КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 756/3256/23
П О С Т А Н О В А

Іменем України

09 листопада 2023 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

розглянув в порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Київенерго-борг» на рішення Оболонського районного суду м. Києва, ухвалене у складі судді Белоконної І.В. в м. Київ 03 травня 2023 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Київенерго-борг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

У березні 2023 року позивач ТОВ «Київенерго-борг звернувся до суду із даним позовом, просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді № 250927-01 у розмірі 13384,66 грн., 1709,48 грн. - 3 % річних та інфляційну складову боргу 4162,43 грн., покласти на відповідача судові витрати.

Заявлені вимоги мотивував тим, що 24 листопада 2015 року ПАТ «Київенерго» та ОСОБА_1 укладено договір на постачання теплової енергії у гарячій воді № 250927-01, за умовами якого предметом договору є постачання, користування та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді на умовах, передбачених договором. Пунктами 2.3.1 та 2.3.2 договору визначено, що абонент зобов`язується додержуватися кількості споживання теплової енергії по кожному параметру в обсягах, які визначені у додатку № 1 до договору, не допускаючи їх перевищення та своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії, виконувати умови та порядок оплати в обсягах і в терміни, які передбачені в додатку № 4 до договору. Відповідно до п. 4 додатку № 4 договору абонентам, що не мають приладів обліку, кількість фактично спожитої теплової енергії визначається згідно договірних навантажень з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія від теплових джерел енергопостачальної організації, та кількості годин (діб) роботи тепловикористовуючого обладнання абонента в розрахунковому періоді. Різниця між заявленою та фактично спожитою абонентом теплової енергією сплачується ним самостійно, не пізніше 15 числа місяця, наступного за розрахунковим. Згідно з п. 5 додатку № 4 договору, абонент щомісяця з 12 по 15 число самостійно отримує у РТМ «Поділ» облікову картку фактичного споживача теплової енергії за звітний період, акт звіряння розрахунків на початок розрахункового періоду (один примірник оформленого акту звірки абонент повертає в РТМ), акт виконаних робіт. Відповідно до додатку № 8 договору, довідка дана по ОСОБА_1 , опалення здійснювалось від теплових мереж енергопостачальної організації станом на 01 жовтня 2015 року у нежитловому приміщенні пл. 392,70 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 . Однак свої зобов`язання за договором ОСОБА_1 не виконувала належним чином, внаслідок чого за період з 01 листопада 2017 року по 01 травня 2018 року виникла заборгованість за використану теплову енергію, яка на 01 березня 2023 року становить 13384,66 грн., що підтверджується довідкою про стан розрахунків за спожиту від АТ «К.Енерго» теплоенергію та обліковими картками за листопад 2017 - квітень 2018 року (табуляграма).

25 серпня 2021 року заборгованість, яка виникла у ОСОБА_1 перед АТ «К.Енерго» за договором про постачання теплової енергії у гарячій воді № 250927-01 від 24 листопада 2015 року була придбана ТОВ «Спортсервіс-СТМ» на аукціоні з придбання майна банкрута за лотом № 71. 14 вересня 2021 року ТОВ «Спортсервіс-СТМ» змінило назву на ТОВ «Київенерго-борг». 30 серпня 2021 року АТ «К.Енерго» та ТОВ «Спортсервіс-СТМ» було підписано акт про придбання майна на аукціоні, відповідно до якого продавцем передано, а покупцем прийнято майно, що є предметом продажу на аукціоні, а саме право вимоги на дебіторську заборгованість за спожиту теплову енергію та супутні послуги на суму 241900394,18 грн., в тому числі, згідно додатку № 1, право вимоги за постачання теплової енергії на підставі договору № 250927-01, укладеного з ОСОБА_1 у розмірі 13384,66 грн.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, ОСОБА_1 є власником нежитлових приміщень з № 1 по № 26, № 1 (групи приміщень № 69) (в літ А) загальною площею 392,70 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 .

Крім того, позивач має право на стягнення сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, за період з 01 листопада 2017 року по 23 лютого 2022 року в розмірі 4162,43 грн. як інфляційної складової боргу, та 1709,48 грн. - 3 % річних.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 03 травня 2023 року в позові відмовлено.

Позивач ТОВ «Київненерго-борг», не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, просив скасувати рішення Оболонського районного суду м. Києва від 03 травня 2023 та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, покласти на відповідача судові витрати.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, повторно наводив фактичні обставини справи, зазначені в позові.

