Провадження № 2/752/6291/23
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23 жовтня 2023 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Хоменко В.С.

при секретарі Павлюх П.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін в приміщенні Голосіївського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення збитків,-

в с т а н о в и в:

у серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 75 028,53 грн компенсації завданих майнових збитків, 4 000,00 грн додаткових витрат, понесених за виготовлення звіту про оцінку, а також витрат, понесених на оплату правової допомоги адвоката Пількевич Т.А. в розмірі 6 000,00 грн та суму сплаченого судового збору в розмірі 1 073,60 грн.

В обґрунтування вказаних вимог позивач зазначає, що 08.10.2022 року о 12 год. 20 хв. у м. Києві на Столичному шосе, неподалік будинку № 99-К ОСОБА_2 , керуючи велосипедом, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не рухався по проїзній частині у крайній смузі якомога правіше, перед початком руху, перестроювання та зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечно, внаслідок чого трапився наїзд на нього автомобілем марки «Honda», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , внаслідок чого зазнали механічних пошкоджень транспортний засіб і велосипед, а також тілесних ушкоджень зазнав відповідач.

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 21.02.2023 року в справі № 752/1754/23, відповідача визнано винним у вчиненні вказаної дорожньо-транспортної пригоди.

Зазначає, що сума збитків, які завдано йому як власнику автомобіля марки «Honda», д.н.з. НОМЕР_1 , становить 75 028,53 грн, що підтверджується звітом про оцінку вказаного автомобіля № 2865, складеним 04.11.2022 року.

Посилаючись на викладене, а також на положення ст. ст. 22, 1166 та 1192 ЦК України, просить позов задовольнити.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Хоменко В.С. від 30.08.2023 року, після усунення недоліків позовної заяви, відкрито провадження в указаній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, призначено судовий розгляд на 23.10.2023 року (а.с. 48-49, 81).

Від відповідача письмовий відзив на вказану позову заяву до суду не надійшов.

Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили.

Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 08.10.2022 року о 12 год. 20 хв. у м. Києві на Столичному шосе, неподалік будинку № 99-К учасник дорожнього руху ОСОБА_2 , керуючи велосипедом, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не рухався по проїзній частині у крайній смузі якомога правіше, перед початком руху, перестроювання та зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечно, внаслідок чого трапився наїзд на нього автомобілем марки «Honda», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , що призвело до механічних пошкоджень транспортного засобу, велосипеда та отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_2 .

Своїми діями ОСОБА_2 порушив п. «б» п. 2.3, п. 6.7, п. 10.1 та п. 11.14 Правил дорожнього, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП.

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 21.02.2023 року в справі № 752/1754/23 відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Провадження у справі закрито (а.с. 9-11).

Власником автомобіля марки «Honda», д.н.з. НОМЕР_1 , є ОСОБА_1 (а.с. 8).

Відповідно до звіту про оцінку № 2865, складеного 04.11.2022 року, матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля марки «Honda», д.н.з. НОМЕР_1 , в результаті його пошкодження під дорожньо-транспортної пригоди становить 75 028,53 грн (а.с. 53-57).

Статтею 1187 ЦК України передбачені підстави і порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, частиною першої цієї статті встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Частиною другої статті встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що в даному випадку, на позивача покладено обов`язок довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, спричинена внаслідок дії непереборної сили або умислу потерпілого, тобто не з вини позивача.

Разом із тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Саме до цього зводяться висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 05.12.2018 року в справі № 757/59802/16-ц, від 14.01.2019 року в справі № 751/8121/17, від 10.01.2019 року в справі № 500/2095/15-ц; від 05.12.2018 року в справі № 757/59802/16-ц; від 01.02.2018 року в справі №126/1439/17, а також від 10.01.2019 року в справі № 350/1425/17, та інших.

Згідно з вимогами ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Однак, позивачем не доведено жодними належними та допустимими доказами, що шкоду йому завдано внаслідок непереборної сили або умислу відповідача.

Тобто не підтверджено факт відсутності у ОСОБА_1 технічної можливості уникнути дорожньо-транспортної пригоди, а також не спростовано тих обставин, що вказана аварія сталася внаслідок необережності ОСОБА_2 , що й вказано в постанові Голосіївського районного суду м. Києва від 21.02.2023 року в справі № 752/1754/23, про притягнення відповідача до відповідальності, де встановлено, що останній, керуючи велосипедом не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не рухався по проїзній частині у крайній смузі якомога правіше, перед початком руху, перестроювання та зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечно.

Сам по собі факт того, що дорожньо-транспортна пригода відбулася не з вини позивача, тобто, що ОСОБА_1 під час її вчинення не було порушено вимог Правил дорожнього руху України, таких обставин не підтверджує.

В зв`язку з викладеними та встановленими обставинами, суд, вважає, що в даному випадку позивач, будучи одночасно власником і володільцем джерела підвищеної небезпеки (автомобіля), та не дивлячись на відсутність його вини у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, немає права на відшкодування за рахунок велосипедиста ОСОБА_2 майнових збитків, а тому позов необхідно залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1187 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 76-89, 137, 141, 258, 263-265, 270-279, 352, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення збитків - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.С. Хоменко