Єдиний унікальний номер 142/530/21
Номер провадження 2/142/37/23
РІШЕННЯ

іменем України

01 листопада 2023 року смт. Піщанка

Піщанський районний суд Вінницької області

В складі:

Головуючого судді Нестерука В.В.,

за участю секретаря судового засідання Яворської О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в смт. Піщанка Вінницької області

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю, визнання нерухомого майна об`єктом спільної сумісної власності,-

В С Т А Н О В И В:

18 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якій просила суд усунути їй перешкоди в користуванні належним їй на праві приватної власності житловим будинком АДРЕСА_1 шляхом зняття з реєстрації за місцем проживання ОСОБА_2 , обгрунтовуючи позовні вимоги тим, що в будинку, власником якого воан являється також зареєстрований, проте не проживає її колишній чоловік ОСОБА_2 , оскільки шлюб між ними розірвано 9 січня 2020 року рішенням Піщанського районного суду Вінницької області в справі № 142/964/19. Вказаний будинок не є спільним майном подружжя, а відповідач не є членом її сім`ї, фактично проживає за іншою адресою, а тому реєстрація в будинку сторонніх осіб шкодить її правам та майновим інтересам, а жодних правових підстав перебувати в належному їй будинку відповідач не має, оскільки він не є членом її родини, тому не має передбаченого ст. 405 Цивільного кодексу України права на проживання, а вона відповідно до ст. 383 ЦК України, як власник житлового будинку, має право використосувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб, та вказане право порушене відповідачем. області шляхом зняття з реєстрації за місцем проживання ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 27 жовтня 2021 року в даній справі було відкрито провадження, розгляд справи вирішено здійснювати в загальному позовному провадженні та призначено підготовче засідання.

23 листопада 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 , про встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю, визнання нерухомого майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя, в якій просить суд прийняти зустрічний позов до спільного розгляду з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, скасування реєстрації за місцем проживання, встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 та ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 в період з серпня 2011 року по 08.06.2014 року, визнати житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 та ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , стягнути з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 витрати по оплаті судового збору, стягнути з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 витрати по оплаті правової допомоги. Свої вимоги мотивував тим, що будинок який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 є спільною власністю подружжя, оскільки починаючи з серпня 2011 року по 08.06.2014 року вони з Відповідачем за зустрічним позовом проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, були пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство, мали спільні витрати, спільний бюджет тощо, що підтверджується, зокрема, розпискою від 08.10.2011 року, відповідно до якої вони здійснили перший внесок гр. ОСОБА_3 як розрахунок за будинок за адресою АДРЕСА_1 , який вони придбали для спільного користування їх сім`ї, відмітками в паспортах та копією домової книги, які додано до матеріалів справи, згідно яких вони з відповідачем за зустрічним позовом 30.01.2012 року зареєстрували своє місце проживання за адресою АДРЕСА_1 . Стверджує, що розрахунок за спірний житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 та його істотне поліпшення шляхом проведення капітального ремонту, встановлення опалення, облаштування ванної кімнати, перебудову веранди, будівництво гаража, встановлення огорожі, було здійснено під час їхнього з відповідачем проживання однією сім`єю, ведення спільного господарства тощо, тому зазначене нерухоме майно є спільним майном подружжя. А тому він як співвласник майна не може втратити право користування спірним будинком, тому в даному випадку виключається задоволення первісного позову.

Ухвалою суду від 25 листопада 2021 року зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю, визнання нерухомого майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя було прийнято до розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю, визнання нерухомого майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя об`єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням за номером справи 142/530/21, розгляд об`єднаної цивільної справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження зі стадії підготовчого засідання, яке призначено на 11 годину 00 хвилин 17 грудня 2021 року, встановлено відповідчу за зустрічним позовом строк для подання до суду відзиву на зустрічну позовну заяву.

17 грудня 2021 року на адресу суду від представника позивача за первісним позовом відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 адвоката Близнюка В.В. надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, відповідно до якого представник ОСОБА_1 просить суд відмовити в задоволенні зустрічних позовних вимог з огляду на наступне. Що стосується встановлення факту проживання однією сім`єю, зазначає, що дійсно, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, за твердженням ОСОБА_1 , з січня 2012 року, підтвердженням чому є реєстрація за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 30 січня 2012 року року. Таким чином, позовна вимога про встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу з серпня 2011 по 8 червня 2014 року задоволенню не підлягає. Що стосується визнання житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зазначає, що вказана позовна вимога не підлягає задоволенню виходячи того, що відповідно до ч. 1 ст. 57 Сімейного кодексу України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу. Шлюб між сторонами розірвано 9 січня 2020 року рішенням Піщанського районного суду Вінницької області в справі № 142/964/19. Будинок АДРЕСА_1 придбано ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу житлового будинку 12 серпня 2021 року, тобто після розірвання шлюбу з ОСОБА_2 ,а можливість визнання майна, набутого у власність після розірвання шлюбу спільною сумісною власність подружжя чинними законодавчими актами України не передбачена. Вважає, що надані первісним відповідачем ОСОБА_2 докази не відповідають критеріям належності та достовірності. Розписка від 8 жовтня 2011 року, копія якої долучена до матеріалів справи, жодним чином не підтверджує сплату коштів продавцю будинку ОСОБА_3 , оскільки остання на вказаний час не була власником будинку, а сама розписка містить ознаки підроблення шляхом вписання в основний текст прізвища, ім`я та по-батькові ОСОБА_2 . Належність розписки від 21 серпня 2012 року, копія якої долучена до зустрічної позовної заяви, визначити неможливо. Зазначає, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Вважає, що посилання позивача за зустрічним позовом на те, що у період з жовтня 2011 року по 2014 рік сторонами у вищезазначеному житловому будинку був зроблений капітальний ремонт, облаштована ванна кімната, дороблено опалення, перебудована веранда, побудований гараж, поставлено огорожу, внаслідок чого істотно збільшилась його вартість, не може бути доказом того, що будинок є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки в вказаний період будинок не був власністю ОСОБА_1 , а перебував у власності третіх осіб. Крім того, для визнання нерухомого майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя, необхідне набуття права власності на такий об`єкт одним із подружжя за час шлюбу. В разі, якщо за час шлюбу жоден із подружжя права власності на спірне майно не набув, законодавчі підстави визнати таке майно спільною сумісною власністю подружжя відсутні.

24 грудня 2021 року на електронну адресу суду, а 28 грудня 2021 року поштовим зв`язком від представника відповідача за первісним позовом позивача за зустрічним позовом ОСОБА_4 адвоката Каленяка Е.А. надійшла відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву, в якій він зазначає, факт спільного проживання з ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з серпня 2011 року підтверджується зокрема довідкою Піщанської селищної ради від 26.11.2021 року №2149 в якій зазначається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дійсно проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу за адресою АДРЕСА_1 , в період з жовтня 2011 року до 08.06.2014 року, довідкою Піщанської селищної ради №2154 від 29.11.2021 року відповідно до якої ОСОБА_2 здійснював плату за земельну ділянку яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , починаючи з жовтня 2011 року, розпискою від 08.10.2011 року, яку в копії долучено до зустрічної позовної заяви, відповідно до якої 08.10.2011 року ОСОБА_3 отримавши кошти від ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , віддала їм у користування та проживання будинок який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Вважає, що в сукупності вищевказані докази підтверджують факт передачі коштів ОСОБА_3 як частину вартості за будинок та як наслідок такої передачі проживання з жовтня 2011 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в придбаному будинку який знаходиться в АДРЕСА_1 . Вважає, що той факт, що ОСОБА_1 оформила будинок після розірвання шлюбу з ОСОБА_2 , а саме 13.08.2021 року не має значення та при цьому виходить з того, що спірний будинок було придбано за кошти які становлять еквівалент 3000 (три тисячі) дол. США. Дані кошти було сплачено ОСОБА_3 в 2011-2012 роках при цьому, це були спільні кошти ОСОБА_2 та ОСОБА_1 так як на той час вони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Передавши спірний будинок ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . 08.10.2011 року ОСОБА_3 не мала до нього більше жодного відношення в плані проживання, користування, проведення ремонтів, тощо, так як знала, що він є проданим саме з жовтня 2011 року, але укласти на той момент договір купівлі-продажу будинку сторони не могли в зв`язку з тим, що будинок перейшов ОСОБА_3 у спадщину і на той час нею виготовлялися документи на право власності на нього, що підтверджується зокрема рішенням суду в справі №2/430/11. Зазначає, що з жовтня 2011 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 почали проживати в спірному будинку так як вважали його своїм спільним будинком придбаним у ОСОБА_3 . Сторони вели спільне господарство, мали спільний побут, виконували взаємні права та обов`язки. З жовтня 2011 року ОСОБА_2 сплачувалась плата за землю на якій був розташований спірний будинок з січня 2012 року за заявою ОСОБА_1 відкрито точку для користування водою за адресою знаходження будинку, що підтверджується довідками Піщанської селищної ради від 26.11.2021 року №2149 та №2154 від 29.11.2021 року. З січня 2012 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували своє місце проживання в спірному будинку так як знали, що він придбаний ними та кошти за нього сплачено продавцеві, ОСОБА_3 не заперечувала проти такої реєстрації так як отримала кошти за будинок.Починаючи з жовтня 2011 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 здійснено істотне поліпшення спірного будинку шляхом проведення капітального ремонту, встановлення опалення, облаштування ванної кімнати, перебудови веранди, будівництво гаража, встановлення огорожі, тощо. При цьому, здійснюючи істотне поліпшення спірного будинку починаючи з жовтня 2011 року сторони виходили з того, що будинок є їх спільною власністю, в якому вони проживають однією сім`єю, а не так як це трактується ОСОБА_1 , в відзиві на позовну заяву, що істотні поліпшення не є доказом того, що будинок є об`єктом спільної власності подружжя оскільки він не належав на той час, саме ОСОБА_1 . Звертаючись із позовом до суду ОСОБА_2 виходить з того, що кошти за будинок були передані продавцю в 2011-2012 роках і ці кошти є спільними його та ОСОБА_1 , будинок в такому вигляді в якому він є зараз створений ними спільно, під час спільного проживання в ньому і сторони спільними силами, спільними коштами, особистою працею створювали його. 13.08.2021 року ОСОБА_1 тільки зареєструвала право власності на даний будинок так як на той час ОСОБА_3 не було виготовлено відповідні документи, що дозволили укласти договір купівлі-продажу. Також вказує, що підтвердженням того, що між ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було досягнуто домовленості про продаж спірного будинку з узгодженням всіх істотних умов є те, що в підтвердження домовленостей про продаж згаданого будинку, 04.08.2014 року гр. ОСОБА_3 зробила на ім`я ОСОБА_2 заповіт відповідно до якого на випадок її смерті заповіла житловий будинок з погосподарськими спорудами, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , тобто даний заповіт є удаваним (прихованим) договором купівлі-продажу так як сторони мали на меті укласти саме договір купівлі-продажу нерухомого майна погодивши всі його істотні умови. Зазначає, що укласти договір-купівлі продажу будинку сторони не могли в зв`язку з тим, що на той час ОСОБА_3 була власником лише будинку, але нею виготовлялися документи на земельну ділянку на якій знаходився будинок. Також звертає увагу, що крім спільних коштів сплачених ОСОБА_2 та ОСОБА_1 протягом 2011-2012 років інші кошти продавцю будинку ОСОБА_3 , як вартість придбаного будинку, не сплачувалися, будь-яких робіт біля спірного будинку ОСОБА_3 починаючи з жовтня 2011 року не проводила так як продала його в жовтні 2011 року, тобто ОСОБА_1 в серпні 2021 року лише оформила право власності на будинок який був придбаний (створений) в період з жовтня 2011 року по 2019 рік, при цьому придбано (створено) даний будинок було спільно ОСОБА_2 та ОСОБА_1 які у вказаний період проживали однією сім`єю.

Ухвалою суду від 24 грудня 2022 року було продовжено строк підготовчого провадження в даній цивільній справі на тридцять днів.

15 листопада 2022 року на адресу суду від державного нотаріуса Піщанської державної нотаріальної контори Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) на виконання вимог ухвали суду від 20 жовтня 2022 року надійшла копія договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 12 серпня 2021 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , та копії документів, на підставі яких він посвідчувався.

Ухвалою суду від 15 грудня 2022 року задоволено клопотання представника відповідача позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 - адвоката Каленяка Е.А. про призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи, призначено в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю, визнання нерухомого майна об`єктом спільної сумісної власності, судову будівельно-технічну експертизу, проведення експертизи доручено експертам Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, зупинено провадження в справі на час проведення експертизи.

11 квітня 2023 року на адресу суду від Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України надійшов лист за вих. № 1127/214-216/23-21/21 від 03 квітня 2023 року про залишення без виконання ухвали суду від 15 грудня 2022 року про призначення експертизи в справі через нездійснення оплати експертних послуг за судову будівельно-технічну експертизу.

Ухвалою суду від 12 квітня 2023 року поновлено провадження в даній справі, продовжено провадження зі стадії підготовчого провадження, проведення підготовчого засідання призначено на 14 годину 00 хвилин 04 травня 2023 року.

Ухвалою суду від 04 травня 2023 року було закрито підготовче провадження по даній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 08 вересня 2023 року було задоволено клопотання представника позивача - відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 адвоката Близнюка В.В. про закриття провадження в частині позовних вимог у зв`язку із відсутністю предмету спору, провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю, визнання нерухомого майна об`єктом спільної сумісної власності закрито в частині позовних вимог за первісним позовом про усунення ОСОБА_1 перешкод в користуванні належним їй на праві приватної власності житловим будинком АДРЕСА_1 шляхом зняття з реєстрації за місцем проживання ОСОБА_2 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України у зв`язку з відсутністю предмету спору.

В судове засідання 01 листопада 2023 року відповідач позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 та його представник адвокат Каленяк Е.А. не з`явилися, проте на електронну адресу суду від адвоката Каленяка Е.А. надійшла заява, в якій він просить дане судове засідання проводити без участі ОСОБА_2 та його представника.

