Номер провадження: 22-ц/813/1928/23
Головуючий у першій інстанції Аліна С. С.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.11.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

з участю секретаря Виходець А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 липня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Суворовська державна нотаріальна контора у м. Одесі, про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без державної реєстрації шлюбу, про визнання права власності, -

в с т а н о в и в:

У червні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 в якому просила суд встановити факт проживання як чоловіка та дружини без державної реєстрації шлюбу ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 з листопада 2010 року по 07 січень 2021 року; визнати за ОСОБА_2 право спільної часткової власності на 1/2 квартири АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_2 право спільної часткової власності на 1/2 квартири АДРЕСА_2 ; визнати за ОСОБА_2 право спільної часткової власності на 1/2 Chevrolet Lacetti 2008 року випуску.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що у червні 2010 року позивачка ОСОБА_2 познайомилась з ОСОБА_3 . У листопаді 2010 року позивачка ОСОБА_2 переїхала жити до ОСОБА_3 у квартиру АДРЕСА_3 . Після смерті матері ОСОБА_3 у липні 2012 року позивачка ОСОБА_2 та ОСОБА_3 разом переїхали жити до квартири ОСОБА_2 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 , де вони проживали до жовтня 2017 року, а потім переїхали до спільної квартири АДРЕСА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 03 березня 2021 року позивачка ОСОБА_2 звернулась до приватного нотаріуса Полішук Г.П. з заявою про прийняття спадщини та 23 березня 2021 року Суворовська державна нотаріальна контора повідомила, що для отримання свідоцтва про право на спадщину необхідно отримати рішення суду про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 12 липня 2021 року позов задоволено.

Встановлено факт проживання як чоловіка та дружини без державної реєстрації шлюбу ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 з листопада 2010 року по 07 січень 2021 року.

Визнано за ОСОБА_2 право спільної часткової власності на 1/2 квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 21,2 м2.

Визнано за ОСОБА_2 право спільної часткової власності на 1/2 квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 44,8 м2.

Визнано за ОСОБА_2 право спільної часткової власності на 1/2 автомобілю Chevrolet Lacetti 2008 року випуску, д.н. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 .

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати заочне рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права та неповне з`ясування усіх фактичних обставин справи.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначила, що є рідною сестрою ОСОБА_3 , яка одна в шестимісячний строк звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, і є єдиною спадкоємицею спадкового майна, що залишилося після смерті її брата.

Також, апелянт зазначила, що ОСОБА_2 жодних допустимих доказів проживання як дружина та чоловік без державної реєстрації шлюбу не надала, а також не надала і доказів того, що спільно придбала з ОСОБА_3 те майно, про яке йдеться в позовній заяві.

У своєму відзиві ОСОБА_2 зазначила, що апеляційна скарга ОСОБА_1 на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 липня 2021 року є безпідставною та необґрунтованою, оскільки викладені в оскаржуваному рішенні висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, рішення ухвалено при повному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи та з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

В судове засідання, призначенена 01 листопада 2023 року представник Суворовської державної нотаріальної контори у м. Одесіне з`явився, був сповіщений належним чином (а.с. 214 т. 3).

Від завідувача Суворовської державної нотаріальної контори у місті Одеса до суду надійшов лист з проханням розглядати справу без участі представника (а.с. 219-220 т. 3).

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, явка яких не визнавалась судом обов`язковою.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність третьої особи, яка своєчасно і належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення адвокатів Сухецької С.М. та Манюка Д.В., які представляють інтереси ОСОБА_1 , адвоката Доніної Л.А., представника ОСОБА_2 , перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду скасуванню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам не відповідає в повній мірі, з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Одеси актовий запис 342 (а.с. 174 т. 1).

На день смерті ОСОБА_3 належала квартира АДРЕСА_1 , квартира АДРЕСА_2 та автомобіль Chevrolet Lacetti 2008 року випуску, д.н. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 (а.с. 27-29, 31-33, 35 т. 1).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на належне йому майно та 16 лютого 2021 року Суворовською державною нотаріальною конторою у м. Одеса заведено спадкову справу № 101/2021 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 (а.с. 173-184 т. 1).

