Провадження № 2/183/4489/23

У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

06 жовтня 2023 року м. Новомосковськ Дніпропетровської області

Суддя Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області Майна Г. Є., ознайомившись із позовною заявою ОСОБА_1 до Сєвєродонецької міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області про стягнення середнього заробітку за час затримки у виплаті компенсації за невикористану відпустку,-

В С Т А Н О В И В:

28 вересня 2023 року позивач ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Свистуна Г. В. та підсистему «Електронний суд» звернулася до суду із позовом до Сєвєродонецької міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області, у якій просить стягнути з Сєвєродонецької міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області на користь позивача середній заробіток за час затримки у виплаті компенсації за невикористану відпустку у сумі 75 080,85 грн. Зазначену позовну заяву передано судді 02 жовтня 2023 року.

Позовна заява підлягає залишенню без руху, як така, що не відповідає вимогам ч. 1 ст. ст. 175, 177ЦПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України, позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Нормами ч. 4 ст. 175 ЦПК визначено, що якщо позовна заява подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення позивача від сплати судового збору.

Як убачається зі змісту позовної заяви, вона містить вимогу майнового характеру щодо стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки у виплаті компенсації за невикористану відпустку.

Разом з тим, правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України «Про судовий збір», відповідно до ст. 1 цього Закону судовим збором є збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Водночас, статтею 5 Закону України «Про судовий збір» установлено пільги щодо сплати судового збору та згідно з пунктом 1 частини першої якої від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначено Кодексом законів про працю України (відповідно до преамбули цього Кодексу) (надалі КЗпП України). Згідно з ч. 1 ст. 3, ст. 4 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю, яке складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Так, відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України, приписи якої кореспондуються із частиною першою статті 1 Закону України «Про оплату праці», це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Водночас згідно з ст. 1 Конвенції "Про захист заробітної плати" № 95, ухваленої генеральною конференцією Міжнародної організації праці та ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін "заробітна плата" означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

У Рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013 Конституційний Суд України зазначив, що поняття "заробітна плата" і "оплата праці", які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Таким чином, заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій). Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлено ст. 117 КЗпП України, згідно з приписами якої у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Отже, стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Водночас структура заробітної плати визначена статтею 2 Закону України «Про оплату праці», за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Крім того, на підставі статті 2 Закону України «Про оплату праці» структуру заробітної плати можна визначити, беручи до уваги положення Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за № 114/8713 (далі Інструкція № 114/8713), розробленої відповідно до Закону України від 17 вересня 1992 року N 2614-XII "Про державну статистику" та Закону України "Про оплату праці" з урахуванням міжнародних рекомендацій у системі статистики оплати праці й стандартів Системи національних рахунків (за змістом преамбули цієї Інструкції).

Відповідно до пункту 1.3 Інструкції № 114/8713 для оцінки розміру заробітної плати найманих працівників застосовується показник фонду оплати праці. До фонду оплати праці включаються нарахування найманим працівникам у грошовій та натуральній формі (оцінені в грошовому вираженні) за відпрацьований та невідпрацьований час, який підлягає оплаті, або за виконану роботу незалежно від джерела фінансування цих виплат. Фонд оплати праці складається з:фонду основної заробітної плати; фонду додаткової заробітної плати; інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

При цьому, інші виплати, що не належать до фонду оплати праці, встановлені в розділі 3 Інструкції № 114/8713, згідно з пунктом 3.9 якого до них відносяться суми, нараховані працівникам за час затримки розрахунку при звільненні. З наведених норм чинного законодавства убачається, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.

З огляду на викладене, пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року (справа № 910/4518/16).

У зв`язку з наведеним позивачеві належить сплатити судовий збір за позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки у виплаті компенсації за невикористану відпустку.

Відповідно до пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою-підприємцем, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму на одну працездатну особу Згідно із Законом України «Про державний бюджет України на 2023 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб в Україні з 01 січня 2023 року становить 2684,00 грн. Отже, при поданні позову позивач повинен був сплатити за майнову вимогу судовий збір у розмірі 1 відсотка від ціни позову, але не менше 1073,60 грн. та не більше 13420,00 грн.

А тому позивачеві належить сплати судовий збір за вимогу майнового характеру, з урахуванням ціна позову, у розмірі 1073,60 грн.

Крім того, у порушення вимог п.п. 2, 6, 7, 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява не містить: офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти позивача; відомостей про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; відомостей про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися, попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Разом з тим, у позовній заяві позивачем зазначено його адресу та адресу відповідача у м. Сєвєродонецьк Луганської області.

Однак, загальновідомим є той факт, що місто Сєвєродонецьк Луганської області на теперішній час знаходиться на території, на якій ведуться бойові дії та є тимчасово окупованою територією в розумінні п. 7 ч. 1 ст. 1-1, ч. 2 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», з урахуванням положень абз. 2 п. 1 Постанови КМУ від 06 грудня 2022 року № 1364 «Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22 грудня 2022 року № 309. У зв`язку з чим, поштова кореспонденція у відділення м. Сєвєродонецьк Луганської області не доставляється та відділення Укрпошти тимчасово не функціонують, що в свою чергу, позбавляє суд можливості виконати вимоги ЦПК України та належним чином повідомити позивача та відповідача про розгляд цієї заяви.

З урахуванням зазначеного, відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України, позовна заява підлягає залишенню без руху з повідомленням про це позивача і наданням йому строку для усунення зазначених недоліків його позовної заяви сім днів з дня отримання копії даної ухвали, - шляхом надання суду позовної заяви у новій редакції, оформленої відповідно до вимог чинного законодавства, із зазначенням місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштового індексу позивача та відповідача на території, підконтрольній владі України, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти позивача, відомостей про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, відомостей про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, з наданням доказів направлення відповідачу копії позовної заяви на адресу електронної пошти, указану користувачем (відповідачем) в Електронному кабінеті та підтвердження наявності у відповідача зареєстрованого електронного кабінету в системі «Електронний суд»; або на адресу електронної пошти відповідача, указану в одному з державних реєстрів; або на адресу зареєстрованого місцезнаходження відповідача поштовим відправленням з описом вкладення, а також сплати позивачем судового збору у розмірі 1073,60 грн. з надання суду доказів такої сплати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 185, 260 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 - залишити без руху.

Повідомити ОСОБА_1 про необхідність виправити зазначені недоліки її позовної заяви у семиденний строк з моменту отримання копії ухвали - шляхом надання суду позовної заяви у новій редакції, оформленої відповідно до вимог чинного законодавства, із зазначенням місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштового індексу позивача та відповідача на території, підконтрольній владі України, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти позивача, відомостей про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, відомостей про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, з наданням доказів направлення відповідачу копії позовної заяви на адресу електронної пошти, указану користувачем (відповідачем) в Електронному кабінеті та підтвердження наявності у відповідача зареєстрованого електронного кабінету в системі «Електронний суд»; або на адресу електронної пошти відповідача, указану в одному з державних реєстрів; або на адресу зареєстрованого місцезнаходження відповідача поштовим відправленням з описом вкладення, а також сплати позивачем судового збору у розмірі 1073,60 грн. з надання суду доказів такої сплати.

У разі невиконання ухвали суду в зазначений строк заяву вважати неподаною та повернути заявникові зі всіма доданими до неї документами.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за веб-адресою: https://court.gov.ua/fair/sud0427/.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і оскарженню не підлягає.

Ухвала суду складена і підписана 06 жовтня 2023 року.

Суддя Г.Є. Майна