Зазначив, що звернувся з позовом про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за період з 01 листопада 2017 року по 01 травня 2018 року, відповідно строк позовної давності, виходячи зі ст. 257, 261 ЦК України, мав закінчитися 01 листопада 2020 року, але не закінчився, оскільки 11 березня 2020 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», відповідно до якої з урахуванням внесених до неї в подальшому змін, зокрема постановами Кабінету Міністрів України № 215 від 16 березня 2020 року та № 239 від 25 березня 2020 року, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, і з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10 березня 2020 року установлено карантин на усій території України з 12 березня 2020 року до 24 квітня 2020 року. У подальшому дія карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11 березня 2020 року, безперервно продовжувалася згідно з наступними постановами Кабінету Міністрів України. Законом України № 540-ІХ від 30 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України було доповнено, зокрема, п. 12, який набрав чинності 02 квітня 2020 року. Відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1283 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Отже, на час установленого на території України карантину строки, визначені ст. 257, 258 ЦК України, були продовжені Законом України № 540-ІХ від 30 березня 2020 року, відповідно, на дату подання позовної заяви позовна давність не була такою, що сплила.

Посилався на судову практику Верховного Суду щодо необхідності застосування п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, зокрема в постановах від 06 травня 2021 року в справі № 903/323/20, від 25 серпня 2021 року в справі № 914/1516/20, від 08 лютого 2022 року в справі № 918/964/20, від 31 травня 2021 року в справі № 926/1812/21, від 22 вересня 2022 року в справі № 920/724/21.

Крім того, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» на всій території України запроваджено воєнний стан з 5:30 24 лютого 2022 року. Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» внесено зміни до ЦК України щодо строків позовної давності, доповнено розділ Прикінцеві та перехідні положення п. 19, відповідно до якого, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Враховуючи вищевикладене, ТОВ «Київенерго-борг» звернулось з позовом в межах строку позовної давності, що не було враховано судом першої інстанції, який прийшов до помилкового висновку про сплив строків позовної давності та про застосування до позовних вимог ч. 4 ст. 267 ЦК України.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону не відповідає.

Із матеріалів справи вбачається, що 24 листопада 2015 року ПАТ «Київенерго» та ОСОБА_1 укладено договір на постачання теплової енергії № 250927-01, за умовами якого предметом договору є постачання, користування та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді на умовах, передбачених договором (а. с. 8 - 13).

Пунктами 2.3.1 та 2.3.2 договору визначено, що абонент зобов`язується додержуватися кількості споживання теплової енергії по кожному параметру в обсягах, які визначені у додатку № 1 до договору, не допускаючи їх перевищення та своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії, виконувати умови та порядок оплати в обсягах і в терміни, які передбачені в додатку № 4 до договору.

Відповідно до п. 4 додатку № 4 договору (а. с. 17) абонентам, що не мають приладів обліку, кількість фактично спожитої теплової енергії визначається згідно договірних навантажень з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія від теплових джерел енергопостачальної організації, та кількості годин (діб) роботи тепловикористовуючого обладнання абонента в розрахунковому періоді. Різниця між заявленою та фактично спожитою абонентом теплової енергією сплачується ним самостійно, не пізніше 15 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Згідно з п. 5 додатку № 4 договору, абонент щомісяця з 12 по 15 число самостійно отримує у РТМ «Поділ» облікову картку фактичного споживача теплової енергії за звітний період, акт звіряння розрахунків на початок розрахункового періоду (один примірник оформленого акту звірки абонент повертає в РТМ), акт виконаних робіт.

Відповідно до додатку № 8 договору «Довідка дані по ОСОБА_1 », опалення здійснювалось від теплових мереж енергопостачальної організації станом на 01 жовтня 2015 року у нежитловому приміщенні пл. 392,70 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 (а. с. 20).

На а. с. 61 знаходиться копія акту № 3/2018-250927-01 приймання-передавання товарної продукції за березень 2018 року, складеного 31 березня 2018 року ПАТ «Київенерго» та ОСОБА_1 про нарахування за відвантажену теплову енергію/теплоносій, вартість якої визначено згідно з постановами НКРЕКП від 31 травня 2017 року № 710, від 04 липня 2017 року № 872, від 28 грудня 2017 року № 1526, від 28 грудня 2017 року № 1529. Згідно даного акту, нараховано товарну продукцію на суму 28956,90 грн. (а. с. 61).

