У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2023 року м. Одеса

Суддя Малиновського районного суду м. Одеси Роїк Д.Я. розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Державного університету «Одеська політехніка» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за вимушений прогул, моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_1 - адвокат Судаков В.В. звернувся до суду з позовом Державного університету «Одеська політехніка» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за вимушений прогул, моральної шкоди.

Просить суд ухвалити рішення, яким:

Визнати незаконним наказ директора структурного підрозділу «Одеський автомобільно-дорожнiй фаховий коледж Державного університету «Одеська політехніка» № 228-к від 28 серпня 2023 р. «Про скасування наказу про поновлення на посаді викладача Ганни БIЛОНОГ №143а-к вiд 05.07.2022 р.»

Визнати, що звільнення ОСОБА_1 з відокремленого структурного підрозділу «Одеський автомобiльно-дорожнiй фаховий коледж Державного університету «Одеська політехніка» відбулося без законних підстав.

Поновити ОСОБА_1 на посаді викладача відокремленого структурного підрозділу «Одеський автомобільно- дорожнiй фаховий коледж Державного університету «Одеська політехніка» шляхом скасування наказу Директора коледжу № 228-к вiд 28 серпня 2023 р.

Стягнути з Державного університету «Одеська політехніка» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 28 серпня 2023 р. по день ухвалення рiшення виходячи із середнього розміру заробітної плати в 18 704,61 грн. Стягнути з Державного університету «Одеська політехніка» на користь ОСОБА_1 компенсацію за нанесену моральну шкоду у розмірі моральну шкоду у розмiрi 20 000 грн.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді відповідача дорожнiй фаховий коледж Державного університету відокремленого структурного підрозділу «Одеський автомобільно- політехніка» та стягнення середнього заробітку за один місяць.

Разом з тим, в порушення вимог ст.ст. 175-177 ЦПК України позивач не виконав вимог, які ставляться до позовної заяви при зверненні до суду, які унеможливлюють відкриття провадження по справі.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

У п. 1 ч. 1 ст. 176 ЦПК України визначено, що у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Позивачем заявлено вимогу майнового характеру про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Разом з тим, позивачем не зазначено ціну позову щодо вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.Таким чином, позивачу необхідно зазначити ціну позову щодо вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Верховний Суд в постанові від 24 лютого 2021 року по справі № 136/171/19 дійшов висновку, що пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Отже, позивач ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору лише щодо її позовних вимог про поновлення на роботі.

Позивачем при зверненні до суду з позовною заявою не сплачено судовий збір за вимогу немайнового та майнового характеру, а саме: визнання незаконним та скасування наказу про звільнення та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі, коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Згідно ч.1 ст. 4 закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, у якому відповідна заява або скарга подається до суду.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання позовної заяви майнового характеру у розмірі 1% від ціни позову, але не менше ніж розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1 073,60 грн та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Що стосується позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, судом встановлено.

Згідно з частиною 1 статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до частини 5 статті 97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Із положень приписів ст. 94, 116, 117 КЗпП України та ст. 1,2 Закону України від 24 березня 1995 року №108/95-ВР «Про оплату праці», середній заробіток за час вимушеного прогулу за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця та не входить до структури заробітної плати.

Щодо позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, то за цю вимогу позивачка також не звільнена від сплати судового збору, така вимога підлягає оплаті в розмірі, установленому Законом України «Про судовий збір».

Крім того, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно моральна шкода може полягати у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (п. 3).

Аналогічна правова позиція визначена і у статті 23 Цивільного кодексу України.

При цьому, пунктом 4 Постанови від 31 березня 1995 року визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, у чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується, окрім вказівки на те, у чому полягає ця шкода та якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві. У разі недотримання позивачем зазначених вимог суд вправі залишити позовну заяву без руху.

Таким чином, заява має містити відомості про розмір сум, щодо яких заявлено вимоги, з відповідними розрахунками і обґрунтуванням та докази, що підтверджують позов, отже до заяви повинні бути додані необхідні документи, наприклад, докази причино-наслідкового зв`язку між станом стражданнями позивача та діями, бездіяльністю або рішеннями відповідача, зокрема, докази погіршення фізичного та душевного здоров`я, втрати ділової активності, спокою та рівноваги.

Отже, щодо визнання незаконним та скасування наказу, визнання що звільнення відбулось без законних підстав, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу стягнення моральної шкоди від сплати судового збору позивач ОСОБА_1 не звільняється.

На підставі викладеного, за предявлення вказаного позову, позивачу ОСОБА_1 необхідно сплатити судовий збір та надати до суду оригінал документу про сплату.

Слід зазначити, що згідно з ч.1 ст. 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Підстави для відстрочення сплати судового збору визначені ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про судовий збір», відповідно до якої враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Позивач ставить вимогу про поновлення на роботі на посадівикладача відокремленого структурного підрозділу «Одеський автомобільно-дорожній фаховий коледж Державного університету Одеська політехніка» між тим, позивачем не вказано, коли саме вона дізналась про порушення її трудових прав. Також не зазначено дату, з якої позивач просить поновити її на роботі, на посаді на посадівикладача відокремленого структурного підрозділу «Одеський автомобільно-дорожній фаховий коледж Державного університету Одеська політехніка».

Виходячи з підстав та предмету позову, позивачем заявлено вимоги щодо захисту порушених трудових прав зі сторони Державного університету «Одеська політехніка», однак до позову не долучено докази, які мали підтвердити виникнення між сторонами спору трудових відносин, а саме: трудовий договір, наказ про прийняття на роботу, копію трудової книжки, довідку про розмір нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, завірену керівником товариства та бухгалтером, інше).

Згідно зі статтею 31 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 № 108/95-ВР відомості про оплату праці працівника надають будь-яким органам чи особам лише у випадках, передбачених законодавством, або за згодою чи на вимогу працівника.

Відповідно до статті 49 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на цьому підприємстві із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи та розміру заробітної плати.

Форма довідки про заробітну плату (грошове забезпечення, винагороду за цивільно-правовим договором) затверджена Порядком обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, який затверджений постановою КМУ від 26 вересня 2001 №1266.

У довідці зазначається: місяці розрахункового періоду, кількість календарних (на вимогу Фонду соціального страхування України - робочих) днів у розрахунковому періоді, за винятком календарних днів, не відпрацьованих з поважних причин, заробітна плата (грошове забезпечення, винагорода за цивільно-правовим договором), на яку нараховано єдиний внесок та/або страхові внески, сума страхових внесків та/або єдиного внеску, сплачена застрахованою особою, розмір єдиного внеску для відповідної категорії застрахованих осіб згідно із Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Згідно роз`яснень, які містяться в пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», позовна заява подається до суду в письмовій формі і за змістом повинна відповідати вимогам статті 119 ЦПК. При цьому в позовній заяві повинні міститися не лише позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

Необхідність конкретизації позовних вимог та їх обґрунтування обумовлена тим, що відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони чи обмеження, зміст яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

З рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого Королівства» від 28.10.1998р. та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001р. вбачається, що право на суд не є абсолютним та воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Згідно ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 ЦПК України, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

За таких обставин справа не може бути прийнята до провадження і позивачу необхідно надати строк для усунення зазначених недоліків.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 185 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Державного університету «Одеська політехніка» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за вимушений прогул, моральної шкоди, залишити без руху та надати позивачу строк для усунення недоліків 5 (п`ять) днів з дня отримання позивачем ухвали.

Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Д.Я. Роїк