КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 760/8251/20 Головуючий у І інстанції Коробенко С.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

01 листопада 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Писаної Т.О.,

за участі секретаря Спис Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - Сокуренко Наталії Вікторівни на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 06 березня 2023 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи його тим, що 21 червня 2019 року між КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом.

Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Відповідач ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом відповідача у анкеті-заяві, де є відповідні запевнення відповідача щодо ознайомлення та надання документів у письмовому вигляді, а також наказом банку про їх затвердження.

При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua.

Позивач вважає, що дія договору підтверджується фактом користування відповідачем картковим рахунком та використанням кредитних коштів. Виконання відповідачем договору вбачається також із виписки по рахунку та розрахунку заборгованості, де зазначені операції щодо використання кредитного ліміту, операції щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за їх користування.

Таким чином, позивач свої зобов`язання за договором виконав, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідач зобов`язався здійснювати погашення кредиту та процентів шляхом внесення коштів на картковий рахунок щомісячними платежами у розмірі не менше мінімального обов`язкового платежу, але в процесі користування коштами не надав своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитним зобов`язанням.

Позивач зазначає, що в порушення умов кредитного договору відповідачка належним чином взяті на себе зобов`язання не виконувала та станом на 04 березня 2020 року мала заборгованість за договором на загальну суму в розмірі 1308746,56 грн, яка складається з: 932619,73 грн - заборгованість за тілом кредиту; 368417,19 грн - прострочена заборгованість за процентами.

Враховуючи вищевикладене та обмеживши свої вимоги лише стягненням заборгованості за тілом кредиту, АТ КБ «ПриватБанк» просили стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в розмірі 932 619,73 грн, а також судовий збір в розмірі 13989,30 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 07 лютого 2022 року в задоволенні позову акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі представник АТ КБ «Приватбанк» - Сокуренко Н.В.посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також, що рішення прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без надання належної оцінки доказам по справі.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції не дав належної оцінки доказам, підтверджуючим факт укладення між сторонами кредитного договору. Крім того, судом не взято до уваги, що позичальник користувався грошовими коштами, частково виконував умови кредитного договору, частково сплачував заборгованість за договором.

Позивачем вказано, що на підставі даної анкети-заяви відповідачу було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку «Універсальна», на яку було встановлено кредитний ліміт. Відповідач після отримання картки за умовами укладеного договору здійснив дії щодо її активації, користувався карткою, а також отримував кредитні кошти з власної ініціативи. Активація ним картки та користування картковим рахунком свідчить про укладення сторонами кредитного договору. Вказані обставини підтверджуються розрахунком заборгованості, довідками про видані картки та зміну умов кредитування та випискою по рахункам, яка має статус первинного документа.

Посилався на ч. 2 ст. 642 ЦК України, за змістом якої певні дії особи можуть свідчити про прийняття нею пропозиції укладення договору. Отже, відповідач не лише отримав кредитну картку, а й визнав укладення кредитного договору та погодився з його умовами, вчинивши дії, спрямовані на виконання укладеного договору.

Окрім того, апелянт вказує, що судом не було надано належної правової оцінки наданим доказам, зокрема анкеті-заяві, виписці про рух коштів по рахунку та розрахунку заборгованості, які свідчать, на думку апелянта, про факт укладення кредитного договору та правові підстави виникнення заборгованості. Апелянт вважає, що підпис відповідача у вказаній анкеті-заяві свідчить про те, що останній був проінформований про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі.

Також скаржник посилається на практику Верховного Суду, в якій вказано, що схваленням правочину можуть бути будь-які дії, спрямовані на виконання укладеного правочину, в тому числі повна або часткова оплата товарів (робіт, послуг), їх приймання для використання, реалізація інших прав та обов`язків відповідно до укладеного правочину, зокрема, виписка по картковому рахунку може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача.

Зазначає, що жодних доказів про те, що відповідачу не було надано банком інформації або надано недостовірну інформацію, встановлено не було, як і не було застосовано відповідну норму права.

25 жовтня 2023 року на адресу Київського апеляційного суду від представника ОСОБА_1 - адвоката Білоус Т.А. надійшов відзив на апеляційну скарг, в якому остання просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 06 березня 2023 року без змін.

В обґрунтування відзиву зазначає, що матеріали справи не містять доказів, які підтверджують факт належного ознайомлення відповідача з усіма істотними умовами договору. Відсутність підпису ОСОБА_1 на умовах та правилах надання споживчого кредиту фактично надає можливість банку надавати умови в будь-якій редакції та стверджувати, що зазначені умови погоджені нею. Зазначення в заяві на видачу кредиту про ознайомлення позичальника з умовами надання кредиту без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом позичальника, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження позичальника саме з тією редакцією, на якій наполягає банк.

Разом з тим зазначає, що із наданої позивачем анкети-заяви не можна безперечно стверджувати, що відповідач 21 червня 2019 року мала намір укласти саме кредитний договір, а не скористатися іншими послугами банку, враховуючи відсутність обраного виду картки та розміру кредитного ліміту.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Білоус Т.А. звертає увагу апеляційного суду на те, що анкета-заява про надання кредитних коштів підписана 21 червня 2019 року, а витрати по картковому рахунку розпочалися з 13 лютого 2019 року, тобто до моменту, коли між сторонами був укладений кредитний договір.

Крім того, вказує на те, що дана обставина встановлена судом першої інстанції та не спростовується доводами апеляційної скарги.