В попередніх судових засіданнях представник відповідача позивача за зустрічним позовом адвокат Каленяк Е. А. вимоги за зустрічним позовом підтримував повністю, просив суд про їх задоволення. Зокрема представник відповідача позивача за зустрічним позовом посилався на те, що починаючи з серпня 2011 року ОСОБА_2 та відповідач проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. 08.10.2011 року було складено розписку відповідно до якої ОСОБА_2 та ОСОБА_1 передали гр. ОСОБА_3 кошти в сумі 20 000 (двадцять тисяч) грн., як частину коштів за житловий будинок який знаходиться в АДРЕСА_1 , а ОСОБА_3 в свою чергу передала даний будинок в їх користування та проживання. 30.01.2012 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували своє місце проживання за адресою АДРЕСА_2 , що підтверджується відповідними відмітками в паспортах доданих до матеріалів справи та копією домової книги яку Відповідачем додано до матеріалів справи при подачі первісного позову. Відповідно до розписки від 21.08.2012 року гр. ОСОБА_3 було передано в рахунок вартості будинку кошти в сумі 3000 (три тисячі) грн. У період з 08.10.2011 року по 08.06.2014 року сторони спільно проживали в зазначеному будинку однією сім`єю без реєстрації шлюбу були пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство і мали спільний бюджет. У період з жовтня 2011 року по 2014 рік сторонами у вищезгаданому житловому будинку був зроблений капітальний ремонт, облаштована ванна кімната, зроблено опалення, перебудована веранда, побудований гараж, поставлено огорожу тощо. 08.06.2014 року між сторонами було зареєстровано шлюб, а 17.07.2014 року в ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , народилася дочка ОСОБА_5 місце проживання якої відразу було зареєстровано за місцем проживання батьків за адресою: АДРЕСА_1 . Станом на 04.08.2014 року гр. ОСОБА_3 повністю отримала від ОСОБА_2 та ОСОБА_1 кошти в сумі 3000 дол. США (еквівалент у гривні 24 000 грн.) за згаданий будинок та земельну ділянку, але на той час сторони не могли укласти договір купівлі-продажу з ОСОБА_3 через те, що нею виготовлялися документи які підтверджують її право власності на земельну ділянку яка знаходилася під будинком. Разом з тим, в підтвердження домовленостей про продаж згаданого будинку, 04.08.2014 року гр. ОСОБА_3 зробила на ім`я ОСОБА_2 , заповіт відповідно до якого на випадок її смерті заповіла житловий будинок з погосподарськими спорудами, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Рішенням Піщанського районного суду №142/964/19 від 09.01.2020 року шлюб між ОСОБА_6 та Відповідачем було розірвано. А відповідно до договорів купівлі-продажу від 12.08.2021 року Відповідач зареєструвала право власності на даний будинок на себе. Разом з тим, вважає, що будинок був придбаний сторонами спільно саме 08 жовтня 2011 року, оскільки сторони погодили всі істотні умови договору купівлі-продажу, про що свідчать пояснення свідка ОСОБА_3 про продаж будинку, та про те, що вона сприймала сторін по справі як подружжя,а також пояснення свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які повідомили, що спірний будинок сторони придбали як подружжя в 2011 році і з цього часу проживали в ньому як подружжя. Також вказує, що факт купівлі спірного будинку в 2011 році підтвердила і сама ОСОБА_1 , яка повідомила, що будинок був придбаний нею за особисті кошти в 2011 році, а та з цього часу вона почала проживати з дітьми в спірному будинку. Також представник вважає, що факт придбання спірного будинку в 2011 році підтверджується матеріалами судової справи №142/210/20 де Відповідач зверталася до Піщанського районного суду з відповідною позовною заявою про визнання договору купівлі-продажу згаданого будинку дійсним, актом обстеження умов проживання від 23.07.2020 року, де зазначено, що ОСОБА_1 з малолітніми дітьми фактично вже проживали в даному будинку до укладення договору купівлі-продажу від 12.08.2021 року, відповідю на адвокатський запит АТ Вінницяобленерго від 02.02.2022 року та ТОВ Енера Вінниця від 25.01.2022 року про відсутність через строки зберігання архівах згаданих підприємств документів щодо переоформлення особового рахунку на ОСОБА_1 . А тому вважає підтвердженим той факт, що починаючи з серпня 2011 року по 08.06.2014 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу були пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство, мали спільні витрати, спільний бюджет, доказами чого вважає покази ОСОБА_1 яка не заперечує, що 29.09.2011 року (перед розрахунком за будинок з ОСОБА_3 в сумі 20 000 грн., який здійснено 08.10.2011 року) ОСОБА_2 брав кредит в АТ КБ ПриватБанк в сумі 20 000 грн., довідкою банку від 26.01.2022 року, що кредит погашено 22.07.2014 року; покази ОСОБА_2 , допитаного в судовому засіданні як свідок, що зазначений кредит в сумі 20 000 грн., брався ним для розрахунку за будинок; розписка від 08.10.2011 року, відповідно до якої сторонами здійснено перший внесок гр. ОСОБА_3 як розрахунок за будинок за адресою АДРЕСА_1 який сторони придбали для спільного користування їх сім`ї, 30.01.2012 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрували своє місце проживання за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідними відмітками в паспортах доданих до матеріалів справи та копією домової книги яку Відповідачем додано до матеріалів справи, факт спільного проживання ведення спільного господарства здійснення капітального ремонту в будинку за адресою АДРЕСА_1 було підтверджено показами свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_3 , довідку Піщанської селищної ради від 26.11.2021 року №2149 в якій зазначається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дійсно проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу за адресою АДРЕСА_1 , в період з жовтня 2011 року до 08.06.2014 року, довідку Піщанської селищної ради №2154 від 29.11.2021 року відповідно до якої ОСОБА_2 здійснював плату за земельну ділянку яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , починаючи з жовтня 2011 року; лист ГУ ДПС у Вінницькій області від 21.01.2022 року з додатками як доказ того, що за ОСОБА_2 до цього часу за даними інформаційних баз ГУ ДПС, як за користувачем, обліковується земельна ділянка, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Також вказує, що факт здійснення істотного поліпшення спірного будинку під час спільного проживання підтверджується технічними паспортами які містяться в справі, зокрема, в справі №2/430/11, яка була витребувана судом з архіву міститься технічний паспорт станом на 15 березня 2011 року де в експлікації зазначено 5 приміщень складових будинку загальною площею 54,3 кв.м., а в справі яка була витребувана судом в нотаріуса при укладенні договору купівлі-продажу 12.08.2021 року міститься технічний паспорт станом на 28.07.2020 року де зазначено 13 приміщень складових будинку при цьому, тільки в трьох з них рік будівництва 1964, 1964, 1985 роки, а в інших десяти рік будівництва 2013-2014, крім того, зазначено огорожа, хвіртка, ворота, тобто, період спільного проживання сторін в даному будинку.

