Справа № 201/8894/22
Провадження № 2/201/755/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2023р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська в особі головуючого - судді Ткаченко Н.В., розглянувши в приміщенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 10.11.2022р. надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 11.11.2022р. позов прийнято до провадження, відкрито провадження по цивільній справі та призначено розгляд справи в спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін (а.с.№33).

В обґрунтування позовних вимог представник позивача адвокат Напара М.В. (діє на підставі ордеру серія АЕ № 1119877 від 01.07.2022р. - а.с.№36) посилалася на те, що 17.06.2022р. сталося ДТП за участю транспортних засобів, що належать на праві власності позивачу та відповідачці. Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06.09.2022р. відповідачку визнано винною у вчиненні ДТП та накладено адміністративне стягнення. Згідно звіту про оцінку транспортного засобу вартість матеріального збитку, завданого позивачу становить 248 177грн. 05коп. Страховою компанією позивачу було відшкодоване страхове відшкодування у розмірі 129 975грн., а тому залишок коштів у розмірі 118 202грн.05коп. позивач просив стягнути з відповідачки разом із моральною шкодою у розмірі 20 000грн.

14.12.2022р. в порядку ст. 178 ЦПК України до суду надійшов відзив від представника відповідачки адвоката Левицького О.С. (діє на підставі ордера від 01.07.2022р. - а.с.№43), в якому адвокат посилався на те, що повноваження ФОП ОСОБА_3 , який склав звіт про оцінку транспортного засобу № 28-06-22-2Р, не підтверджуються належними доказами, а звіт зроблений без відповідного посилання на норми законодавства та суперечить правилам і методикам проведення аналогічних досліджень. У звіті в розділі «Визначення ринкової вартості КТЗ на момент пошкодження» не наведено з яких джерел, за який період, у яких регіонах бралися показники вартості аналогічних транспортних засобів. Представник відповідачки вважає, що ринкова вартість КТЗ завищена, не зазначені всі ремонтно-відновлювальні роботи та їх вартість. Щодо відшкодування моральної шкоди та витрат на професійну правничу допомогу, представник відповідачки зазначив, що позивач не надав жодних доказів на підтвердження завдання такої шкоди та обґрунтованості вимог в частині витрат на правничу допомогу. Просив відмовити в позові (а.с.№ 41-42).

14.12.2022р. представник відповідачки адвокат Левицький О.С. подав клопотання про розгляд справи в спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін, в задоволенні якого ухвалою суду від 15.02.2023р. відмовлено (а.с.№45-46, 107-108).

10.01.2023р. в порядку ст. 179 ЦПК України до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача адвокат Напара М.В. посилалася на те, що звіт про оцінку відповідає вимогам Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом МЮУ, Фонду державного майна країни від 24.11.2003р. № 142/5/2092. Щодо відсутності доказів на підтвердження завдання моральної шкоди, представник позивача зазначила, що позивач не має можливості більше користуватися своїм майном, здійснювати підприємницьку діяльність, виникла необхідність змінити звичний спосіб життя, що негативно вплинуло на його моральний стан та призвело до душевних страждань. Всі докази завдання матеріальної та моральної шкоди додані до позовної заяви, є належними та допустимими. Просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с.№52-54).

26.01.2023р. в порядку ст. 180 ЦПК України представником відповідачки адвокатом Левицьким О.С подані заперечення на відповідь на відзив, в яких представник посилався на те, що ФОП ОСОБА_3 не є експертом товарознавцем, а звіт складений з порушенням стандартів та нормативних вимог. Щодо відшкодування моральної шкоди, представник відповідача наполягав, що позивачем не надано належних та допустимих доказів. В ході здійснення адвокатської діяльності, представником встановлено, що ТОВ «Мауер Мост» підпадає під ознаки фіктивності, оскільки надає «надумані послуги». Оскільки договір від 15.09.2021р. та довідка про виконання договору складені в один день, не зрозумілим є те, які саме страждання, хвилювання було завдано позивачу (а.с.№97-98).

Суд ухвалою від 15.02.2023р. задовольнив клопотання представника відповідачки та призначив по справі судову авто-технічну експертизу ( автомобільно-товарознавчу), проведення якої доручив експертам Дніпропетровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України. Суд ухвалив проводити експертизу з оглядом транспортного засобу, з урахуванням наявного в матеріалах справи звіту про оцінку (а.с.№107-108).

25.04.2023р. до суду надійшло клопотання судового експерта, який повідомив, що надати відповідь на трете питання (чи були ремонтно-відновлювальні роботи на автомобілі «Субару», д/н НОМЕР_1 до дати ДТП, якщо так, які та коли ) буде неможливо, оскільки це питання виходить за межі спеціальних знань експертної спеціальності 12.2 «Визначення вартості колісних транспортних засобів та розміру збитку, завданого власнику транспортного засобу. Крім того, експерт рекомендував редакцію запитань задля проведення експертизи, просив провести оплату вартості експертизи, надати вільний доступ для огляду та проведення дослідження КТЗ (а.с.№118-120).

Представники сторін отримали копію зазначеного вище клопотання експерта, що підтверджується їх підписами (а.с.№ 120 зворотна сторона).

08.05.2023р. представник позивача ОСОБА_4 надала заяву, в якій, з урахуванням клопотання експерта, зазначила, що 24.07.2022р. ФОП ОСОБА_3 на адресу відповідачки було надіслано запрошення на огляд пошкодженого КТЗ, проте вона не з`явилася, що свідчить про її недобросовісну поведінку. Також посилалася, що позовна заява та доданий до неї звіт про оцінку транспортного засобу містять достатнє обґрунтування вартості матеріального збитку у розмірі 248 177грн. 05коп. (а.с.№122).

19.06.2023р. представник відповідачки на електронну пошту суду надіслав квитанцію про оплату вартості експертиз (а.с.№124).

29.06.2023р. до суду надійшло повідомлення експерта про неможливість проведення судової експертизи (а.с.№127-130).

30.06.2023р. представником позивача подано клопотання про продовження строку для уточнення питань для експерта, а 09.08.2023р. подане клопотання, із зазначенням переліку запитань для проведення експертизи (а.с.№132).

14.08.2023р. (під час перебування судді Ткаченко Н.В. у щорічній черговій відпустці) до суду надійшла заява представника позивача, яка повідомила в тому числі, що транспортний засіб позивачем вже проданий, отже проведення експертизи можливо лише за доказами, які надані сторонами по справі, тобто без проведення огляду транспортного засобу (а.с.№136).

15.08.2023р. на електронну пошту суду надійшло клопотання представника відповідачки про надання часу для узгодження позиції та доцільності проведення призначеної експертизи по справі. Також просив не поновлювати провадження у справі (а.с.№138).

На сьогоднішній день, призначена судом експертиза не виконана, що підтверджується повідомленням експерта від 16.06.2023р., з урахуванням отриманої представником відповідачки інформації про продаж КТЗ, запитання для проведення експертизи не уточнені більше двох місяців з моменту надіслання клопотання від 15.08.2023р., а тому суд вважає необхідним поновити провадження у справі та перейти до ухвалення рішення, на підставі доказів, що наявні в матеріалах справи.

Суд, вивчивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази за принципами ст. 89 ЦПК України у сукупності з нормами чинного законодавства України, надавши оцінку змісту доводів позивачка та заперечень відповідачки, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задолволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦК України, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування лише у разі, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Таким чином, ч. 2 ст. 1166 ЦК України встановлено презумпцію вини завдавача шкоди, що означає, що особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини (у зв`язку із наявністю вини іншої особи або у зв`язку із дією об`єктивних обставин).

Отже, для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК України необхідно довести наступні факти: неправомірність поведінки особи, тобто будь-якої поведінки, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії; наявність шкоди; втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. Наявність всіх вищезазначених умов є підставою для відшкодування завданої шкоди.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе особа, яка завдала шкоду. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Відповідно до роз`яснень, що викладені в пункті 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013р., розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Судом встановлено, що 17.06.2022р. о 16год. 53хв. сталася дорожньо-транспортна пригода за участі транспортних засобів «Сітроен», державний номер НОМЕР_2 та «Субару», державний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та ОСОБА_5 відповідно.

Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06.09.2022р. ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на останню адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави (а.с.№9).

Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже, вина ОСОБА_2 не підлягає доказуванню в даній цивільній справі, оскільки встановлена постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06.09.2022р.

Відповідно до звіту № 28-06-22-2Р про оцінку транспортного засобу, складеного ФОП ОСОБА_3 , який діє на підставі сертифікату суб`єкта оціночної діяльності № 1107/20 від 18.12.2020р., вартість матеріального збитку, завданого власнику легкового автомобіля Subaru Forester, державний номер НОМЕР_1 , складає 248 177грн. 05коп. (а.с.№55-93).

В п. 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013р. № 4 судам роз`яснено, що при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК України. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди.

Зі змісту позовних вимог вбачається, та відповідачкою і її представником не спростовано, що в рахунок страхового відшкодування, позивач отримав від ПрАТ «СК «Уніка» страхове відшкодування у розмірі 129 975грн. (а.с.№ 23).

Крім того, представник позивача, в своїй заяві від 12.08.2023р. № 1180-ц/2023, яка надійшла на електронну пошту суду 14.08.2023р., зазначає, що транспортний засіб був проданий позивачем, при цьому, суму, за яку був відчужений транспортний засіб, представником позивачки не вказано.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Оскільки позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів, у розумінні ст.ст. 77-78, 80 ЦПК України, щодо розміру завданої йому матеріальної шкоди та в чому конкретно понесені ним збитки, враховуючи отримання страхового відшкодування та продаж транспортного засобу без зазначення відомостей про вартість відчуженого майна, суд позбавлений можливості встановити реальну вартість втраченого позивачем майна та відповідно розмір шкоди, яка завдана позивачу, а тому в задоволенні позовних вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди слід відмовити.

Щодо позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, суд вважає необхідним частково задовольнити ці вимоги, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.19995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» з відповідними доповненнями та змінами, роз`яснено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової шкоди) підлягають: наявність такої шкоди, протиправність дій її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

В обґрунтування вимог в частині відшкодування моральної шкоди, представник позивача посилалася на те, що в результаті ДТП позивач не мав змоги користуватися своїм майном, в тому числі задля здійснення підприємницької діяльності, що негативно вплинуло на його моральний стан та призвело до душевних страждань. Крім того, позивач був змушений витрачати час для відновлення його порушеного права, звертався до страхової компанії задля отримання страхового відшкодування, був змушений звертатися задля отримання висновку про оцінку транспортного засобу, тому представник позивача оцінила моральну шкоду, завдану позивачу в 20 000грн.

З урахуванням принципів справедливості та доцільності, враховуючи, що в результаті ДТП, яке сталося з вини відповідачки, позивачу завдано душевних переживань внаслідок істотного порушення нормальних життєвих зв`язків через ушкодження автомобіля, яким він користувався, в тому числі як ФОП (а.с.№24-27), неможливості здійснювати повноцінне використання автомобіля, необхідність звернення до суду, через незгоду відповідачки відшкодувати шкоду, суд вважає необхідним частково задовольнити позовні вимоги позивача та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 5 000грн. В іншій частині позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди слід відмовити.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат, з урахуванням часткового задоволення позову, суд вважає необхідним згідно ст. 141 ЦПК України розподілити їх наступним чином.

Враховуючи, що позивачем при подачі позову сплачений судовий збір у розмірі 1 382грн. (а.с.№2). та позовні вимоги задоволені частково, суд вважає необхідним стягнути з відповідачки на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволених вимог, а саме 50грн. (5 000грн.* 1 382грн./ 138 202грн. 05коп.).

Інша частина судових витрат по оплаті судового збору покладається на позивача у зв`язку з відмовою в задоволенні певної частини позовних вимог.

Щодо витрат позивача, які ним понесені на професійну правничу допомогу, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні цих вимог, оскільки на виконання вимог ст. 137 ЦПК України представником позивача не надано доказів на підтвердження понесення цих витрат (копії договору про надання професійної правничої допомоги, акту виконаних робіт, квитанції про оплату цих витрат тощо).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 22, 23, 1166, 1167, 1187, 1192, 1194 ЦК України, ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, ч. 6 ст. 82, ст.ст. 89, 133, 137, 141, 259, 263-265, 274, 275 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_4 ) в рахунок відшкодування моральної шкоди - 5 000грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_4 ) судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 50 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: Ткаченко Н.В.