Номер провадження: 22-ц/813/4041/23
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.11.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя Кострицький В.В. (суддя - доповідач),

судді Назарова М.В., Лозко Ю.П.

за участю секретаря судового засідання Лупша В.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідачі- ОСОБА_2 , державний реєстратор КП Новосельської сільської ради "Регіональне бюро державної реєстрації" Алексєєва Юлія Сергіївна

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 жовтня 2022 року, постановлену у складі судді Шенцевої О.П., у приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , державного реєстратора КП Новосельської сільської ради "Регіональне бюро державної реєстрації" Алексєєвої Юлії Сергіївни про скасування державної реєстрації права власності, припинення права власності, витребування майна з незаонного володіння та забов`язання не чинити перешкоди у користуванні майном,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовної заяви

До Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 , у якому позивач просить суд: - скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 (від 18.06.2018 року № 26802087) на квартиру загальною площею 143,5 кв.м. житловою 28,3 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомості 101); - припинити право власності ОСОБА_2 на квартиру загальною площею 143,5 кв.м. житловою 28,3 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; - витребувати з незаконного володіння ОСОБА_2 горище будинку АДРЕСА_2 ; - зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди у користуванні горищем будинку АДРЕСА_2 , та забезпечити безперешкодний і вільний доступ у будь-який час до нього; - стягнути з відповідача на свою користь судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником квартири АДРЕСА_3 . ОСОБА_2 порушила права позивача як співвласника спільного майна багатоквартирного будинку, а саме фактично захопила частину допоміжного приміщення горища, та включила до складу своєї квартири квартири АДРЕСА_4 . Реєстрація права власності на нежитлове приміщення порушує його права як співвласника багатоквартирного будинку.

Короткий зміст оскаржуваного рішення

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04 жовтня 2022 рокуу задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_6 ), Державного реєстратора Комунального підприємства Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» Алєксєєвої Юлії Сергіївни (67330, Одеська область, Березівський район, с.Новоселівка, вул. Нова, 77А) про скасування державної реєстрації, припинення права власності, витребування майна, зобов`язання не чинити перешкоди у користуванні горищем відмовлено.

