Номер провадження: 22-ц/813/2270/23
Справа № 522/8071/20
Головуючий у першій інстанції Абухін Р.Д.
Доповідач Вадовська Л. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.10.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М.,

суддів - Комлевої О.С., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря - Венжик Л.С.,

за участю сторін, інших учасників справи, представників учасників справи:

позивача товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс», представника позивача Жилка Е.О.,

від відповідача ОСОБА_1 не з`явились,

від відповідача ОСОБА_2 не з`явились,

переглянувши справу №522/8071/20 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2021 року у складі судді Абухіна Р.Д., -

в с т а н о в и в :

Позивач ТОВ «Консалт Солюшенс», звернувшись 18 травня 2020 року до суду з вищеназваним позовом, вказав, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17 листопада 2014 року в справі №1522/17043/12, залишеним без змін в апеляційному порядку 11 березня 2015 року, стягнуто на користь АТ «КБ «Надра» за кредитним договором №ОД14/06/2007/840-К/74 від 01 червня 2007 року в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість в загальній сумі 1301673,81 грн., витрати на сплату судового збору в сумі 1609,50 грн. Рішення не виконано. ТОВ «Консалт Солюшенс» є правонаступником АТ «КБ «Надра» на підставі Договору №GL3N216954_ПВ_188 від 24 квітня 2020 року про відступлення прав вимоги, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В. за реєстровим №125. Посилаючись на вказані обставини, невиконання зобов`язання за рішенням суду, позивач ТОВ «Консалт Солюшенс» просив стягнути з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно інфляційні втрати в сумі 308106,00 грн., 3% річних в сумі 117325,37 грн., а всього в загальній сумі 425431,37 грн. та судові витрати в сумі 6381,47 грн. (а.с.1-5).

Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси від 03 липня 2020 року відкрито провадження у справі (а.с.26-27).

Відповідач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 позов не визнав, зазначивши у відзиві, що АТ «КБ «Надра» чи ТОВ «Консалт Солюшенс» не направляли йому після ухвалення рішення в справі №1522/17043/12 банківських реквізитів для добровільного погашення боргу в сумі 1301673,81 грн. та судових витрат. Банк, правонаступником якого є товариство, не скористався своїм правом у встановлені законодавством України строки стягнути з ОСОБА_1 визначену судовим рішенням у справі №1522/17043/12 заборгованість за кредитним договором, тому стягнення боргу за кредитним договором на підставі судового рішення від 17 листопада 2014 року є наразі неможливим. Підстави для застосування частини 2 статті 625 ЦК України відсутні, так як відсутнє стягнення самої суми боргу, для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив строк. Розрахунок 3% річних містить арифметичну помилку та правильною є сума 117150,64 грн.; розрахунок інфляційних втрат зроблено невірно, оскільки помісячні індекси інфляції частково відповідають офіційним індексам інфляції за спірний період (а.с.92-97).

ТОВ «Консалт Солюшенс» надано відповідь на відзив, за змістом якої правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених статтею 625 цього Кодексу сум. Наявність судового рішення про стягнення боргу та інших грошових сум за періоди невиконання боржником договірного зобов`язання, відкриття виконавчих проваджень за цим рішенням, вчинення інших процесуальних дій по виконанню рішення суду, за відсутності виконання боржником зобов`язання (добровільного чи примусового) не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін та/або припинення зобов`язання. Позивачем перераховано 3% річних та зазначено, що до стягнення дійсно підлягає сума 117150,63 грн.; перераховано інфляційні втрати та зазначено, що до стягнення підлягає сума 333956,30 грн., що більше, чим зазначено в позові 308106,00 грн., незважаючи на це заявлені раніше вимоги в частині інфляційних втрат підтримуються у попередньо визначеному розмірі (а.с.108-109).

Відповідач ОСОБА_2 відзив не подала.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2021 року позов задоволено частково; стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «Консалт Солюшенс» 3% річних в сумі 117325,37 грн., в решті вимог відмовлено, розподілені судові витрати (а.с.139-143).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 17 січня 2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині стягнення з нього та ОСОБА_2 3% річних в сумі 117325,37 грн. та судових витрат і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні вимог про стягнення 3% річних (а.с.147-151).

За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права полягає в наступному. Банк, правонаступником якого є товариство, не скористався своїм правом у встановлені законодавством України строки стягнути з ОСОБА_1 визначену судовим рішенням у справі №1522/17043/12 заборгованість за кредитним договором, строк пред`явдення виданого на підставі рішення суду від 17 листопада 2014 року по справі №1522/17043/12 виконавчого документу сплив. Стадія виконавчого провадження закінчилась спливом строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, тому стягнення боргу за кредитним договором на підставі судового рішення від 17 листопада 2014 року є неможливим. Підстави для застосування частини 2 статті 625 ЦК України відсутні, так як відсутнє стягнення самої суми боргу, для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив строк.

В апеляційній скарзі не зазначено нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Консалт Солюшенс» заперечення щодо змісту і вимог апеляційної скарги обґрунтовує тим, що аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України. Рішення суду від 17 листопада 2014 року у справі №1522/17043/12 набрало законної сили, ніким не оскаржувалось та має преюдиційне значення, відповідачем не оспорюються встановлена рішенням суду сума заборгованості. Строки звернення з виконавчими документами для примусового виконання вказаного судового рішення жодним чином не впливають на преюдиційний факт встановленого судом розміру заборгованості відповідачів. Посилання на те, що право кредитора на стягнення основної суми боргу втрачено, є необґрунтованим (а.с.171-172).