Відповідач позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 , який був допитаний судом як свідок відповідно до положень ст. 82 ЦПК України пояснив, що проживає в с. Миролюбівка, а ОСОБА_1 являється колишньою дружиною, з якою вони мають спільну неповнолітню дочку ОСОБА_5 , такоє має сина ОСОБА_10 від попереднього шлюбу. ОСОБА_2 зазначив, що в 2011 році приблизно в серпні вересні вони зійшлися з ОСОБА_1 та почали проживати спільно в с. Гонорівка разом з матір`ю ОСОБА_1 ОСОБА_11 , та її неповнолітніми дітьми ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . Він передав ОСОБА_1 свою зарплатну картку, яка постійно перебувала в неї та вона розпоряджалася їхнім сімейним бюджетом. Потім вирішили придбати житло та жити окремо. В с.Миролюбівка ОСОБА_3 продавався будинок за 24000 гривень, який вони придбали. Стверджує, що для прибання будинку він оформляв кредит в Приватбанку на суму 20000 гривень. Ці кошти вони віддали ОСОБА_3 за будинок. Офіційний шлюб між ним та ОСОБА_1 був укладений 08 червня 2014 року у зв`язку з вагітністю ОСОБА_1 . Яким чином в домовій книзі були зареєстровані він, ОСОБА_1 та троє дітей він не знає, чи давала ОСОБА_3 згоду на реєстрацію в будинку він не знає. Зазначив, що кредит погашався за рахунок його заробітної плати. Після розірвання шлюбу з ОСОБА_1 жодних заходів щодо подальшої долі будинку він не вчиняв.

В судове засідання 01 листопала 2023 року позивач - відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 та її представник адвокат Близнюк В.В. не з`явилися, проте від адвоката Близнюка В.В. на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без участі позивача- відповідача за зустрічним позовом та її представника, в якій просить суд розглядати справи бех їхгьої з ОСОБА_1 участі на підставі наявних у справі матеріалах. Також повідомляє, що витртати відповідача за зустрічним позовом складають 10000 грн, які просить стягнути з позивача за зустрічним позовом та зазначає, що відповідно ло ст. 141 ЦПК України до суду буде надано заяву про постановлення додаткового рішення та докази щодо понесення судових витрат.