В обґрунтування оскаржуваної ухвали суд першої інстанції зазначав, що для проведення реєстрації права власності на спірну квартиру ОСОБА_2 подала державному реєстратору всі передбачені документи. Таким чином, установивши, що державна реєстрація права власності на спірну квартиру проведена державним реєстратором з дотриманням вимог закону, а тому ці вимоги задоволенню не підлягають. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Отже, похідні вимоги щодо скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав можуть бути задоволені лише у разі обґрунтованості основної «речової» вимоги щодо нерухомого майна, відносно якого вчинені реєстраційні дії зокрема про визнання, зміну чи припинення речових прав на відповідне нерухоме майно. З огляду на викладене, вимоги позовної заяви про припинення права власності задоволенню не підлягають, оскільки судом не встановлено порушень при проведення державної реєстрації права власності. Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача не чинити перешкоди у користуванні горищем, то будь-яких належних та допустимих доказів здійснення відповідачкою перешкод у користуванні горищем матеріали справи не містять. Таким чином, з урахуванням того, що позивачем не доведено факт порушення своїх прав, факт здійснення неправомірної реєстрації права власності відповідачки, факт захоплення горища, у задоволенні позову слід відмовити. Суд не приймає до уваги висновок експерта № 102/2021 від 03.06.2022 року, оскільки він не є належним доказом щодо спірних правовідносин сторін по справі. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, з огляду на те, що цивільне судочинство не може ґрунтуватись на припущеннях, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погодившись з вказаним рішенням, представник позивача звернувся до Одеського апеляційного суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просив рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04.10.2022 р. по справі № 522/10342/20 - скасувати, та ухвали нове, яким позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , Держаного реєстратора Комунального підприємства Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» Алексєєвої Юлії Сергіївни про скасування державної реєстрації права власності, припинення права власності, витребування майна з незаконного володіння та зобов?язання не чинити перешкоди у користуванні майном, - задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник зазначив, що ОСОБА_5 , як і інші власники квартир в будинку АДРЕСА_2 , є співвласниками допоміжних приміщень у вказаному будинку на підставі рішення Конституційного Суду України від 02.03.2004 р. № 4-рп/2004, що не потребує додаткового підтвердження та оформлення. Так, ОСОБА_1 стало відомо, що власником квартир АДРЕСА_7 та АДРЕСА_8 - ОСОБА_2 було об?єднано належні останній квартири в одну самостійну квартиру АДРЕСА_7 та зареєстровано за собою право власності на дану квартиру у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. При цьому зазначали, що ОСОБА_2 було порушено права ОСОБА_1 як співвласника спільного майна багатоквартирного будинку, адже, нею під час вказаного об?єднання було фактично захоплено частину допоміжних приміщень зазначеного будинку (без згоди співвласників), що і стало підставою для звернення ОСОБА_1 з позовом по даній справі. В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилався на наступне. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна від 16.10.2018 року № 141451283 (далі - Інформаційна довідка № 141451283), 29.05.2018 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ковальською Вікторією Валентинівною, на підставі договору купівлі-продажу від 29.05.2018 р. № 257, було зареєстровано право власності ОСОБА_2 на двокімнатну квартиру, загальною площею 33 кв.м.. житловою площею 24.9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного ресстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна (далі - Інформаційна довідка) від 16.10.2018 р. к. 141452897, 29.05.2018 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ковальською Вікторією Валентинівною, на підставі договору купівлі-продажу від 29.05.2018 р. № 258, було зареєстровано право власності ОСОБА_2 на однокімнатну квартиру, 14.9 кв.., житловою площею 14.9 кв.м. загальною площею адресою: АДРЕСА_9 . Тобто, станом на 29.05.2018 р. за ОСОБА_2 було зареєстровано дві квартири в будинку АДРЕСА_2 загальна площа яких складала 44.9 кв.м. (33 кв.м. + 14.9 кв.м.), житлова 39.8 кв.м. (24.9 кв.м. + 14.9 кв.). Слід зазначити, що після об?єднання вищевказаних квартир в одну самостійну квартиру АДРЕСА_7 її загальна площа стала складати 143.5 кв.м., тобто, загальна площа збільшилася більше ніж у три рази. 3 Інформаційної довідки № 141451283 вбачається, що 26.06.2018 року державним реєстратором Комунального підприємства Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» Алексєєвою Юлією Сергіївною прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 41800616, на підставі якого зареєстровано право власності ОСОБА_2 на об?єкт нерухомого майна загальною площею 143,5 кв.м., житловою 28,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому, підставою виникнення права власності на об?єднаний об?єкт (квартиру АДРЕСА_7 ) є: - висновок щодо технічного стану та можливості об?єднання об?єктів нерухомого майна від 14.06.2018 p. № 14-06-01c/2018, виданий ПП«УКРЕЛТРАНС»; - технічний паспорт від 14.06.2018 р. виданий ПП «УКРЕЛТРАНС». Слід наголосити, що шляхом об?єднання двокімнатної квартири АДРЕСА_7 (загальною площею 33 кв.м.) та однокімнатної квартири АДРЕСА_10 (загальної площею 14.9 кв.м.) в одну самостійну квартиру, без проведення реконструкції (яка передбачає оформлення декларації про готовність об?єкта до експлуатації) та приєднання допоміжних приміщень загального користування, неможливо було збільшити загальну площу цієї квартири до 143.5 кв.м., тобто, більше ніж у три рази. Так, відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції чинній на момент проведення спірної державної реєстрації) (далі - Закон), який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав. Позивач наполягав, що державна реєстрація права власності за ОСОБА_2 на квартиру, загальною площею 143.5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 була проведена з порушенням вищенаведених вимог законодавства. Адже, ОСОБА_2 не було подано державному реєстратору Комунального підприємства Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» Алексєєвої Юлії Сергіївни документ, що засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом даної об?єднаної квартири. Оскільки, за умови об?єднання кв. 23, площею 33 кв.м. з кв. 24, площею 14.9 кв.м., площа новоутвореного об?єкту нерухомого майна мала би становити приблизно 44.9 кв.м., для чого було б достатньо надати висновок шодо можливості об?єднання об?єктів нерухомого майна. А так як площа новоутвореної квартири становить 143.5 кв.м. - це свідчить про залучення під час об?єднання кв. 23, площею 33 кв.м. 3 кв. 24, площею 14.9 кв. м., додаткових площ за рахунок горища, що перебуває у спільні сумісній власності співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 . Як вже було зазначено, відповідно спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку (4. 1, 2 ст. 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»). Зважаючи на вищенаведені обставини та норми законодавства, ОСОБА_1 у позовній заяві наголошував на факті неправомірного захоплення ОСОБА_2 горища, площею близько 98 кв.м, будинку АДРЕСА_2 та свідчить, що державна реєстрація права власності за відповідачем на квартиру, загальною площею, 143.5 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , була проведена з порушенням вимог ст. 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» та ст.ст. 10, 24, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», п.п. 12, 40, 54 Постанови N° 1127. Адже, між документами, поданими ОСОБА_2 для проведення державної реєстрації та відомостями, що містилися в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно були наявні суперечності, а саме: сукупна площа зареєстрованих за ОСОБА_2 квартир становила 44.9 кв. м., однак, з документів поданих нею вбачалося, що, нібито, в результаті об?єднання цих двох квартир площа новоутвореної складає 143.5 кв.м, що є фізично неможливим. 3 огляду на це, державний реєстратор Алексєєва Ю.С. мала прийняти рішення про відмову ОСОБА_2 у державній реєстрації права власності на квартиру, загальною площею 143.5 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . У зв?язку з чим. рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 41800616 від 26.06.2018 року державного реєстратора Комунального підприємства Новоселівської сільської ради «Регональне бюро державної реєстрації» Алексєєвої Юлії Сергіївни необгрунтованим, протиправним та таким, що підлягає скасування. Однак, в супереч викладеному судом першої інстанції, при мотивуванні оскаржуваного рішення зроблено наступні висновки: «Судом встановлено, що для проведення реєстрації права власності на спірну квартиру ОСОБА_6 подала державному реєстратору всі передбачені документи. Таким чином, установивши, що державна реєстрація права власності на спірну квартиру проведена державним реєстратором з дотриманням вимог закону, а тому ці вимоги задоволенню не підлягають...3 огляду на викладене, вимоги позовної заяви про припинення права власності задоволенню не підлягають, оскільки судом не встановлено порушень при проведення державної реєстрації права власності». Тобто, суд першої інстанції, за відсутності в матеріалах справи № 522/10342/20 документу, який є обов?язковим для можливості прийняття державним реєстратором рішення про державну реєстрацію прав, у зв?язку з об`єднанням двох об?єктів нерухомого майна, шляхом залучення додаткової площі, а саме: документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об?єкта, що передбачений вимогами п. 54 Порядку № 1127, безпідставно визнав встановленою обставину того, що ОСОБА_2 , при зверненні до державного реєстратора, подала необхідний обсяг документів, передбачений законодавством. Також, вважаємо, що такі висновки суду першої інстанції суперечать положенням ст.ст. 10, 18, 24, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п.п. 12, 40, 54 Порядку № 1127, що свідчать про неправильне їх застосування при ухвалені оскаржуваного рішення по даній справі. аналіз змісту висновку від 03.06.2022 р. № 102/2021, складеного експертом за результатами проведення судової будівельної експертизи по даній справи доводить, що ОСОБА_2 було самовільно захопленого горище, що знаходиться будинку АДРЕСА_2 , яке є допоміжним та призначене для спільного користування мешканців цього будинку, більше того, дане допоміжне приміщенні, використовується для експлуатації даного будинку, оскільки, в ньому розміщено загальнобудинкові мережі теплопостачання, які необхідні для обслуговування вказаного будинку, що також доводить порушення прав позивача, як співвласника допоміжних приміщень будинку АДРЕСА_2 . Частинами 1-3 ст. 89 ЦПК України передбачено, шо суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об?єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Однак, суд першої інстанції, замість того, аби виконати вимоги зазначеної норми процесуального права та дослідити висновок експерта від 03.06.2022 р. № 102/2021, складений за наслідком проведення судової будівельно-технічної експертизи, зазначив: «Суд не приймає до уваги висновок експерта № 102/2021 від 03.06.2022 року, оскільки він не є належним доказом щодо спірних правовідносин сторін по справі». Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. підтвердження їхніх вимог або заперечень. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Виходячи з заявлених ОСОБА_1 позовних вимог, предметом доказування по даній справі, зокрема, є: - за рахунок чого площа квартири АДРЕСА_7 , утворена в результаті об?єднання квартири АДРЕСА_7 , площею 33 кв.м. та квартири АДРЕСА_10 , площею 14.9 кв.м., склала аж 143, 5 кв.м.; -чи захоплено ОСОБА_2 , під час об?єднання вищевказаних квартир, допоміжні приміщення будинку АДРЕСА_2 , що належать на праві спільної сумісної власності власникам квартир даного багатоквартирного будинку? Враховуючи викладене, вважали, що змістом висновку експерта від 03.06.2022 р. № 102/2021 встановлено ті обставини, що входять до предмету доказування по справі № 522/10342/20. Наведене, повністю спростовує висновок суду першої інстанції, що даний доказ не відповідає вимогам належності, якому до того ж, суд першої інстанції не надав жодного обґрунтування, в супереч вимогам ч. 4 ст. 265 ЦПК України. Отже, в супереч тому, що у матеріалах справи була наявна достатня кількість належних, допустимих та достовірних доказів, які підтверджували обґрунтованість позовних вимог, суд першої інстанції, в порушення вимог ст. 89 ЦПК України не здійснив їх дослідження, що призвело до ухвалення рішення, яке суперечить наявним у матеріалах справи доказам та дійсним обставинам.