Зі спадкової справи вбачається, що після смерті ОСОБА_3 до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини звернулась ОСОБА_1 , а також ОСОБА_2 (а.с. 173 зв., 181 зв. т. 1).

ОСОБА_1 є рідною сестрою ОСОБА_3 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження та одруження (а.с.119-121 т. 2).

З матеріалів спадкової справи, вбачається, що Суворовська державна нотаріальна контора надіслала на адресу ОСОБА_2 інформаційний лист № 814 від 23.03.2021р., з якого вбачається, що для отримання свідоцтва про право на спадщину необхідно отримати рішення суду про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (а.с.182 зв. т. 1).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , визнавши доведеним факт проживання позивачки й відповідача однією сім`єю без реєстрації шлюбу з листопада 2010 року по 07 січня 2021 року, визнавши право спільної часткової власності на 1/2 квартири АДРЕСА_1 , право спільної часткової власності на 1/2 квартири АДРЕСА_2 , а також визнавши право спільної часткової власності на 1/2 автомобіля, суд першої інстанції посилався на пояснення свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , які зазначили, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мешкали разом як чоловік та жінка, також суд взяв до уваги пояснення свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , а також довідку ЖБК «Центральний-31» від 20.02.2021 року, відповідно до якої ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мешкали разом з 01.10.2017 року у АДРЕСА_5 , квитанції про сплату комунальних послуг та спільні фотознімки.

Проте, погодитися з такими висновками суду, колегія суддів не може, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до ст.74 ст.1 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Відповідно до роз`яснень, вказаних в п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при застосуванні ст.74 СК що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст.18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є: встановлення правовідношення.

Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Положеннями ст.392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не можу ґрунтуватись на припущеннях.

Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.

Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

У зв`язку з цим, суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід встановити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці.

Сам факт перебування у незареєстрованих шлюбних відносинах без установлення обставин ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін.

Тільки в разі встановлення цих обставин положення частини першої статті 17 Закону України «Про власність» будуть правильно застосовуватися.

Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 20 вересня 2017 року ОСОБА_3 продав за 180300 грн. належну йому квартиру АДРЕСА_3 , яка належала йому на праві власності (1/2 частка на підставі свідоцтва про спадщину, 1/2 частка на підставі свідоцтва про право власності від 19.03.1996 року), що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу Тітаренко О.С. та зареєстрованого у реєстрі № 932 (а.с. 150-152 т. 2).

ОСОБА_3 20.09.2017 року придбав за 150100 грн. квартиру АДРЕСА_2 , на підставі договору купівлі-продажу від 20.09.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Тітаренко О.С. та зареєстрованого у реєстрі № 933 (а.с. 31-33 т. 1).

Під час укладання договору купівлі-продажу від 20.09.2017 року ОСОБА_3 до нотаріальної справи надав заяву, в якої зазначив, що у шлюбі та у фактичних шлюбних відносинах не перебуває (а.с. 89 т. 3).

ОСОБА_3 02.10.2017 року придбав за 140500 грн. квартиру АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 02.10.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Тітаренко О.С. та зареєстрованого у реєстрі № 974 (а.с. 27-29 т. 1).

Під час укладання договору купівлі-продажу від 02.10.2017 року ОСОБА_3 до нотаріальної справи надав заяву, в якої зазначив, що у шлюбі та у фактичних шлюбних відносинах не перебуває (а.с. 24 т. 3).

15.05.2019 року за договором купівлі-продажу ОСОБА_3 придбав автомобіль Chevrolet Lacetti 2008 року випуску, д.н. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 за 56000 грн., який належав ОСОБА_1 (а.с.159-161 т. 2).

Згідно з інформацією отриманої від ДПС України, сума задекларованого доходу ОСОБА_3 за 2010 рік 9939 грн., 2011 рік 40950 грн., за 2012 рік 45833,37 грн., за 2013 рік 222812,32 грн., за 2014 18850,96 грн., за 2015 рік 8256,88 грн., за 2016 рік 16420 грн., за 2017 рік 43724,80 грн., за 2018 рік 38320 грн., за 2019 рік -56311,92 грн. (а.с. 169-174 т. 3).

Згідно з інформацією отриманої від ДПС України, сума задекларованого доходу ОСОБА_2 за 2010 рік 381300 грн., 2011 рік 368200 грн., за 2012 рік 68930 грн., за 2013 рік -0, доходів з 2014 року по 2021 рік ОСОБА_2 не задекларовано (а.с. 4-9 т. 3).

Колегія суддів зазначає, що при розгляді справи поза увагою суду першої інстанції залишилась та обставина, що ОСОБА_3 придбав майно за кошти, які ним були отримані від продажу належного йому майна та від отриманого доходу.

Позивач на підтвердження своїх вимог посилалася на покази свідків, проте, такі свідчення свідків не дають підстав для визнання сторін такими, що проживали однією сім`єю, вели спільне господарство та придбали майно за спільні кошти.

Так, з пояснень свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , наданих в суді першої інстанції, не вбачається, що квартира АДРЕСА_1 , квартира АДРЕСА_2 та автомобіль ChevroletLacetti 2008 року випуску, д.н. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 придбано ОСОБА_3 та ОСОБА_2 внаслідок спільної праці, також в матеріалах справи не існує будь-яких доказів ведення сторонами спільного господарства, побуту та бюджету, що підтверджується протоколом судового засідання (а.с. 209-211 т. 1).

Суд першої інстанції, приймаючи до уваги надані до суду письмові пояснення свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , та вважаючи їх належними та допустимими доказами, в порушенні норм процесуального права не врахував те, що ці свідки не були допитані та попереджені про кримінальну відповідальність (а.с. 17-22 т. 1).

Також колегія суддів, зазначає, що показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 707/2882/19.

Апеляційний суд вважає, що спільне проведення відпочинку, що підтверджується фотознімками, на які посилався суд, як на доказ для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу за відсутності інших ознак сім`ї, не свідчить про наявність усталених сімейних відносин із спільним побутом та взаємними правами та обов`язками.

Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.

Наведені вище правові висновки суду повністю узгоджуються із правовими позиціями, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц.

Колегія суддів, звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів існування будь-яких письмових угод між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з приводу майна.

Встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу є юридичним фактом, від якого залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб.

Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановивши, що позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження набуття спільного майна, а також проживання з ОСОБА_3 , як чоловіком, ведення спільного бюджету, господарства та побуту, а також спільної праці, колегія суддів приходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання спільною сумісною власністю спірного майна та його розподіл, оскільки позивачем не доведено, що між нею та ОСОБА_3 , виникли відносини, притаманні подружжю, а також сумісне придбання майна.

Вирішуючи заявлену в межах даної цивільної справи позову вимогу про встановлення факту спільного проживання сторін як чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з листопада 2010 року по 07 січня 2021 року, колегія суддів дійшла висновку про відсутність достатніх підстав для задоволення цієї вимоги на підставі зазначених вище обставин.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 не є спадкоємцем після смерті ОСОБА_13 , колегія суддів вважає такими, що не підлягає задоволенню, з підстав того, що суд розглядає справу в межах заявлених вимог, а ОСОБА_2 позовні вимоги про спадщину заявлені не були, та судом не розглядались.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 3,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з неповним встановленням обставин, які мають значення для справи, порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду скасуванню, з постановленням нового судового рішення про відмову у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 сплатила судовий збір у розмірі 18387 грн. (а.с. 8 т. 2).

З урахуванням того, що апеляційна скарга ОСОБА_14 підлягає частковому задоволенню, рішення скасуванню з відмовою у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 , колегія суддів дійшла до висновку про те, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 18387 грн.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 липня 2021 року скасувати.

Прийняти постанову.

В задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Суворовська державна нотаріальна контора у м. Одесі, про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без державної реєстрації шлюбу, про визнання права власності відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір, понесений в суді апеляційної інстанції в розмірі 18 387 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 13 листопада 2023 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.М. Вадовська

______________________________________ Є.С. Сєвєрова