Згідно довідок про стан розрахунків за спожиту від АТ «К.Енерго» теплоенергію ОСОБА_1 (а. с. 24 - 26), облікових карток (табуляграм) за листопад 2017 року - квітень 2018 року (а. с.28 - 33) за період з 01 листопада 2017 року по 01 травня 2018 року у ОСОБА_1 виникла заборгованість за використану теплову енергію, яка на 01 березня 2023 року становить 13384,66 грн.

Згідно протоколу електронного аукціону № UA-PS-2021-08-10-000016-3 від 25 серпня 2021 року, лот за реєстраційним № 71, яким є право вимоги АТ «К.Енерго» на дебіторську заборгованість за спожиту теплову енергію та супутні послуги на суму 241900394,18 грн. (деталізація у Додатку № 3 до протоколу № 5 комітету кредиторів АТ «К.Енерго»), було придбано ТОВ «Спортсервіс-СТМ» на аукціоні з придбання майна банкрута АТ «К.Енерго» (а. с. 35 - 37).

30 серпня 2021 року АТ «К.Енерго» та ТОВ «Спортсервіс-СТМ» було підписано акт про придбання майна на аукціоні, відповідно до якого продавцем передано, а покупцем прийнято майно, що є предметом продажу на аукціоні, а саме право вимоги на дебіторську заборгованість за спожиту теплову енергію та супутні послуги на суму 241900394,18 грн., в тому числі, згідно додатку № 1, право вимоги за постачання теплової енергії на підставі договору № 250927-01, укладеного з ОСОБА_1 у розмірі 13384,66 грн. (а. с. 38 - 39).

Згідно протоколу № 172021 загальних зборів учасників ТОВ «Спортсервіс-СТМ», 14 вересня 2021 року ТОВ «Спортсервіс-СТМ» змінило назву на ТОВ «Київенерго-борг» (а. с. 34).

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, ОСОБА_1 є власником нежитлових приміщень з № 1 по № 26, № 1 (групи приміщень № 69) (в літ А) загальною площею 392,70 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 (а. с. 46 - 47).

На а. с. 65 - 66 знаходиться копія ухвали Господарського суду м. Києва від 13 лютого 2023 року в справі № 910/2028/23 за позовом ТОВ «Київенерго-борг» до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, якою відмовлено у відкритті провадження в справі з підстав, передбачених ст. 175, 235 ГПК України, оскільки відносини між позивачем та відповідачем не носять господарського характеру, оскільки зобов`язання за договором виникли між юридичною особою та громадянином України.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що позивач ТОВ Київенерго-борг є правонаступником прав АТ «К.ЕНЕРГО» за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді № 250927-01 від 24.11.2015 згідно з результатами аукціону з придбання майна банкрута за лотом № 71.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо.

Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини у справі свідчать про те, що у зв`язку з несплатою належним чином та у повному обсязі відповідачем на користь позивача грошових коштів за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді № 250927-01 від 25 листопада 2015 року, за період з 01 листопада 2017 року по 23 лютого 2022 року у відповідача перед позивачем додатково утворилася заборгованість з 3% річних у розмірі 1 709,48 грн. та інфляційної складової у розмірі 4162,43 грн.

Виходячи із наведеного, суд першої інстанції прийшов до висновку, з яким погоджується апеляційний суд, про обґрунтованість позову та про наявність правових підстав для стягнення заборгованості за неналежне виконання договірних зобов`язань.

Відповідачем рішення суду першої інстанції в мотивувальній частині щодо встановлених обставин не оскаржувалось.

Разом із тим, відповідачем заявлено вимогу про застосування позовної давності (а. с. 69).

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив із того, що з позовом до суду позивач звернувся 14 березня 2023 року, просить стягнути заборгованість за період до 01 травня 2018 року. Беручи до уваги ті обставини, що відповідачем заявлено про застосування строків позовної давності, суд вважав правильним у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, оскільки запровадження на території України з 12 березня 2020 року карантину, а з 24 лютого 2022 року воєнного стану не є підставою для продовження строків позовної давності у даному випадку, оскільки заборгованість відповідача утворилася ще до 01 травня 2018 року, а в період з 12 березня 2020 року суд працює та приймає позовні заяви у штатному режимі, у тому числі через поштові засоби зв`язку та систему «Електронний суд».

Апеляційний суд не може погодитись з даними висновками, виходячи з наступного.