Відзив на апеляційну скаргу

Не погоджуючись з дововдами та вимогами апеляційної скарги, представнк відповідача звернувся з відзивом на апеляційу скаргу відповідно до якого просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В обгрунтування відзиву зазначив, що позовна вимога позивача про скасування державної реєстрації права власності вілповідача - не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції в цій частині - не підлягає скасуванню. Також зазначав, що розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, саме об?єднання співвласників спільного майна, яке перебуває у спільній сумісній власності може розпоряджатися таким майном та вирішувати питання про витребування такого майна з незаконного володіння, а не конкретно позивач. Позивач не набув права на витребування будь-якого спільного майна, яке перебуває у спільній сумісній власності на свою користь. Вважали, що позивач не зможе набути за результатом розгляду свого віндикаційного позову право на державну ресстрацію за собою права власності на горище, яке є спільним сумісним майном співвласників будинку. Також зазначали, що позивач сам розуміючи безпідставність віндикаційного позову, що підтверджується тим, що він не просить витребувати майно на свою користь та взагалі не зазначає на чию користь мас бути витребуване майно. Витребування майна без зазначення особи, на користь якої проводиться таке витребування взагалі суперечить змісту віндикаційного позову. Враховуючи все вищезазначене, позовна вимога позивача про витребування з незаконного володіння відповідача горища - на їх думку не підлягає заловоленню, а рішення суду першої інстанції в цій частині - не підлягає скасуванню. Також вважали, що позовна вимога позивача про припинення право власності відповідача на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 - не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції в цій частині - не підлягає скасуванню. Зазначали, що будь-які перешкоди у доступі до горища будинку АДРЕСА_2 , як у позивача, так і у експерта, були відсутні. Враховуючи все вищевикладене, позовна вимога позивача про зобов?язання відповідача не чинити перешкоди у користуванні горищем будинку АДРЕСА_2 , та забезпечити безперешкодний і вільний доступ у будь-який час до нього - не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції в цій частині - не підлягає скасуванню. Враховуючи вищезазначене, вважаємо апеляційну скаргу такою, що не містить доводів та посилань, які б спростовували або ставили б під сумнів висновки суду першої інстанції, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04.10.2022 р. по справі № 522/10342/20 обгрунтованим та правомірним

Явка в судове засідання

Сторони та їх представники повідомлені належним чином, про час місце та дату судового засідання, про те в судове засідання представник відповідача не з`явилась, що не заважає розгляду апляційної скарги у відповідності до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України. Клопотання представника відповідача про відкладення судового розгляду судова колегія відхилила так як воно не обгрунтовано підтверджуючими матеріалами і є третім.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, оцінивши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, судова колегія приходить наступного.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України,- судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3 .

Відповідачка по справі ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_4 .

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вбачається що підставою для реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_7 за ОСОБА_2 був висновок, щодо технічного стану та можливості об`єднання об`єктів нерухомого майна серії та номер: 14-06-01с/2018, виданий 14.06.2018, видавник: ПП «УКРЕЛТРАНС»; технічний паспорт, серії та номер: б/н, виданий 14.06.2018, видавник ПП «УКРЕЛТРАНС».

Відповідно до статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Правовідносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень врегульовані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав тощо регулює Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 та Порядок ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року № 1141.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини третьої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор:

1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації;

2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення;

3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником. Органи державної влади, підприємства, установи та організації зобов`язані безоплатно протягом трьох робочих днів з моменту отримання запиту надати державному реєстратору запитувану інформацію в паперовій та (за можливості) в електронній формі;

4) під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, а також використовує відомості, отримані у порядку інформаційної взаємодії Державного реєстру прав з Єдиним державним реєстром судових рішень;

5) відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав; 6) присвоює за допомогою Державного реєстру прав реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна у випадках, передбачених цим Законом;

