провадження №2/336/1594/23
УХВАЛА

іменем України

13 листопада 2023 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Петренко Л.В., за участі секретаря судового засідання Нагорних О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, у порядку спрощеного позовного провадження, клопотання представника позивача про виклик свідків та клопотання про застосування заходів процесуального примусу, витребування доказів по цивільній справі ЄУН 336/2849/23 (номер провадження 2/336/1594/23) за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Гречиха Сергій Юрійович, до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»,

про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

за участі:

представника позивача - адвоката Гречихи С.Ю.

представника відповідача адвоката Тихонова В.В.

встановив:

В провадженні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя перебуває цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Гречиха Сергій Юрійович, до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 квітня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Роз`яснено відповідачу право на подання відзиву на позовну заяву, також роз`яснено сторонам право на подання відповіді на відзив та заперечення. Клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено та витребувано у АТ «Державний ощадний банк України» вищезазначену інформацію та письмові докази по справі.

27 червня 2023 року до суду від представника відповідача надійшов відзив з доказами обґрунтування своєї позиції.

30 червня 2023 року надано клопотання про доручення доказів на виконання ухвали суду про витребування.

24 липня 2023 року надано клопотання про доручення доказів на виконання ухвали суду про витребування, зокрема наказ від 28.02.2023 року та акти приймання-передавання запасів.

27 липня 2023 року представником позивача подані клопотання про виклик свідків та клопотання про застосування заходів процесуального примусу, витребування доказів та відкладення розгляду справи. Представник позивача зазначає, що відповідач не виконав встановлений ст. 84 ЦПК України процесуальний обов`язок щодо надання витребуваних судом доказів за ухвалою суду від 12 квітня 2023 року, без повідомлення причин такого невиконання.

Також просить викликати свідків, які пояснять про обставини які обґрунтовують вимоги позивача та щодо надання документів.

Представник позивача заявлені клопотання підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти задоволення вказаних клопотань, вказав, що на вимоги суду надані документи як зазначено в ухвалі, а тому застосування заходів процесуального примусу є недоречним, допит свідків є необґрунтованим, оскільки дана категорія справи розглядається по письмовим доказам.

Суд, заслухавши клопотання представника позивача, з`ясувавши думку представника відповідача, дослідивши матеріали справи в частині заявлених клопотань, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦПК України, процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал.

Відповідно до пункту 11 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Відповідно до частини 1 статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Зловживання процесуальними правами як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення полягає у тому, при зловживанні процесуальними правами відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав. Це положення відповідає загальнотеоретичним розробкам конструкції зловживання правом, в яких воно нерідко визначається як поведінка, що перевищує (або порушує) межі здійснення суб`єктивних прав. Суб`єкт цивільного судочинства свої цивільні процесуальні права має здійснювати відповідно до їх призначення, яке або прямо визначено змістом того чи іншого суб`єктивного права, або вочевидь випливає з логіки існування того чи іншого суб`єктивного процесуального права.

Зловживання процесуальними правами може мати форму штучного ускладнення цивільного процесу, ускладнення розгляду справи в результаті поведінки, що перешкоджає винесенню рішення у справі або вчиненню інших процесуальних дій.

Частинами третьою, четвертою статті 44 ЦПК України передбачено, якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання. Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Із приписів цієї статті вбачається, що суд зобов`язаний вживати заходів у разі виявлення зловживання процесуальними правами учасником процесу.

Відповідно до п. 6 ч. 2 та ч. 3 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки. У випадку невиконання учасником справи його обов`язків суд застосовує до такого учасника справи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом.

Види заходів процесуального примусу визначені частиною першою статті 144 ЦПК України, а саме: попередження; видалення із залу судового засідання; тимчасове вилучення доказів для дослідження судом; привід; штраф.

Згідно з частиною першою статті 143 ЦПК України заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.

Відповідно до статті 148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках: невиконання процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу; зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству; неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин; невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів, ненадання копії відзиву на позов, апеляційну чи касаційну скаргу, відповіді на відзив, заперечення іншому учаснику справи у встановлений судом строк; порушення заборон, встановлених частиною дев`ятою статті 203 цього Кодексу.

Отже, підставою для стягнення в дохід державного бюджету штрафу в порядку процесуального примусу є факт недобросовісної поведінки учасника судового процесу, ухилення, тобто уникнення, ігнорування вчинення дій, покладених судом без поважних причин, зловживання процесуальними правами, що має певну мету перешкоджання судочинству, та умисне, без поважних причин, неподання доказів або повідомлення про неможливість їх подання.

Факту недобросовісної поведінки відповідача судом не встановлено, а тому клопотання представника позивача про застосування заходів процесуального примусу задоволенню не підлягає.

Клопотання про витребування доказів, також не підлягає задоволенню.

У клопотанні про витребування доказів повинно бути зазначено обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати (пункт 2 частина 2 стаття 84 Цивільного процесуального кодексу України).

Однак з поданого представником позивача клопотання неможливо з`ясувати, що саме можуть підтвердити або спростувати витребувані докази, яким чином такі докази вплинуть на подальше вирішення справи по суті.

В клопотанні про витребування доказів представник позивача заявляє вимоги, які в первісному клопотанні не ставилися.

Враховуючи вищевикладене оскільки позивачем клопотання про витребування доказів не обґрунтоване, не мотивовано яке значення наведені докази мають для правильного вирішення спору, а відтак у задоволенні клопотання про витребування доказів суд відмовляє.

Клопотання про виклик свідків, суд також вважає необґрунтованим, оскільки представником позивача не вказано, які саме обставини можуть підтвердити або спростувати вказані свідки.

Фактичні обставини даної справи повинні підтверджуватись саме письмовими доказами.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Таким чином у задоволенні клопотання представника позивача про застосування заходів процесуального примусу, витребування доказів та виклик свідків, слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 83-84, 91, 258, 260-261 ЦПК України, суд,-

постановив:

У задоволенні клопотання представника позивача про застосування заходів процесуального примусу, витребування доказів та виклик свідків, - відмовити.

Відповідно до вимог ст. 353 ЦПК України ухвала оскарженню не підлягає, але заперечення на неї включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя: