КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2023року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних прав:

судді - доповідача Білич І.М.

суддів Березовенко Р.В.,Слюсар Т.А.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 12 квітня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Дніпровського районного суду міста Києва Гончарука В.П.,

у цивільній справі №755/11160/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,-

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 за результатами розгляду якого просив стягнути заборгованість у сумі 204 170 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначаючи, що 30 липня 2021 року між сторонами укладено договір позики, відповідно до умов якого, позивач передав відповідачу кошти у сумі 125 533 грн. 10 коп., які останній зобов`язався повернути не пізніше ніж через 6 місяців з моменту укладення договору, тобто до 30 січня 2022 року. 04 лютого 2022 року між сторонами укладено додаткову угоду, якою внесено зміни до п. 1,5,6 договору позики, згідно якого, сторони погодили, що позикодавець передає у власність позичальнику грошові коштів сумі 152 848 грн. 80 коп., а позичальник зобов`язується повернути кошти у визначений цим договором строк не пізніше ніж через 18 місяців, тобто до 30 липня 2023 року. Пунктом 5 зазначеної угоди, сторони визначили графік погашення заборгованості. Також, 04 лютого 2022 року відповідачем була складена розписка, згідно якої, відповідач взяв у борг у позивача суму коштів у розмірі 152 848 грн. 80 коп. зі строком повернення боргу до 30 липня 2023 року. Проте, відповідачем було порушено умови додаткової угоди, а саме, не повернуто платіж згідно графіку повернення грошових коштів, у зв`язку з чим, у нього виникла заборгованість, яка станом на 31 жовтня 2022 року становить 204 170 грн. 80 коп.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 12 квітня 2023 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу за результатами розгляду якої, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги, задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначаючи, що судом першої інстанції не було досліджено питання щодо природи укладеного договору, унаслідок чого, ухвалено рішення, яке не відповідає чинному законодавству України. Також, вказуючи на часткове визнання відповідачем заявлених позовних вимог.

01 серпня 2023 року на адресу Київського апеляційного суду надійшли письмові пояснення згідно яких, відповідач не погоджується з доводами апеляційної скарги та просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін. Вказуючи, що забезпеченням виконання відповідачем зобов`язань за договором позики та додаткової угоди до нього, є передача в заставу належного йому автомобіля. Таким чином, стягнення коштів за договором позики та додатковою угодою до нього, спричинить ситуацію, за якої відповідачем буде повернуто борг, втім обтяження автомобіля припинено не буде, та зняття такого обтяження буде залежати від волі позивача, або ж відповідачу необхідно буде звертатися до суду з позовом щодо зняття такого обтяження, що потребуватиме значних фінансових затрат. Також, вказуючи, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 204 170 грн. 80 коп. є безпідставними, оскільки виходячи з умов чинного законодавства, практики Верховного Суду, умов договору та сплати відповідачем коштів на погашення заборгованості у сумі 7 980 грн., заборгованість за договором позики складає 144 868 грн. 88 коп.

04 серпня 2023 року на адресу суду надійшли письмові пояснення, у яких скаржник зазначає, що згідно п. 14 договору позики, повернення позичальником суми позики тягне за собою припинення договору застави. Вказуючи, що не погоджується з твердженням про те, що стягненню з відповідача за договором позики підлягає сума, у тому ж розмірі та у тій же валюті, що фактично була передана, оскільки п. 1 додаткової угоди сторони погодили, що загальна сума в гривнях, яка підлягає поверненню, буде відповідати еквіваленту 5 382 долари США, за курсом продажів доларів США в АТ КБ «ПриватБанк» на дату здійснення платежу.

У письмових поясненнях поданих стороною відповідача та позивачем, останні вказували за необхідне здійснити виклик у судове засідання сторін з метою з`ясування питання чи було передано відповідачу кошти за договором позики та у разі передачі, встановити суму коштів.

Так, згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч.1. ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Враховуючи, що ціна позову у цій справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, позиції сторін у справі чітко та зрозуміло викладено у поданих ними процесуальних документах, матеріали справи містять достатню кількість доказів для правильного вирішення даної справи по суті спору, колегія суддів не вбачала за необхідне проводити розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та вважала за можливе проводити розгляд справи у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом при розгляді справи встановлено, що 30 липня 2021 року між ОСОБА_1 , від імені якого діяв ОСОБА_3 , та ОСОБА_2 укладено договір позики № К300721-5, відповідно до п. 1 якого, позикодавець передає у власність позичальнику, а позичальник приймає у власність від позикодавця грошові кошти у сумі 125 533 грн. 10 коп., що за курсом продажів долара США в АТ КБ «ПриватБанк» (1 долар США - 26 грн. 95 коп.) на день укладення цього договору еквівалентно 4 658 доларів США, а позичальник зобов`язується повернути позику у визначений цим договором строк та згідно визначеними цим договором умовами. Сторони домовилися, що загальна сума в гривнях, яка підлягає поверненню у строки та порядку передбаченому цим договором 4 658 доларів США, за курсом АТ КБ «ПриватБанк» на дату здійснення платежу, не пізніше ніж через 6 місяців з моменту укладення даного договору, тобто до 30 січня 2022 року включно. За домовленістю сторін, позика є безпроцентною.

Пунктом 2 вказаного договору сторони погодили, що сума встановлена п. 1 договору, отримана позичальником від позикодавця до моменту підписання даного договору в повному обсязі.

Пунктом 5 договору, сторони визначили графік повернення позичальником грошових коштів.

Згідно п.п. 6,7,13 договору, позика може бути повернута позикодавцю достроково. По закінченню строку позики, договір може бути пролонговано за домовленістю сторін. У випадку невиконання позичальником зобов`язань за даним договором, даний договір може бути поданий позикодавцем до стягнення. Забезпечення виконання позичальником зобов`язань за цим договором є передача в заставу рухомого майна - автомобіля VOLVO, який належить позичальнику на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Згідно п. 16.7 договору, у випадку невиконання позичальником будь-яких умов цього договору (в тому числі при несвоєчасному поверненні позики або її чергової частини), або договору застави, або будь-яких інших договорів, що були укладені з метою забезпечення виконання цього договору, а також у разі втрати предмету забезпечення виконання зобов`язання за цим договором або погіршення його стану, або умов його виконання, позикодавець має право вимагати дострокового повернення позики за цим договором, із врахуванням сплати неустойки, а в разі невиконання такої вимоги - звернути стягнення на предмет застави (а.с. 09).

04 лютого 2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду до договору позики № К300721-5 від 30 липня 2021 року, якою внесено зміни до пунктів 1, 5, 6 договору, виклавши їх у наступній редакції: п. 1 - позикодавець передає у власність позичальнику, а позичальник приймає у власність від позикодавця грошові кошти у сумі 152 848 грн. 80 коп., що за курсом продажів долара США в АТ КБ «ПриватБанк» (1 долар США - 28 грн. 40 коп.) на день укладення цього договору еквівалентно 5 382 доларів США, а позичальник зобов`язується повернути позику у визначений цим договором строк та згідно визначеними цим договором умовами. Сторони домовилися, що загальна сума в гривнях, яка підлягає поверненню у строки та порядку передбаченому цим договором буде відповідати еквіваленту 5 382 долари США, що за курсом продажів долара США в АТ КБ «ПриватБанк» на дату здійснення платежу, не пізніше ніж через 18 місяців з моменту укладення даного договору, тобто до 30 липня 2023 року включно. За домовленістю сторін, позика є безпроцентною; п. 5 містить графік повернення позичальником грошових коштів; п. 6 - позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, зазначеної в п. даного договору готівкою в м. Києві. (а.с. 08).

Згідно розписки від 04 лютого 2022 року, ОСОБА_2 отримав позику від ОСОБА_1 , 04 лютого 2022 року, у сумі 152 848 грн. 80 коп., що на день укладення цього договору еквівалентно 5 382 долари США, згідно додаткової угоди від 04 лютого 2022 року договору позики № К300721-5 і зобов`язується повернути цю суму ОСОБА_1 в строк до 30 липня 2023 року включно (а.с. 07).

Згідно розрахунку наданого ОСОБА_2 , за період з 28 лютого 2022 року по 31 жовтня 2022 року позичальником сплачено 7 980 грн., що еквівалентно - 200 доларів США. Залишок боргу становить 5 182 долари США, що на день складання позовної заяви еквівалентно 204 170 грн. 80 коп. (а.с. 06).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся до суду з позовом про стягнення суми заборгованості за розпискою від 04 лютого 2022 роки коли ще не настав строк виконання зобов`язання за вказаним договором позики (розпискою) від 04 лютого 2022 року.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон який їх регулює, виходячи з наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за договором позики, посилаючись на неналежне виконання останнім своїх зобов`язань за договором позики.

Так, відповідно до положень ч. 1 ст. 526, ч. 1 ст. 530, ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приписами ч.1 ст. 5 98, ст. 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст.1047 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що 30 липня 2021 року між сторонами укладено договір позики К300721-5 у сумі 125 533 грн. 10 коп., зі строком повернення не пізніше ніж через 6 місяців з моменту укладення даного договору, тобто до 30 січня 2022 року включно.

Додатковою угодою до вказаного договору від 04 лютого 2022 року сторони внесли зміни до пунктів 1, 5, 6 договору, виклавши їх у редакції, визначеній цією угодою.

Так, зокрема, п. 1 вказаної угоди сторони визначили, що сума позики становить 152 848 грн. 80 коп., сторони також погодили, що позику відповідач зобов`язаний повернути не пізніше ніж через 18 місяців з моменту укладення даного договору, тобто до 30 липня 2023 року включно.

Пунктом 5 додаткової угоди сторони погодили графік повернення позичальником грошових коштів, згідно якого, кожного місяця (з лютого 2022 року по липень 2023 року) відповідач зобов`язався сплачувати позивачу кошти у сумі по 8 491 грн. 60 коп. щомісячно ( 18 платежів) , що еквівалентно 299 доларам США.

Пункт 6 додаткової угоди передбачав, що позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми зазначеної в п.1 даного договору готівкою в м. Києві.

Договір позики та додаткова угода до нього підписаний сторонами, що свідчить про погодження ними умов договору.

Зазначений договір недійсним не визнавався, отже його умови є обов`язковими до виконання сторонами.

Пунктом 16.7 договору позики сторони визначили, що у випадку невиконання позичальником будь-яких умов цього договору (в тому числі при несвоєчасному поверненні позики або її чергової частини), або договору застави, або будь-яких інших договорів, що були укладені з метою забезпечення виконання цього договору, а також у разі втрати предмету забезпечення виконання зобов`язання за цим договором або погіршення його стану, або умов його виконання, позикодавець має право вимагати дострокового повернення позики за цим договором, із врахуванням сплати неустойки, а в разі невиконання такої вимоги - звернути стягнення на предмет застави.

Позивач звернувся з позовом суду 02 листопада 2022 року в той час як умовами договору сторони визначили строк його закінчення - 30 липня 2023 року.

При цьому, ні позовна заява, ні подана апеляційна скарга не містить в собі посилань на те, які ж умови угоди та додаткової угоди не були виконані відповідачем, щоб це стало підставою для дострокового повернення позики, як це визначено умовами підписаної додаткової угоди, а саме п. 16.7 договору позики.

Доказів на підтвердження того, що позивач звертався до відповідача із вимогою про дострокове повернення позики, з зазначенням підстав такого дострокового повернення матеріали справи також не містять.

З огляду на наведене та виходячи з приписів ч. 1 ст. 1049 ЦК України, наявні підстави вважати, що на момент звернення позивача до суду з даним позовом про стягнення заборгованості за договором позики, строк його виконання у повному обсязі, не настав, у зв`язку з чим, висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову, є законними та обґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги щодо не дослідження судом природи укладеного договору та часткового визнання відповідачем позовних вимог, є безпідставними, оскільки судом було відмовлено у задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх передчасністю, так як строк виконання договору у повному обсязі, не настав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі немає.

Також слід зауважити, що дана справа віднесена процесуальним законом до категорії малозначних справ, а тому, в силу положень ч. 6 ст. 19 та ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків передбачених положеннями п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381-384, 387 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 12 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків визначених положеннями п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач:

Судді: