Номер провадження: 22-ц/813/7103/23
Справа № 511/226/23
Головуючий у першій інстанції Бобровська І. В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.11.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Комлевої О.С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 07 червня 2023 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання батька,

встановив:

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , у якому просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідачки на його користь аліменти на його утримання у розмірі частки з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, починаючи з 23 січня 2023 року і довічно.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що на сьогоднішній день він є непрацюючим пенсіонером похилого віку, має низку захворювань. Його дохід складає лише пенсія 1805 грн., який не дозволяє йому забезпечити себе належним лікуванням, харчуванням, оздоровленням. Він не має власного житла, тому вимушений орендувати житло для проживання. Шлюб між ним та дружиною розірвано за рішенням суду від 07.11.1995. Відповідачка є донькою позивача, може надавати йому матеріальну допомогу, але ухиляється від цього обов`язку.

Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 07 червня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_2 на користь батька ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1/8 частки від всіх видів її заробітку (доходу) та судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить суд рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 07 червня 2023 року скасувати та винести нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів на утримання батька в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивач, подаючи до суду позов, навмисно не зазначив, що в нього є ще одна рідна дочка - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на даний час є повнолітньою, а відповідачку удочерили в 1988 році з дитячого будинку. Також відповідачка зазначає, що на її утриманні знаходиться мати - ОСОБА_4 , яка є особою похилого віку та потребує матеріальної допомоги на придбання ліків, що підтверджується випискою із медичної картки від 17.03.2023р. Крім того, на утриманні відповідачки також знаходиться неповнолітня донька - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка після розірвання шлюбу, залишилася на її повному утриманні, що підтверджується рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 08 вересня 2017 року по справі №511/1315/17. Більш того, як зазначає апелянт ОСОБА_2 , позивач ОСОБА_1 має власне житло, має пенсійне забезпечення від держави, має у власності біля 10 га сільськогосподарської землі, яка використовується за цільовим призначенням особисто та отримує додатковий дохід, а тому він є фінансово забезпеченою людиною, яка окрім пенсійного забезпечення має і інші фінансові джерела існування, а тому позовні вимоги є безпідставними.

На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Як передбачено п.1 ч.4 ст. 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімум для працездатних осіб, крім тих, що не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Справу розглянуто без виклику учасників справи в порядку ст. 369 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 є пенсіонером та перебуває на обліку в Роздільнянському об`єднаному управлінні ПФУ в Одеській області. Отримує пенсію за віком. Номер пенсійної справи №41.

Відповідно до довідки начальника відділу обслуговування громадян №16 (сервісного центру) «Про надання інформації» від 23.12.2022 року встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Одеській області та отримує пенсію за віком, згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 09.08.2020 року.

Відповідно до листа медичного директора з поліклінічної роботи ОСОБА_6 від 11.01.2023 встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3. на прийом до лікаря - невролога не звертався, медична карточка не надана. 11.01.2023 ОСОБА_1 був оглянутий лікарем - неврологом, діагноз: поширений остеохондроз хребта, спондильоз спондилоартроз, кили м/х дисків С5-С6, С6-С7, хронічний полірадикулярний синдром, стадія ремісії.

Зі свідоцтва про народження ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , серії НОМЕР_1 , виданого повторно Роздільнянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Роздільнянському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №144 встановлено, що батьками останньої є: ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Батьки ОСОБА_7 (після одруження прізвище ОСОБА_2 ) розірвали шлюб 07.11.1995, що підтверджується рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 07.11.1995, яке набрало законної сили 14.11.1995.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки на утриманні відповідача перебуває неповнолітня донька ОСОБА_5 , а також враховуючи той факт, що позивач має ще одну повнолітню доньку ОСОБА_3 , тому позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити частково, стягнувши з ОСОБА_2 аліменти на утримання батька в розмірі 1/8 частини від всіх видів її заробітку (доходу).

Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Згідно частини 1 статті 172 СК України дитина, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу.

Відповідно до частини першої статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба у матеріальній допомозі.

Тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу.

Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу.

При встановленні того, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.

Вказаний висновок викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у цивільній справі № 212/1055/18-ц (касаційне провадження № 61-2386сво19).

Звертаючись з позовними вимогами ОСОБА_1 свої доводи зводить до того, що він є непрацюючим пенсіонером, має ряд захворювань, а його дохід складає лише пенсія в розмірі 1805 грн., яка не дозволяє забезпечити належне лікування, оздоровлення, харчування, проживання.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідачка ОСОБА_2 заперечувала позовні вимоги, що підтверджується поданим нею відзивом на позовну заяву (а.с. 26-28).

Як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції, відповідачка зазначає про те, що в позивача є ще одна рідна дочка - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на даний час є повнолітньою.

Проте вказані доводи апелянта є безпідставними, оскільки позов про стягнення аліментів може бути пред'явлений до одного, кількох або до всіх дітей разом.

Безпідставним є і посилання ОСОБА_2 про те, що на її утриманні знаходиться мати - ОСОБА_4 , яка є особою похилого віку та потребує матеріальної допомоги, оскільки в матеріалах справи відсутні будь - які докази перебування матері саме на її утриманні.

Не спростовують висновків суду і доводи відповідачки ОСОБА_2 про здачу позивачем земельної ділянки у оренду, оскільки такі обставини і розмір отримання таких коштів позивачем, жодним чином не доведено та не звільняє відповідача від обов`язку утримувати свого непрацездатного батька, відповідно до Сімейного кодексу України.

Оскільки закон не ставить обов`язок утримувати батьків у залежність з матеріальним становищем повнолітніх дітей, тому аліментні зобов`язання виникають, навіть якщо самі діти знаходяться у матеріальній скруті. Ця обставина може бути врахована лише при визначенні розміру аліментів. Крім того, під час визначення розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позов про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

При цьому, апеляційним судом не встановлено підстав, передбачених положеннями статті 204 СК України, для звільнення відповідачів від обов`язку утримувати свою непрацездатного батька, а саме фактів позбавлення позивача батьківських прав, ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо своїх дітей.

При визначенні розміру аліментів, суд першої інстанції врахував матеріальний стан відповідача, наявність у неї на утриманні неповнолітньої доньки, факт того, що у позивача є ще одна повнолітня донька, а тому розмір аліментів повинен бути встановлений на рівні 1/8 частини всіх видів заробітку(доходу) щомісячно, і такий розмір аліментів не ускладнить матеріальний стан відповідача.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, повно, всебічно і об`єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог. Рішення суду першої інстанції винесено з додержання вимог матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Оскільки рішення суду постановлене з дотриманням норм діючого законодавства, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, апеляційний суд не вбачає підстав для його скасування.

Також, апеляційний суд вважає за необхідне роз`яснити, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргуОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 07 червня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Є.С. Сєвєрова

Судді: Л.М. Вадовська

О.С. Комлева