Сторони даної справи в судове засідання не з`явились та своїх представників для участі у судовому засіданні не направили, про час та місце розгляду справи повідомлені в установленому законом порядку.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що у анкеті-заяві від 21 червня 2019 року, яка містить підпис позичальника ОСОБА_1 на трьох аркушах не зазначено суті договірних відносин, банківських послуг, які вона має намір отримати, а станом на вказану дату в АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 вже були наявні договірні відносини щодо встановлення кредитування на видані їй платіжні карти, і вона вже фактично користувалася принаймні двома такими банківськими картами. При цьому заборгованість за кредитом, яку позивач вимагає стягнути за договором від 21 червня 2019 року, очевидно почала накопичуватися ще до того, як вказаний договір (анкета) була підписана відповідачкою.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

21 червня 2019 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено договір (у формі приєднання до Умов і правил надання банківських послуг) про відкриття кредитної лінії на платіжну картку.

Згідно інформації, викладеної у вказаній заяві, ОСОБА_1 висловила свою згоду з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, при цьому він ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

Позивачем надано розрахунок заборгованості, згідно з яким перша витрата ОСОБА_1 коштів з кредитного рахунку здійснена 23 липня 2019 року в сумі 841790,91 грн. В подальшому сума витрачених кредитних коштів збільшилася до 932619,73 грн.

В матеріалах справи міститься довідка, відповідно до змісту якої відповідачу, за підписаним кредитним договором № б/н, було надано кредитні картки для користування: № НОМЕР_1 , дата відкриття 13.02.2019; № НОМЕР_2 , дата відкриття 21.02.2019; № НОМЕР_3 , дата відкриття 23.07.2019 (а.с.13).

При цьому згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки № НОМЕР_1 , дата відкриття 13.02.2019, оформленої на відповідача (договір б/н), встановлений кредитний ліміт у розмірі 850000,00грн.

Як вбачається з виписок по банківському рахунку витрати відповідачки з кредитного рахунку розпочалися ще з 13 лютого 2019, тобто до того моменту, коли між сторонами був укладений договір від 21 червня 2019 року.

Зазначене підтверджується Довідкою АТ КБ «Приватбанк», згідно з якою старт кредитного рахунку датований саме 13 лютого 2019 року, а станом на 21 червня 2019 року Відповідачці вже були видані дві платіжні карти: № НОМЕР_1 від 13 лютого 2019 року та НОМЕР_6 від 21 лютого 2019 року.

Як вбачається з довідки про рух коштів на рахунку, станом на 21 червня 2019 року заборгованість відповідачки за кредитом вже становила 817556,64 грн.

Крім того, 23 липня 2019 року з карткового рахунку НОМЕР_4 була списана сума в розмірі 841790,91 грн та зарахована на картковий рахунок НОМЕР_5 , у зв`язку з чим була погашена заборгованість на вказаному рахунку в сумі 821172,55 грн та погашені поточні проценти в сумі 20618,36 грн.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина 1статті 1055 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги розрахунку кредитної заборгованості за договором від 21 червня 2019 року, посилався наВитяг з Тарифів обслуговування кредитних карток та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: www.privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміввідповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Аналогічні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у справі №342/180/17 від 03 липня 2019 року.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про не надання позивачем належних та допустимих доказів, підтверджуючих укладення кредитного договору між сторонами.

Доводи апеляційної скарги не містять доказів на спростування вказаних висновків суду першої інстанцій, які є обґрунтованими та підтверджуються матеріалами справи.

За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст. 77 ЦПК), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК) .

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму.

Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 Цивільного процесуального кодексу України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимог ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Судова колегія вважає, що наданий позивачем розрахунок заборгованості за договором б/н від 21 червня 2019 року не є належним та допустимим доказом наявності цивільно-правових відносин між сторонами у справі, оскільки по суті є калькуляцією, якою позивач обґрунтовує розмір своїх вимог.

Крім того, заборгованість за кредитом, яку позивач вимагає стягнути за договором від 21 червня 2019 року, виникла ще до того, як була підписана анкета-заява відповідачкою.

Посилання в апеляційній скарзі на виписку про руху коштів судова колегія відхиляє, оскільки є не зрозумілим той факт, що витрати відповідачки по картковому рахунку розпочалися з 13 лютого 2019 року, а анкета-заява про отримання кредитних коштів була підписана останньою лише 21 червня 2019 року, тобто з виписки вбачається, що відповідач на момент укладання договору вже користувалась кредитними коштами позивача.

На дану обставину судом першої інстанції було звернуто увагу та зазначено, що суд позбавлений можливості переконатися, чи правомірно відповідачці нараховувалася вказана заборгованість, так як матеріали справи не містять формальних доказів укладення попереднього договору, на підставі якого був відкритий кредитний рахунок від 13 лютого 2019 року.

Однак, позивач на вищевказане уваги не звернув та, подавши апеляційну скаргу, не спростував належними доказами встановлені судом першої інстанції обставин справи, які стали підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Додані до апеляційної скарги докази, не підтверджують наявність кредитного зобов`язання відповідача перед позивачем.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом письмових доказів, судова колегія приходить до висновку про відсутність законних підстав для задоволення даного позову.

При встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Колегія суддів, з огляду на зазначене, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі і не спростовують правильних висновків суду першої.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - Сокуренко Наталії Вікторівни залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 06 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 09 листопада 2023 року.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді: С.А. Голуб

Т.О. Писана