7) виготовляє електронні копії документів, поданих у паперовій формі, та розміщує їх у реєстраційній справі в електронній формі у відповідному розділі Державного реєстру прав (у разі якщо такі копії не були виготовлені під час прийняття документів за заявами у сфері державної реєстрації прав);

8) формує за допомогою Державного реєстру прав документи за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав;

9) формує реєстраційні справи у паперовій формі;

9-1) надає в установленому порядку та у випадках, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», інформацію органу державної виконавчої служби або приватному виконавцю;

10) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Державній реєстрації, відповідно до частини четвертої статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (частина перша статті 22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Вичерпний перелік підстав для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень встановлено частиною першою статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», частина четверта цієї ж статті регламентує, що відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, не передбачених цим Законом, заборонена.

Умови, підстави та процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно визначено Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127.

Судом встановлено, що для проведення реєстрації права власності на спірну квартиру ОСОБА_2 подала державному реєстратору всі передбачені документи.

Таким чином, установивши, що державна реєстрація права власності на спірну квартиру проведена державним реєстратором з дотриманням вимог закону, а тому ці вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до абз.2 ч. 1 ст. 188 ЦПК України, похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже, похідні вимоги щодо скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав можуть бути задоволені лише у разі обґрунтованості основної «речової» вимоги щодо нерухомого майна, відносно якого вчинені реєстраційні дії зокрема про визнання, зміну чи припинення речових прав на відповідне нерухоме майно.

З огляду на викладене, вимоги позовної заяви про припинення права власності задоволенню не підлягають, оскільки судом не встановлено порушень при проведення державної реєстрації права власності.

Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

До основних засад цивільного законодавства відноситься принцип змагальності та диспозитивності, відповідно до яких за змістом ст. 12 , 13 ЦПК України:

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Разом з тим, позивач не надав належних доказів, які б свідчили, що приміщенням горища незаконно володіє ОСОБА_2 , а тому вимоги про витребування з незаконного володіння горища є недоведеними та задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача не чинити перешкоди у користуванні горищем, то будь-яких належних та допустимих доказів здійснення відповідачкою перешкод у користуванні горищем матеріали справи не містять.

Таким чином, з урахуванням того, що позивачем не доведено факт порушення своїх прав, факт здійснення неправомірної реєстрації права власності відповідачки, факт захоплення горища, у задоволенні позову слід відмовити.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції та не приймає до уваги висновок експерта № 102/2021 від 03.06.2022 року, оскільки він не є належним доказом щодо спірних правовідносин сторін по справі, тобто не відповідає принципу належності та допустимості так як не стосується предмету позову (т.1 а.с.10) та проведена без залучення відповідача що позбавило відповідача можливості задавати питання та приймати участь.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.

Доводи апелянта про те, що виходячи з заявлених ОСОБА_1 позовних вимог, предметом доказування по даній справі, зокрема, є: - за рахунок чого площа квартири АДРЕСА_7 , утворена в результаті об?єднання квартири АДРЕСА_7 , площею 33 кв.м. та квартири АДРЕСА_10 , площею 14.9 кв.м., склала аж 143, 5 кв.м.; -чи захоплено ОСОБА_2 , під час об?єднання вищевказаних квартир, допоміжні приміщення будинку АДРЕСА_2 , що належать на праві спільної сумісної власності власникам квартир даного багатоквартирного будинку? Не є слушними , так як не відповідають змісту позовних вимог (т.1 а.с.10) які стосуються законності дій державного реєстратора та припинення права власності відповідача на житло, витребування та зобовязання.

Думка апелянта про те, що ОСОБА_2 не було подано державному реєстратору Комунального підприємства Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» Алексєєвої Юлії Сергіївни документ, що засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом даної об?єднаної квартири, є припушенням так як не конкретизоване посиланням на порушення реєстратором порядку вчінення дій.

Інші доводи апелянта в більшості є викладенням обставин справи та не є критикою судового рішення по суті.

Судова колегія погоджується з проаналізованими судом першої інстанції в сукупності дослідженими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що стороною позивача не доведено тих обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а тому заявлені вимоги задоволенню не підлягають . Крім того, обраний позивачем спосіб захисту цивільного права не є належним відповідно до сталої практики Верховного Суду, що не позбавляє позивача можливості захисту свого права .

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищезазначеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 жовтня 2022 року ,залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 08 листопада 2023 року.

Головуючий суддя В.В. Кострицький

Судді М.В. Назарова

Ю.П. Лозко