Справа №345/5328/23
Провадження № 2/345/1315/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.11.2023 року м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі

головуючого судді Онушканича В.В.

з участю секретаря судового засідання Слободян Т.Я.,

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про встановлення батьківства, -

в с т а н о в и в:

Позивачка звернулася до суду із вищевказаним позовом. Позов мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у них з відповідачем народився син ОСОБА_3 . У свідоцтві про народження сина у графі батько зазначено прізвище ОСОБА_4 , оскільки на момент народження сина у них з відповідачем шлюб не був офіційно зареєстрований, а тому дитина записана за прізвищем позивачки. Запис про батька дитини зроблено на підставі ст.135 СК України.

Позивачка зазначає, що однією сім`єю вони з відповідачем проживали з 2012 року, про що свідчить свідоцтво про вінчання від 16.09.2012 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народився син, якому при хрещенні дано ім`я ОСОБА_5 , проте у свідоцтві про народження зазначено ім`я ОСОБА_6 , також у свідоцтві про таїнство хрещення зазначено по батькові « ОСОБА_7 ». Як сім`я, сторони проживали разом до 2019 року. З того часу відповідач ухиляється від виконання покладеного на нього обов`язку щодо утримання дитини.

Позивачка зверталася до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів. У позовній заяві про стягнення аліментів позивач вказувала, що відповідач визнає себе батьком сина ОСОБА_6 , проте відповідач це заперечив. За таких обставин позивачка змушена звернутися до суду та просить визнати відповідача ОСОБА_2 батьком ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , внести відповідні зміни до актового запису про народження ОСОБА_3 . Також позивачка просить стягнути з відповідача судові витрати, що складаються із суми судового збору в розмірі 1073,60 грн. та 7000,00 грн. витрат за надання правничої допомоги.

Представник позивачки подала до суду заяву про розгляд справи без її участі та участі позивачки, позов підтримує в повному обсязі та просить суд його задоволити.

Відповідач подав заяву про розгляд справи без його участі. Позов про встановлення батьківства визнає. Питання щодо сплаченого позивачкою судового збору просить вирішити на підставі ч.1 ст.142 ЦПК України. Щодо заявленого до відшкодування розміру витрат за надання правничої допомоги, відповідач вважає такий розмір завищеним, таким, що не відповідає критеріям розумності, справедливості та співмірності, а тому просить зменшити розмір судових витрат за надання правничої допомоги до 2000,00 грн.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити за результатами проведення підготовчого судового засідання.

Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3 , про що свідчить копія Свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , де в графі батько вказаний ОСОБА_4 , а в графі мати ОСОБА_1 (а.с.4).

З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження (а.с.5) в актовому записі про народження ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , відомості про батька записані відповідно до ч.1 ст.135 СК України.

Відповідно до частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Визнання батьківства це волевиявлення особи, яка вважає себе батьком дитини. Однак одного волевиявлення особи щодо визнання себе батьком певної дитини недостатньо для настання правових наслідків. Необхідно також ще й волевиявлення матері дитини, яке полягає у вираженні згоди на те, щоб чоловік був записаний батьком її дитини. Саме тому вимагається подання до органів реєстрації актів цивільного стану спільної заяви матері дитини та чоловіка, який вважає себе батьком цієї дитини.

Визнання батьківства є констатацією факту біологічного батьківства особи, яка подала заяву до органів реєстрації актів цивільного стану, метою якого є підтвердження вже існуючого біологічного (кровного) споріднення між чоловіком, який визнає себе батьком, та дитиною.

Згідно ч.1 ст.128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Відповідно до ч.2 ст.128 СК України, підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу.

Згідно ч.3 ст.128 СК України, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.

Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Згідно ч.4 ст.128 СК України, позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Згідно з п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. У тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини (п. 6 Постанови).

