України повністю відповідає, перш за все, інтересам дитини, а також особи, з якою дитина проживає.

Такий висновок суду є вірним та ґрунтується на вимогах діючого законодавства.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до норм статей 12,13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом (пункт 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»).

Положеннями частини третьої статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до частин першої та другої статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Отже, статтею 179 СК України врегульовано питання права власності на аліменти, які отримуються на дитину одним із батьків та їх цільове призначення. Зокрема, передбачено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини і мають використовуватися за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Під цільовим призначенням при цьому потрібно розуміти витрати спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпечення речами, необхідними для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права.

За змістом статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Колегія суддів звертає увагу на те, що суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до статті 81 СК України перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Тлумачення наведених норм СК України, зокрема, положень статті 81, частини третьої статті 181, частини другої статті 182, статті 183 СК України, свідчить про те, що законодавець ототожнює поняття «заробітку» та «доходу», передбачаючи можливість стягнення на користь дитини мінімального рекомендованого розміру аліментів з обох джерел отримання грошових коштів. Аналогічна ситуація відображена і в положеннях ЦК України, який також ототожнює поняття «заробітку» та «доходу», зокрема у відносинах щодо відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.

Таким чином, законодавець гарантував можливість захисту прав та фактичного задоволення інтересів найменш захищених категорій осіб.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 затверджено Перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб.

Разом з тим, з урахуванням системного способу тлумачення вищевказаний Перелік видів доходів, які враховуються при визначені розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, є підзаконним нормативно-правовим актом, а тому тлумачення його положень має здійснюватися з урахуванням дійсного змісту норм закону, на розвиток та виконання якого він прийнятий (розширювальне тлумачення норм права).

Водночас положення статті 81 СК України та частини третьої статті 181 СК України вказують на необхідність визначення розміру аліментів від частки доходу платника, а не його заробітку. Звуження ж змісту норм закону за допомогою положень підзаконних нормативно-правових актів є неприпустимим.

При цьому зміст положень Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб включає до поняття «заробітку» також і виплати, які заробітною платою не є, зокрема доходи від підприємницької діяльності, кооперативів, тощо, що свідчить про більш широке тлумачення змісту поняття «заробіток», ніж виплати, які виплачуються в межах трудових правовідносин.

Крім того, у пункті 13 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб вказується, що утримання аліментів провадиться з суми заробітку (доходу), що належить особі, яка сплачує аліменти, після утримання з цього заробітку (доходу) податків. Вживання терміну «дохід» у дужках після поняття «заробіток» може розумітися як визнання цих понять синонімами в контексті приписів цього Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб. Отже, Перелік видів доходів, які враховуються при визначені розміру аліментів, не є вичерпним.

Зазначене узгоджується із правовими висновками Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 05 вересня 2019 року по справі №760/4569/18-ц (провадження №61-45100сво18).

Частиною першою статті 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до частини першої статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

В законодавстві термін «тверда грошова сума» є умовним та позначає відповідну суму аліментів на утримання дитини, що чітко визначена за домовленістю між платником та одержувачем аліментів або за рішенням суду (Постанова ВС від 20 жовтня 2021 року у справі N 351/1886/20 (провадження N 61-13598св21).

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Зокрема, значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , просив суд змінити розмір аліментів, які стягуються з нього на підставі заочного рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області на користь ОСОБА_2 на утримання двох дітей з частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно на тверду грошову суму в розмірі 3 000 тисячі гривень до досягнення дітьми повноліття.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про залишення позовних вимог ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , без задоволення та наголошує, що позивачем обрано невірний спосіб захисту, з огляду на таке.

Платник аліментів ОСОБА_1 обґрунтував свої вимоги положеннями частини 1 статті 192 Сімейного кодексу України, при цьому просив суд змінити розмір стягнення аліментів з частини на тверду грошову суму в розмірі 3 000 грн., тобто змінити спосіб їх стягнення.

Разом з тим статтею 192 СК України передбачає можливість зміни лише розміру аліментів, а не способу їх стягнення.

Проаналізувавши вищезазначені положення закону, зокрема, частину 3 статті 181 СК України, колегія суддів зазначає, що право вибору способу стягнення аліментів надано лише тому з батьків, з ким проживає дитина, а визначений рішенням суду спосіб стягнення аліментів може бути змінений лише за позовом одержувача аліментів.

Оскільки, позивач є платником аліментів, які присуджені у частці від його доходу, а не у твердій грошовій сумі, тому він таким правом не наділений. Таке положення частини 3 статті 181 СК України повністю відповідає, перш за все, інтересам дитини, а також особи, з якою дитина проживає.

Таким чином, посилання позивача на положення статті 192 СК України, як на підставу задоволення заявлених ним вимог, є безпідставним, оскільки позивач, як платник аліментів, має право звертатися з позовом про зміну розміру стягнутих рішенням суду аліментів, але в межах визначеного таким рішенням способу їх стягнення. В той час, як позивач фактично мав намір змінити спосіб стягнення аліментів, посилаючись на погіршення свого майнового стану, проте не довів обставин, на які він посилався, як на обґрунтування своїх вимог, що слугувало б підставою для задоволення його позову.

Отже, колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції, рішення суду відповідає всім вимогам законності та обґрунтованості.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для скасування судового рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг відсутні, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 7,19, 367, 369, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Заочне рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 06 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: О.О. Тимченко

Судді: В.П. Зубакова

Я.М. Бондар

Повний текст судового рішення складений 15 листопада 2023 року.

Головуючий О.О. Тимченко