За змістом статей 256-257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

При цьому суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє в позові через необґрунтованість. Якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє в позові через сплив позовної давності в разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач.

У справі, яка переглядається, у зв`язку з неналежним виконанням обов`язків за договором та утворенням заборгованості за період з 01 листопада 2017 року по 01 травня 2018 року, позивач зобов`язаний був звернутися до суду з позовом до відповідача за захистом свого порушеного права, з урахуванням ст. 257 ЦК України, у строк не пізніше 01 листопада 2020 року.

Разом з тим постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.

Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.

Законом № 540-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

У той же час пунктом 15 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України передбачено, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення (Закон України від 16 червня 2020 року № 691-ІХ «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19»).

У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності, і всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Отже, суд залишив поза увагою те, що ТОВ «Київенерго-борг» вправі був звернутися до суду з позовом до відповідача за захистом свого порушеного права, з урахуванням ст. 257 ЦК України, у строк не пізніше 11 листопада 2020 року, однак Законом № 540-IX, який набрав чинності 02 квітня 2020 року, було продовжено перебіг позовної давності для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на час дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Таким чином, враховуючи, що карантин неодноразово продовжувався Кабінетом Міністрів України та діяв як станом на 11 листопада 2020 року, так і на момент подання ТОВ «Київенерго-борг» в листопаді 2021 року цього позову, висновок суду про відмову в задоволенні позовних вимог з підстав пропуску позовної давності ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, не може вважатися законним і обґрунтованим, не може залишатися в силі та підлягає скасуванню.

Вирішуючи по суті вимоги ТОВ «Київенерго-борг», апеляційний суд виходить із того, що оскільки у відповідача перед позивачем в період з 01 листопада 2017 року по 01 травня 2018 року утворилася заборгованість за договором на постачання теплової енергії № 250927-01 від 24 листопада 2015 року в розмірі 13384,66 грн., в зв`язку з чим у позивача виникло також право на стягнення 3% річних у розмірі 1 709,48 грн. та інфляційної складової у розмірі 4162,43 грн. за період з 01 листопада 2017 року по 23 лютого 2022 року, останнім днем звернення до суду з позовом у межах строку позовної давності відповідно до ст. 257 ЦК України було 01 листопада 2020 року, а Закон № 540-IX щодо продовження строків позовної давності на час дії карантину набрав чинності 02 квітня 2020 року, з огляду на встановлений Кабінетом Міністрів України карантин з 12 березня 2020 року, вимоги ТОВ «Київенерго-борг» про стягнення заборгованості підлягають до задоволення.

Апеляційний суд враховує, що в заяві про застосування позовної давності відповідач ОСОБА_1 посилалась також на те, що взаємовідносини між ПАТ «Київенерго» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 відбувались, як взаємовідносини між юридичними особами, а не як між юридичною особою та фізичною особою, підтвердженням чого відповідач вважала довідку про стан взаєморозрахунків за спожиту теплову енергію.

Апеляційний суд відхиляє такі доводи з огляду на те, що ухвалою Господарського суду м. Києва від 13 лютого 2023 року в справі № 910/2028/23 за позовом ТОВ «Київенерго-борг» до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів відмовлено у відкритті провадження в справі з підстав, передбачених ст. 175, 235 ГПК України, оскільки відносини між позивачем та відповідачем не носять господарського характеру, оскільки зобов`язання за договором виникли між юридичною особою та громадянином України.

Вказана ухвала жодною зі сторін не оскаржувалась і набрала законної сили.

Отже, цивільну юрисдикцію даної справи вже визначено ухвалою Господарського суду м. Києва від 13 лютого 2023 року в справі № 910/2028/23.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування із прийняттям нової постанови про задоволення позову із наведених вище підстав.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України апеляційний суд здійснює перерозподіл судових витрат та стягує із відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати за подання позову 2684 грн. та апеляційної скарги в розмірі 4026 грн., всього 6710 грн.

Керуючись ст. 367, 375, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Київенерго-борг» задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 03 травня 2023 року скасувати та прийняти нову постанову.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Київенерго-борг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Київенерго-борг» (м. Київ Рибальська 13 ) заборгованість за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді № 250927-01 у розмірі 13384,66 грн., 1709,48 грн. - 3 % річних та інфляційну складову боргу 4162,43 грн. та судові витрати в розмірі 6710 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: Кашперська Т.Ц.

Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.