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині без змін з огляду на наступне.

Між публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» () та ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) укладено Кредитний договір №ОД14/06/2007/840-К/74 від 01 червня 2007 року, за яким надано кредит в сумі 140000,00 (сто сорок тисяч) доларів США під 12,49% річних для придбання земельної ділянки.

Виконання зобов`язань за Кредитним договором №ОД14/06/2007/840-К/74 від 01 червня 2007 року забезпечено Іпотечним договором, укладеним між публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» () та ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гашовою О.В. 01 червня 2007 року, зареєстрованим в реєстрі за №7130; Договором поруки ОД14/06/2007/840-П/74 від 01 червня 2007 року, укладеним між публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» () та ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17 листопада 2014 року в справі №1522/17043/12, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 11 березня 2015 року, стягнуто солідарно з позичальника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 на користь ПАТ «Комерційний банк «Надра» за Кредитним договором №ОД14/06/2007/840-К/74 від 01 червня 2007 року забезпеченим порукою заборгованість станом на 23 березня 2012 року в загальній сумі 1301673,81 грн. та судові витрати в розмірі 1609,50 грн.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 листопада 2014 року в справі №1522/17043/12 не виконано.

У справі №1522/17043/12 ПАТ «КБ «Надра» використав передбачене статтею 1050 ЦК України право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася не сплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Цими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом та, відповідно, втратив право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену у договорі неустойку. Поряд з цим права та інтереси кредитора забезпечуються частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Між публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» () та товариством з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» () укладено Договір GL3N216954_ПВ_188 про відступлення прав вимоги від 24 квітня 2020 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В. 24 квітня 2020 року, зареєстрований в реєстрі за №125, за яким відступлене право вимоги за Кредитним договором №ОД14/06/2007/840-К/74 від 01 червня 2007 року та забезпечувальними договорами, як то Іпотечним договором від 01 червня 2007 року №7130; Договором поруки ОД14/06/2007/840-П/74 від 01 червня 2007 року.

У розумінні пункту 1 частини 1 статті 512, статті 514 ЦК України на підставі правочину з відступлення права вимоги ТОВ «Консалт Солюшенс» став новим кредитором у зобов`язання за Кредитним договором №ОД14/06/2007/840-К/74 від 01 червня 2007 року, забезпеченим іпотекою та порукою; до нового кредитора перейшли права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Із правового аналізу положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України слідує, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу.

До правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки згідно статті 257 ЦК України.

Внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України за увесь час прострочення, таке прострочення є триваючим правопорушенням і право на позов про стягнення 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, як наслідок, право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передують подачі такого позову.

Дане підтверджено висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12; від 4 липня 2018 року в справі №310/11534/13-ц; від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц; від 4 червня 2019 року у справі №916/190/18.

Отже, з ухваленням 17 листопада 2014 року у справі №1522/17043/12 рішення про стягнення заборгованості зобов`язання не припинилось (за положеннями статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином); невиконання ОСОБА_1 грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, яке має наслідком відповідальність, передбачену статтею 625 ЦК України у вигляді трьох процентів річних від простроченої суми 1301673,81 грн. за час прострочення, який визначається з моменту порушення грошового зобов`язання до його усунення і обмежується останніми трьома роками, які перебували подачі позову.

Позов про стягнення 3% річних подано до суду у травні 2020 року (здано на пошту); позовні вимоги про стягнення 3% річних заявлено за період з 13 травня 2017 року по 13 травня 2020 року, тобто в межах трьох років, які перебували подачі позову; згідно наданого позивачем розрахунку 3% річних від 1301673,81 грн. як суми прострочення грошового зобов`язання за період з 13 травня 2017 року по 13 травня 2020 року становлять 117150,63 грн.; даний розрахунок перевірений відповідачем.

Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3% річних в межах трьох років, які перебували подачі позову, в загальній сумі 117150,63 грн.

Зобов`язання між сторонами не має натурального характеру, відповідно, кредитор має право на нарахування 3% річних. Натуральним є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. В даному ж випадку основна вимога банку про стягнення кредитної заборгованості за кредитним договором захищена в судовому (примусовому) порядку судовим рішенням, ухваленим у справі №1522/17043/12, відповідно, зобов`язання відповідача не є натуральним.

Пред`явлення виконавчих листів до виконання у справі №1522/17043/12 не має правового значення для вирішення спору про стягнення 3% річних, оскільки чинне законодавством не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання.

Правові підстави для скасування рішення суду в оскаржуваній частині, а саме в частині позовних вимог до відповідача ОСОБА_1 про стягнення 3% річних та судових витрат, відсутні.

Рішення в частині позовних вимог до відповідача ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та в частині позовних вимог до відповідача ОСОБА_2 не оскаржено, тому, в силу визначених статтею 367 ЦПК України меж розгляду справи судом апеляційної інстанції законність рішення суду першої інстанції в цій частині при даному апеляційному розгляді справи не перевіряється.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2021 року в частині позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних та витрат на сплату судового збору залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 листопада 2023 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді О.С.Комлева

Є.С.Сєвєрова