КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 359/2496/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Білич І.М., Мостової Г.І.,

за участю секретаря судового засідання Шаламай Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області 11 травня 2023 року у складі судді Чирки С.С.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські регіональні електромережі» про захист прав споживачів,-

В С Т А Н О В И В :

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» про захист прав споживачів.

Представник відповідача заявив клопотання про залишення позову без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області 11 травня 2023 року клопотання представника відповідача задоволено, позов ОСОБА_1 залишено без розгляду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали, просить скасувати її.

Зазначає, що суд першої інстанції не застосував норми ст. 2; пп. 2 ст. 2 ст. 252 ЦПК України, стосовно зупинення розгляду справи на підставі довготривалого лікування. Не врахував вимоги ч. 5 ст. 223 та ч. 3 ст. 257 ЦПК України, стосовно застосування вимог повідомлення суду про причини (хворобу) неявки на засідання при повторній неявці позивача.

Вказує, що висновок суду про те, що державним виконавцем повідомлено орган державної виконавчої служби, на території якого будуть проводитися виконавчі дії, до початку проведення таких дії не врахував положень наказу Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Міністерства юстиції України №628/6 від 03 червня 2021 року «Про затвердження переліків населених пунктів у межах відповідних районів Київської області».

Зазначає, що статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник також зазначає, що 27 квітня 2023 року у зв`язку з погіршенням стану здоров`я звернувся до суду з клопотанням про перенесення судового засідання у зв`язку з хворобою, яка тривала до 05 червня 2023 року. 10 травня 2023 року позивач вдруге подає клопотання про перенесення судового засідання на іншу не визначену дату у зв`язку з хворобою. Таким чином, ОСОБА_1 звернувся до суду з повідомленням про причини своєї неявки на друге судове засідання.

Вказує, що судом першої інстанції не повністю з`ясовані обставини справи, досліджені докази та не правильно дана їм оцінка.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Колегія суддів, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який просив апеляційну скаргу задовольнити та адвоката Гайдаманчука О.В. в інтересах ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі», який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, вважає зазначити наступне.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Залишивши без розгляду позов ОСОБА_1 , районний суд за змістом вважав, що погіршення стану здоров`я позивача є неповажною причинною для відкладення розгляду справи, враховуючи повторну неявку з цих же підстав та застосував пункт 3 частини 1 статті 257 ЦПК України.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції та зазначає про таке.

Згідно із статтею 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права Основними засадами судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Частиною 1 статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно зі статтею 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

У разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його не з`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Пунктом 3 частини 1 статті 257 ЦПК України передбачено, що суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Обов`язковими умовами для застосування передбачених частиною 5 статті 223, пунктом 3 частини 1 статті 257 ЦПК України процесуальних наслідків неявки позивача у судове засідання є одночасно його належне повідомлення про час і місце судового засідання та відсутність заяви позивача про розгляд справи за його відсутності.

Отже, за змістом наведених правових норм суд залишає позов без розгляду у разі повторної неявки належним чином повідомленого позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і якщо його неявка перешкоджає розгляду справи.

Такий висновок, узгоджується із висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 761/8849/19 (провадження № 61-21428св19), від 22 вересня 2021 року у справі № 465/205/17 (провадження № 61-9536св21), від 28 жовтня 2021 року у справі № 465/6555/16-ц (провадження № 61-9020св21), від 05 вересня 2022 року у справі № 325/218/21-ц (провадження № 61-4672св22).

З матеріалів справи установлено, що у березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся у суд із указаним позовом.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 березня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду на 14:00 год 07 травня 2021 року (а.с. 243 т.1).

Встановлено, що у період з 07 травня 2021 року по 17 квітня 2023 року ОСОБА_1 постійно брав участь у всіх призначених судом судових засіданнях.

В судові засідання призначені на 27 квітня 2023 року та 11 травня 2023 року позивач не з`явився.

Так, про розгляд справи призначеної на 27 квітня 2023 року позивач був повідомлений, про що у справі міститься розписка (а.с. 154 т.2).

Відповідно до справи, в день судового засідання через підсистему «Електронний суд» ОСОБА_1 подав клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з погіршеним фізичним станом (підвищенням тиску) та вказав, що докази, що підтверджують хворобу надасть після відвідування сімейного лікаря (а.с. 157-159 т.2).

Протоколом судового засідання від 27 квітня 2023 року підтверджено, що у зв`язку з неявкою сторін цього дня, розгляд справи відкладено до 11:00 год. 11 травня 2023 року (а.с. 174 т.2).

10 травня 2023 року позивачем подано до суду клопотання про відкладення розгляду справи з посиланням на погіршення свого фізичного стану, що унеможливлює приймати участь у судовому засіданні. Як на підтвердження поважності причин неявки скаржник послався на довідки сімейного лікаря від 27 квітня 2023 року, 05 травня 2023 року та 09 травня 2023 року (а.с. 186,187 т. 2).

Відповідно до справи, скаржником на підтвердження поважності причин неможливості явки до суду, долучено копії записів лікаря-терапевта, що містяться в амбулаторній карті, яку оглянуто під час апеляційного розгляду справи.

Так, згідно довідки від 27 квітня 2023 року убачається, що позивач звернувся до лікаря зі скаргами на підвищений артеріальний тиск.

Запис від 05 травня 2023 року містить скарги на кашель, біль в грудній клітині, підвищену температуру тіла. За результатами огляду лікаря міститься заключення - хронічний бронхіт у стадії загострення.

09 травня 2023 року позивач скаржився на кашель, слабкість, задишку, субфебрильну температуру тіла. Заключення лікаря - негоспітальна пневмонія справа (а.с.187 т.2).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначив, що у справі, яка тривалий час не знаходила свого вирішення, він не пропустив жодного судового засідання, окрім останніх. Враховуючи похилий вік, у нього не було потреби отримувати лікарняний лист, а за станом здоров`я він не був спроможний з`явитися в судове засідання, про що до справи ним було долучено достатньо інформації на підтвердження указаних обставин.

Об`єктивно зазначені пояснення узгоджуються з матеріалами справи та підтверджують факт повідомлення скаржником суд про причини неявки, що у відповідності до зазначеного та конкретних обставин справи, слугувало підставою до оголошення по справі перерви.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа не може бути безпідставно позбавлена права на захист свого порушеного права, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Так, у справі "Bellet v. France" Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Відповідно до статті 6 Конвенції кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У такий спосіб здійснюється "право на суд", яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати "вирішення" спору судом (рішення у справі "Кутіч проти Хорватії").

Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцю і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має "застосовуватися на практиці і бути ефективним" (рішення у справі "Белле проти Франції" від 04.12.95 року). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа "повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права" (рішення у справах "Белле проти Франції" та "Нун`єш Діаш проти Португалії").

У пункті 55 рішення у справі "Kreuz v. Poland" ("Креуз проти Польщі") від 19.06.2001 року Європейський суд з прав людини підкреслив, що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти.

У справі Perez de Rada Cavanilles v. Spain ("Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії", рішення від 28.10.98 року) та у справі Miragall Escolano and others v. Spain ("Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії", рішення від 13.01.2000 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції.

Європейський суд з прав людини зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (Shishkov v. Russia, N 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20.02.2014 року).

Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (Рішення Європейського суду з прав людини "De Geouffre de la Pradelle v. France" // Series A № 253- B).

Таким чином, встановлення обмежень доступу до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції на вищезазначене уваги звернув, допустився формального підходу до вирішення питання про залишення позову без розгляду, не врахувавши тривале знаходження справи на розгляді у суді, накопичення великої кількості матеріалів по справі, не прийняв до уваги положення статті 265 ЦК України.

При цьому колегія суддів звертає увагу й на те, суд не врахував, що сторона брала участь у судових засіданнях і її поведінка не вказувала на неготовність брати участь на всіх етапах розгляду справи. Аналізуючи процесуальну поведінку позивача, виходячи з наявних матеріалів справи, відсутні підстави вважати, що останній застосовував прийоми на затягування розгляду справи чи будь-які недобросовісні дії.

Наведене вище дає підстави колегії суддів дійти висновку про помилковість висновку суду першої інстанції про залишення позовної заяви без розгляду.

Відповідно до вимог статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин справи, порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення необґрунтованої ухвали.

За вищевикладених обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до того ж суду.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 травня 2023 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до того ж суду.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дати кладення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 15 листопада 2023 року.

Суддя-доповідач:

Судді: