ПОСТАНОВА

Іменем України

14 листопада 2023 року м. Кропивницький

справа № 391/148/23

провадження № 22-ц/4809/1291/23

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Єгорової С. М. (суддя-доповідач), Карпенка О. Л., Чельник О. І., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 12.07.2023 у складі головуючого судді Ревякіної О. В.

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

01.03.2023 ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила стягнути ОСОБА_1 заборгованість зі сплати аліментів на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період з жовтня 2022 року до 28.02.2023 в розмірі 44736,5 грн за договором про виховання та утримання дитини від 06.03.2019 № 31.

Позовні вимоги мотивовано тим, що сторони мають двох спільних неповнолітніх дітей: доньку ОСОБА_3 та сина ОСОБА_4 , які проживають з позивачем.

Відповідно до укладеного між сторонами договору про виховання та утримання дитини від 06.03.2019 за домовленістю батьків після укладення ними договору про припинення права на аліменти для дітей у зв`язку з переходом права власності на нерухоме майно, батько не звільняється від обов`язку приймати спільну і рівну з матір`ю участь у додаткових витратах на дітей, що викликані особливими обставинами. Згідно із копіями розрахункових квитанцій, чеків, копій довідок голови батьківського комітету навчального закладу, копії довідки сімейного лікаря позивач самостійно сплачує всі додаткові витрати на дітей, які складаються з витрат на придбання дитячої білизни, одягу, взуття, канцтоварів, мобільних телефонів, павербанку, рюкзаків, всього на загальну суму 75486 грн.

Рішенням Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 12.07.2023 позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 додаткові витрати на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за Договором про виховання та утримання дитини від 06.03.2019 року в розмірі 44736,5 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, щовимоги позивача ґрунтуються на умовах договору про виховання та утримання дитини від 06.03.2019, пунктом 6 якого визначено рівну участь батька і матері у додаткових витратах на дитину, зокрема відшкодування матері 50% грошових коштів, витрачених нею на лікування дітей, на їх розвиток, на придбання одягу та взуття по сезону, на придбання шкільного приладдя, зошитів, книг, на оплату харчування у школі та дитсадку, на придбання оздоровчих та відпочинкових путівок для дітей та інші витрати на дітей. Відповідачем не спростовано належними, допустимими та достовірними доказами обов`язок відшкодування витрат на дітей відповідно до укладеного ним договору, з умовами якого він добровільно погодився та бажав настання наслідків, що передбачені цим договором, оскільки заперечення проти позову ґрунтується на загальних положеннях сімейного законодавства без врахування зобов`язань за укладеним договором.

Суд урахував умови укладеного між сторонами договору, згідно якого перелік додаткових витрат на дітей не є вичерпним, і дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 50% суми грошових коштів, витрачених на дітей в розмірі 37743 грн (75486:2) та 50% прожиткового мінімуму доходів на дитину відповідного віку за період з жовтня 2022 року по лютий 2023 року в розмірі 6993,50 грн (1372+1372+1416,50+1416,50+1416,50), а всього 44736,50 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставить питання про скасування судового рішення і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Зазначив, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Вказав, що 28 лютого 2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно, посвідчений 28 лютого 2021 року приватним нотаріусом Компаніївського районного нотаріального округу Скрипнік О. В., реєстр. №28, згідно якого право на аліменти для дітей - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , встановлені рішенням Компаніївського районного суду від 12.08.2015 та змінені рішенням Компаніївського районного суду від 22.03.2018 про сплату аліментів, припиняється у зв`язку з передачею їм права власності на вищезазначену нерухомість.

06 березня 2019 року укладено договір про виховання та утримання дитини, посвідчений приватним нотаріусом Компаніївського районного нотаріального округу Скрипнік О. В. 06 березня 2019 року за р. №31. Договір стосується виховання та утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та укладений в зв`язку з розірванням шлюбу та припиненням права на аліменти для дітей у зв`язку з переходом права власності на нерухоме майно, належне батькові. Також договором визначено місце проживання дітей разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_2 .

Суд не врахував судову практику, згідно якої не відноситься до особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини:

- навчання дитини з метою здобуття професійної освіти (висновок Верховного Суду у постанові від 26.08.2020 року у справі №336/1488/19);

- витрати одного із батьків на відвідування дитиною спортивної секції та дитячого гуртка (постанова Верховного Суду від 30.01.2019 року у справі № 205/4622/16-ц); - витрати на відвідування дитиною приватного дитячого садка (постанова Верховного Суду від 10.01.2019 року у справі №369/11745/16-ц);

- вартість поїздки та відпочинку на морі, придбаних медикаментів першої необхідності і харчування(без надання доказів наявності потреби в такому відпочинку, викликаної хронічною хворобою, лікуванням), (постанова Верховного Суду від 17.01.2019 у справі № 720/1119/17 (провадження № 61-3891св18);

- придбання шкільного одягу, взуття та шкільного приладдя (постанова Верховного Суду від 31.01.2020 у справі № 484/2230/17 (провадження № 61-1460св18).

Вважає, що витрати на одяг, придбання телефонів, шкільного приладдя та інше, не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами. Такі витрати повинні покриватися за рахунок аліментів та є звичайними витратами. Крім того, діти отримують соціальну допомогу від ЮНІСЕФ, що підтверджується випискою із карткового рахунку, наданого позивачем.

Наведений позивачем перелік витрат на дітей не є додатковими витратами, а надані документи (квитанції, довідки, рахунки) не підтверджують придбання речей, телефонів, саме позивачем в інтересах дітей та не є додатковими витратами на дітей.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Вважає рішення суду законним й обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги безпідставними.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (ч. 4 ст. 19 ЦПК).

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК).

У порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій ст. 274 ЦПК України (ч.ч.1-2 ст. 274 ЦПК).

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.

ОСОБА_5 та ОСОБА_1 є батьками двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 10, 11).

Діти зареєстровані та проживають разом з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копіями довідок про реєстрацію місця проживання особи (а.с. 8, 12,13).

Згідно договору про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 28.02.2019 (а.с.69-71), ОСОБА_1 передав дітям: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у власність частину житлового будинку, 1/2 частину земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 . За цим договором право на аліменти для дітей, встановлені рішенням Компаніївського районного суду від 12.08.2015 та змінені рішенням Компаніївського районного суду від 22.03.2018 припиняється в зв`язку з передачею їм права власності на вищезазначену нерухомість. Пунктом 19 вказаного договору визначено, що укладення даного договору не звільняє батька від обов`язку брати участь у додаткових витратах на дітей.

Відповідно до умов договору про виховання та утримання дитини від 06.03.2019, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.14-16), сторони досягли згоди про те, що після розірвання шлюбу діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , будуть проживати разом з матір`ю, батько зобов`язується приймати спільну і рівну за обсягом з матір`ю участь у забезпеченні життя дітей. За домовленістю батьків, після укладення ними Договору про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно, батько не звільняється від обов`язку приймати спільну і рівну з матір`ю участь у додаткових витратах на дітей, що викликані особливими обставинами. Додаткові витрати полягають в: сплаті батьком грошової суми кожного місяця на додаткові витрати в розмірі 1/6 частки від доходу батька, але не менше 50% прожиткового мінімуму доходів на дитину відповідного віку і ця сума ділиться на кожну дитину порівну; відшкодуванні матері 50% грошових коштів, витрачених нею на лікування дітей, на їх розвиток, на придбання одягу та взуття по сезону, на придбання шкільного приладдя, зошитів, книг, на оплату харчування у школі та дитсадку, на придбання оздоровчих та відпочинкових путівок для дітей та інші витрати на дітей. Всі витрати мають бути підтверджені квитанціями та товарними чеками.

Згідно копій чеків та копій розрахункових квитанцій позивачем на придбання дитячої білизни, одягу та взуття для підлітків, рюкзаків, канцтоварів, повербанку та двох мобільних телефонів понесено витрати у сумі 75486 грн (а.с.17-20,90).

Відповідно до копії повідомлення голови батьківського комітету від 21.02.2023 та від 22.02.2023 ОСОБА_2 вносить добровільні внески на потреби класу, подарунків та придбання спеціальних друкованих зошитів (а.с.25,26).

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК).

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 Сімейного кодексу України).

За положеннями ст. 185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Відповідно до ч.3 ст. 190 Сімейного кодексу України укладення договору про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно не звільняє того з батьків, хто проживає окремо, від обов`язку брати участь у додаткових витратах на дитину.

Поняття додаткових витрат на дитину, їх розмір та порядок оплати визначено сторонами у справі в договорі про виховання та утримання дитини від 06.03.2019 (далі договір), який на час розгляду справи є чинним, правомірним та обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

При вирішенні спору суд виходить з положень ст. ст. 6, 627 ЦК України щодо свободи договору, зокрема сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства та врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до норм ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно копії договору про виховання та утримання дитини від 06.03.2019, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.14-16), сторонами погоджено, що після укладення договору про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно, батько не звільняється від обов`язку приймати спільну і рівну з матір`ю участь у додаткових витратах на дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що викликані особливими обставинами. Договором також обумовлено, що додаткові витрати полягають в: сплаті батьком грошової суми кожного місяця на додаткові витрати в розмірі 1/6 частки від доходу батька, але не менше 50% прожиткового мінімуму доходів на дитину відповідного віку і ця сума ділиться на кожну дитину порівну; відшкодуванні матері 50% грошових коштів, витрачених нею на лікування дітей, на їх розвиток, на придбання одягу та взуття по сезону, на придбання шкільного приладдя, зошитів, книг, на оплату харчування у школі та дитсадку, на придбання оздоровчих та відпочинкових путівок для дітей та інші витрати на дітей. Всі витрати мають бути підтверджені квитанціями та товарними чеками.

Підписавши власноруч вказаний договір ОСОБА_1 та ОСОБА_2 погодили усі його істотні умови та визнали, що договір відповідає дійсним намірам і не носить характеру фіктивного та удаваного правочину, укладається за справжньою волею без будь якого застосування тиску та на вигідних умовах, відповідач розумів значення, умови договору, його природу і правові наслідки, бажав настання саме тих правових наслідків, що створюються даним договором.

Пунктом 6 договору визначено рівну участь батька і матері у додаткових витратах на дитину, зокрема відшкодування матері 50% грошових коштів, витрачених нею на лікування дітей, на їх розвиток, на придбання одягу та взуття по сезону, на придбання шкільного приладдя, зошитів, книг, на оплату харчування у школі та дитсадку, на придбання оздоровчих та відпочинкових путівок для дітей та інші витрати на дітей.

Пунктом 11 договору визначено, що кожна сторона зобов`язується виконувати обов`язки, покладені на неї цим Договором та сприяти іншій стороні у виконанні її обов`язків. Сторона, що порушила зобов`язання за договором, повинна їх усунути.

Суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що вимоги позивача ґрунтуються на умовах укладеного між сторонами договору про виховання та утримання дитини від 06.03.2019, понесення ОСОБА_2 витрат на дітей у загальному розмірі 44736,50 грн знайшло підтвердження належними та допустимими доказами, відповідачем не спростовано обов`язок відшкодування витрат на дітей відповідно до підписаного ним договору, з умовами якого він добровільно погодився та бажав настання саме тих наслідків, які передбачені цим договором, дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача відповідно до умов договору 50% грошових коштів, витрачених на дітей в розмірі 37743 грн (75486:2) та 50% прожиткового мінімуму доходів на дитину відповідного віку за перод з жовтня 2022 року по лютий 2023 року в розмірі 6993,50 грн (1372+1372+1416,50+1416,50+1416,50).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, вірно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Наведені в апеляційній скарзі доводи, які зводяться до переоцінки доказів у справі, що знайшли свою належну оцінку у мотивувальній частині оскарженого судового рішення, та незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки, колегією суддів відхиляються, оскільки судом першої інстанції правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права та не порушено норми процесуального права.

Рішення суду першої інстанції є законним і обгрунтованим.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржене судове рішення без змін із підстав, передбачених статтею ст. 375 ЦПК України.

Оскільки оскаржене судове рішення залишене без змін, а скарга без задоволення, то згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу, і поверненню не підлягає.

Керуючись ст. 7, 367, 368, 371, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 12.07.2023 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня їїприйняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді С. М. Єгорова

О. Л. Карпенко

О. І. Чельник