В попередніх судових засіданнях представник відповідача за зустрічним позовом адвокат Близнюк В. В. просив відмовити в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 через їх незаконність та безпідставність. Свою позицію обгрунтовував тим, що дійсно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали однією сім до без реєстрації шлюбу, за твердженням ОСОБА_1 , з січня 2012 року, підтвердженням чому є реєстрація за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 30 січня 2012 року. А показання свідків про проживання сторін однією сім`єю до зазначеного періоду вважав безпідставними, оскільки для визнання майна спільною власністю на підставі статті 74 СК України, потрібно підтвердити факт проживання осіб однією сім`єю без шлюбу - у той період, коли було придбане спірне майно. Для цього важливе підтвердження фактів ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та витрат, а також придбання іншого майна в інтересах)сім`ї. Таким чином, позовна вимога про встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу з серпня 2011 по 8 червня 2014 року задоволенню не підлягає. Що стосується визнання житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , вказана позовна вимога не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно ч. 1 ст. 57 Сімейного кодексу України, особисто о приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу. Відповідно ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно ч. 4 ст. 334 Цивільного кодексу України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Так, у п. 72 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 р. в справі №359/3373/16- ц, зазначено, що питання розмежування віндикацінного та негаторного позовів висвітлювалось і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі №653/1096/16-ц (провадження №14-181цс18). Зокрема, в пункті 39 зазначено, що визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є наявність або відсутність в особи права володіння майном на момент звернення з позовом до суду; в Пункті 89 зазначено, що особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правоможності власника.Окрім того, в п.п.146-148, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що набуття особою володіння нерухомим майном полягає у внесенні запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за цією особою. Враховуючи, що шлюб між сторонами розірвано 09 січня 2020 року рішенням Піщанського районного суду Вінницької област,а будинок АДРЕСА_1 придбано ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу житлового будинку 12 серпня 2021 року, тобто після розірвання шлюбу з ОСОБА_2 , речове право ОСОБА_1 на вказаний будинок зареєстровано 13 серпня 2021 року за індексним номером 59829634, можливість визнання майна, набутого у власність після розірвання шлюбу спільною сумісною власність подружжя чинними законодавчими актами України не передбачена.В разі, якщо за час шлюбу жоден із подружжя права власності на спірне майно не набув, законодавчі підстави визнати таке майно спільною сумісною власністю подружжя відсутні. Позовної вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу будинку від 13 серпня 2021 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_14 , не заявлено, відповідно час набута права власності ОСОБА_1 на спірний будинок не спростовується. Така позовна вимога, звісно, збільшила б обсяг доказування, зокрема, в частині походання коштів, за які придбано будинок, та потягнула б за собою необхідність встановлення наявності іншої угоди щодо спірного будинку, її змісту, строків та сторін. Обрання позивачем неналежного с пособу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові.

Позивач відповідач за зустрічним позом ОСОБА_1 , яка була допитана судом як свідок відповідно до положень ст. 82 ЦПК України суду пояснила, що проживає в с. Миролюбівка та ОСОБА_2 являється її колишнім чоловіком. ОСОБА_1 зазначила, що в серпні 2010 року вона ще перебувала в попередньому шлюбу та серйозних відносин будь з ким, в тому числі, і з ОСОБА_2 не було. Після розірвання шлюбу у закладі відпочинку вона познайомилася з ОСОБА_2 . Вони періодично бачилися, розмовляли та зустрічалися, відпочивали, проте між ними не було нічого спільного. Під час спілкування вона повідомила ОСОБА_2 , щоб хотіла купити будинок в іншому селі поближче до районного центру, оскільки з колишнім чоловіком дуже важко проживати в одному селі і чи б не міг він як дільничий поліцейський дізнатися для неї про можливі варіанти. ОСОБА_2 в свою чергу повідомляв їй, що в нього дуже багато кредитів на великі суми, і щоб їх погасити йому доведеться заставити будинок матері, про що він боїться зізнатися та просив позичити йому 500 доларів, які вона йому дала. В період з серпня по жовтень 2011 року ОСОБА_2 почав частіше приїжджати до неї в гості в с.Гонорівка, а вона не заперечувала, що було зумовлено її емоційним станом після розлучення. Потім ОСОБА_2 повідомив, що його мати знайшла будинок в с. Миролюбівка, який продається. Оскільки вона не знала даного села та людей, які в ньому проживають, вона попросила ОСОБА_2 відвезити її, щоб подивитися на вказаний будинок. На своїй власній машині з ОСОБА_2 який показував дорогу вони поїхали до жінки, яка продавала будинок і вона домовилася з нею про його купівлю. Стверджує, що передала ОСОБА_3 власні кошти за будинок в сумі 20000 грн, які в неї були відкладені саме на купівлю будинку. Всю суму за будинок вона не віддала, оскільки їй не вистачало 4000 грн, що було еквівалентно 500 доларам США, які вона позичила ОСОБА_2 . ОСОБА_15 зазначила, що в неї були власні доходи, оскільки в неї було три земельних паї, вона отримувала аліменти на дітей, а також працювала продавцем та отримувала заробітну плату до 3500 грн. А тому за ці кошти вона вирішила робити ремонт для комфорту дітей, а не вкладати їх в оформлення будинку. Потім її син пішов навчатися в медичний коледж, що також потребувало коштів. В 2021 році син завершив навчання та в неї з`явилися вільні кошти, а тому вона зайнялася оформленням будинку. Стверджує, що між ними з ОСОБА_2 не було відносин, притаманних сім`ї та подружжю, спільного життя не було, а одружитися з нею ОСОБА_2 вона примусила, бо вже була вагітна та хотіла, щоб в дитини був батько. А він одружуватися відмовлявся, посилаючи на відсутність коштів. Після чого вона запропонувала все зробити за власний кошт, але весільні обручки не купила, бо хотіла витратити дані кошти на народження дитини. Реєстрацію для проживання у вказаному будинку в 2012 року пояснює, тим що її діти ходили до школи в іншому селі, а тому тільки після переведення дітей до школи в с. Миролюбівка, діти були зареєстровані у вказаному будинку. Реєстрацію у вказаному будинку допомогла сестра ОСОБА_2 , яка працювала в сільській раді. Зазначає, що навіть аліменти на дитину ОСОБА_2 від попереднього шлюбу сплачувала сама, оскільки в нього ніколи не було коштів навіть для забезпечення своїх мінімальних потреб. Також зазначила, що рішенням суду ОСОБА_2 відсудив в неї автомобіль, який вона також придбала за власні кошти, проте в період після укладення шлюбу з ОСОБА_2 . Також вказує, що матеріально їй допомагала її мати, яка була на заробітках за кордоном, а також вона могла використовувати пенсію матері. Також зазначила, що після укладення шлюбу ОСОБА_2 просто почав частіше ночувати у будинку, хоча міг і не з`являтися вдома по 2-3 дні. А до реєстрації шлюбу він просто періодично відвідував її в будинку та ночував там, але їхні відносин не мали характеру сімейних. Зазначила, що кошти передавала ОСОБА_3 в 2011 році, в 2012 році та пізніше, а коли саме не пам`ятає. Кошти ОСОБА_3 передала, бо не хотіла, щоб та перепродала будинок іншим покупцям. Про заповіт ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 в 2014 році вона дізналася від ОСОБА_2 , і заповіт виписувався без її участі. Взяття ОСОБА_4 кредиту на суму 20000 грн. пояснює тим, що в нього було багато крединтх зобов язань, які він брав для погашення попередніх боргів та спростовує, що саме ці кошти надавалися ОСОБА_2 на придбання спірного будинку. Також зазначила, що був період 2014-2015 роки, коли ОСОБА_2 був під домашнім арештом та був відсторонений від роботи, ніде не працював та заробітків не мав, та вона в цей час його утримувала, а також оплачувала йому адвоката.

Згідно положень п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що неявка вказаних учасників не перешкоджає розгляду справи по суті та вважає за можливе розгляд справи провести за відсутності учасників справи, які не з`явилися.

Враховуючи, що сторони не прибули в судове засідання, суд, вважає за можливе, здійснювати судовий розгляд у судовому засіданні без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали даної цивільної справи, вивчивши правові норми, що регулюють дані правовідносини, приходить до висновку що позовні вимоги за зустрічним позовом не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

На підставі письмових доказів судом встановлено, що відповідно до розписки від 08 жовтня 2011 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було передано ОСОБА_3 20000 гривень, як частину коштів за житловий будинок, який знаходиться в АДРЕСА_2 , а ще 4000 грн вони зобов`язалися передати до 08 квітня 2012 року, а ОСОБА_3 віддає будинок в їхнє користування і проживання в даному будинку. 21 серпня 2012 року ОСОБА_1 передає ОСОБА_3 ще 3000 грн, а ще 1000 грн. має сплатити в подальшому (Т.1, а.с.45-46)

Відповідно до рішення Піщанського районного суду Вінницької області від 16 грудня 2011 року за ОСОБА_3 , як за спадкоємцем першої черги за законом та як за спадкоємцем за заповітом було визнано прав власності на майно, яке залишилося після смерті її батька ОСОБА_16 житловий будинок з господарськими спорудами, розташований по АДРЕСА_1 (Т.1, а.с.190)

Згідно витягу про державну реєстрацію прав, виданого Комунальним підприємством «Тульчинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» № 32989097 право приватної власності на 1/1 житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , з 26 січня 2012 року зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі рішення Піщанського районного суду Вінницької області від 16 грудня 2011 року (а.с.186)

08 червня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було зареєстровано шлюб, який було розірвано Піщанським районним судом Вінницької області відповідно до рішення від 09 січня 2020 року (а.с.187-189)

04 серпня 2014 року ОСОБА_3 складено заповіт, який посвідчено секретарем Миролюбівської сільської ради Піщанського району Вінницької області та зареєстровано в реєстрі за № 43, відповідно до якого ОСОБА_3 житловий будинок з по господарськими спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , заповіла ОСОБА_2 (а.с.50)

Також судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 у сторін по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народилася дочка ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 (Т.1 а.с.182)

23 липня 2020 року Службою у справах дітей та соціальною службою з метою вивчення можливості надання дозволу на продаж будинку, було проведено обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 , про що складено відповідний акт (Т.1, ас.167)

20 липня 2020 року ОСОБА_3 на адресу голови комісії з питань захисту прав дитини Піщанської РДА було подано заяву про надання дозволу на продаж будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (Т.1, а.с.175)

20 липня 2020 року ОСОБА_1 на адресу голови комісії з питань захисту прав дитини Піщанської РДА було подано заяву про надання ОСОБА_3 дозволу на продаж будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (Т.1, а.с.176)