Відповідно до роз`яснень п. 9 Постанови, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

При розгляді спору щодо визнання батьківства суд має виходити зі змісту ч. 2 ст. 128 СК України, відповідно до якої підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Отже, сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі ст. 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

На підтвердження факту батьківства, суд бере до уваги, що у свідоцтві про народження ОСОБА_3 ім`я та по батькові батька дитини вказано ім`я та по батькові відповідача. Крім того, суд враховує, що на момент народження сина ОСОБА_3 сторони спільно проживали, що підтверджується свідоцтвом про вінчання (а.с.8) та не заперечується відповідачем.

Також суд враховує, що відповідач визнає ту обставину, що він є біологічним батьком дитини.

Згідно із ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню.

За таких обставин, враховуючи визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку про наявність достатніх доказів в сукупності, що підтверджують обставини справи, а тому позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Оскільки позовні вимоги задоволено, відповідачем до початку розгляду справи по суті визнано позовні вимоги, то 50% від суми судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме в сумі 536,80 грн. необхідно повернути позивачці з державного бюджету, решту суми судового збору в сумі 536,80 грн. необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.

Щодо витрат за надання правничої допомоги.

Ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера №85 від 10.10.2023 року позивачка сплатила на користь адвоката Романів О.П. 7000,00 грн. згідно договору про надання правничої допомоги від 07.07.2023 року (а.с. 17). Детальний опис наданих послуг наведено в попередньому (орієнтовному) розрахунку суми судових витрат, а саме зазначено:

-вивчення наданих ОСОБА_1 документів та законодавчих актів згідно наданого доручення 800,00 грн.;

-підготовка запитів про витребування інформації та надання консультації 1200,00 грн.;

-отримання витягів та іншої інформації 1200,00 грн.;

-підготовка позовної заяви та формування додатків до неї 3000,00 грн;

-підготовка клопотання про проведення молекулярно-генетичної експертизи 800,00 грн.

У поданій до суду заяві відповідач заявив клопотання про зменшення витрат за надання правової допомоги, оскільки визначений розмір не відповідає обсягу наданих послуг та затратам часу на їх виконання.

Суд враховує, що при визначенні суми відшкодування витрат за надання правничої допомоги суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України, від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада від 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний характер.

Суд враховує, що у зв`язку із визнанням відповідачем позову, відпала потреба у підготовці клопотання про призначення молекулярно-генетичної експертизи, тобто відповідні послуги на суму 800,00 грн. не було надано.

З врахуванням складності справи та обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); реального часу, необхідного для виконання таких послуг, суд приходить до висновку, що заявлені витрати за надання правничої допомоги в розмірі 7000,00 грн. є явно неспівмірними, не відповідають критеріям реальності адвокатських витрат (дійсності, необхідності) та розумності.

Отже, на підставі наведеного, суд приходить до висновку про наявність правових підстав, передбачених ч. 5 ст. 137 ЦПК України, для зменшення витрат на професійну правничу допомогу до 3000,00 грн.

На підставі викладеного, ст. ст. 121, 125, 128, 129, 134, 136 СК України, керуючись ст.ст. 258, 259,263,264,265, 268, 354 ЦПК України,

в и р і ш и в:

Позов задоволити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , громадянина України батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Внести зміни в актовий запис за № 9 від 21.01.2015 року, складений виконавчим комітетом Голинської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області, про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме:

-у відомостях про батька дитини зазначити: « ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , громадянин України»;

-інші відомості залишити без змін.

Видати нове свідоцтво про народження з урахуванням вищезазначених змін.

Свідоцтво про народження, що було видане раніше, анулювати.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 536,80 грн. судового збору та 3000,00 грн. витрат за надання професійної правничої допомоги.

Зобов`язати Калуське управління Державної казначейської служби України Івано-Франківської області (77301, м. Калуш, вул. Січинського, 1) повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , суму судового збору у розмірі 536,80 грн., сплачену згідно платіжної інструкції АТ КБ «Приватбанк» 0.0..1 від 17.10.2023 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 16.11.2023року.

Суддя