30 липня 2020 року комісією з питань захисту прав дитини Піщанської РДА було прийнято рішення за № 42 від 30 липня 2020 року «Про надання дозволу ОСОБА_3 на продаж будинку,в якому зареєстровані діти», яким визнано вважати за доцільне надати дозвіл ОСОБА_3 на продаж будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (Т.1, а.с.174)

Розпорядженням Піщанської РДА Вінницької області № 139 від 30 липня 2020 року «Про надання ОСОБА_3 дозволу на продаж будинку», ОСОБА_3 надано дозвіл на продаж продаж будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (Т. 1 а.с.173)

12 серпня 2021 року ОСОБА_3 , як продавець з однієї сторони, та ОСОБА_1 , як покупець, з другої сторони, уклали договір купівлі-продажу житлового будинку, який посвідчено державним нотаріусом Піщанської державної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі за № 780, відповідно до якого продавець передала у власність, а покупець набула у власність житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , вищезазначена нерухомість знаходиться на земельній ділянці, площею 0,2090 га, кадастровий номер :03:001:0247, яка є власністю продавця, та договір купівлі-продажу відповідної земельної ділянки буде посвідчено 12 серпня 2021 року (Т.2,а.с.31-33)

З копії витягу з Державного реєстру речових права на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 270448904 від 13 серпня 2021 року слідує, що право приватної власності на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , з 12 серпня 2021 року зареєстровано за ОСОБА_1 (Т.1, а.с.7)

Розглядаючи даний позов, судом встановлено, що на підтвердження факту проживання з відповідачем ОСОБА_1 однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу позивачем ОСОБА_2 надано письмові докази: копію свого паспорта громадянина України про реєстрацію за однією адресою з ОСОБА_1 по АДРЕСА_2 з 30 січня 2012 року, копію розписки від 08 жовтня 2011 про сплату ним спільно з ОСОБА_1 коштів ОСОБА_3 в сумі 20000 гривень за придбання в неї будинку, копію заповіту ОСОБА_3 від 04 серпня 2014 року, які на його думку носить характер удаваного договору купівлі-продажу будинку (Т 1, а.с.44-50), копію довідки Піщанської селищної ради Вінницької області № 2154 від 29 листопада 2021 року про внесення ОСОБА_2 плати за земельну ділянку, яка розташована по АДРЕСА_1 з жовтня 2011 року, про встановлення за заявою ОСОБА_1 за вказаною адресою лічильника для обліку води з 01 січня 2012 року та відсутність документів, які стали підставою для реєстрації осіб, за вказаною адресою, копію заяви ОСОБА_1 від 01.01.2012 про відкриття точки для користування водою по АДРЕСА_2 , копію з журналу про плату за водопостачанняя ОСОБА_1 та копію вибірки про внесення Гуркало плати за водопостачання з 2012 року по 2021 рік (Т. 1, а. с.96-100, а.с.118-122), копію довідки Піщанської селищної ради Вінницької області від 25 листопада 2021 року № 3078, яка є додатком до листа Піщанської селищної ради Вінницької області від 26 листопада 2021 року № 2149, наданого у відповідь на адвокатський запит ОСОБА_17 , в якій зазначається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали однією сім`ю без реєстрації шлюбу в період з жовтня 2021 року до 08 червня 2014 року (Т.1, а.с.101-102, а.с.117), довідку ГУНП у Вінницькій області від 05 січня 2022 року № В-2/12/03-2022 про проходження ОСОБА_2 служби в органах внутрішніх справ з 21 жовтня 2007 року по 06 листопада 2015 року та у поліції з 07 листопада 2015 року по 21 липня 2016 року (Т.1, а.с.132), відповідь Акціонерного товариства «Вінницяобленерго» № 06.78-2471 від 02 лютого 2022 року про закінчення терміну зберігання документів в 2019 році (Т.1, а.с.150, а.с.169, Т.2,а.с.80), відповідь Акціонерного товариства «Вінницяобленерго» № 1.2.13-1344 від 25 січня 2022 року про відсутність паперового примірника договору про постачання електричної енергії по особому рахунку, оформленому на ОСОБА_1 (Т.1, а.с 154, а.с.170, Т.2, а.с.81), копію списку нових землекористувачів в с. Миролюбівка з прив`язкою до 2012 року, в якій зазначено ОСОБА_2 (Т.1, а.с.151, с.с.166, Т.2, а.с. 78), копію переліку платників за земельні ділянки по Миролюбівській сільській раді за 2012 року, в якому значено ОСОБА_2 (Т.1, а.с.152, а.с.165, Т. 2, а.с. 77), копію довідки Головного управління ДПС у Вінницькій області від 21 січня 202 року № 837/6/02-32-24-03-11 щодо підстав нарахування земельного податку на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , відповідно до якої він сплачував земельний податок за вказану земельну ділянку (Т.1,а.с.153, а.с.164, Т.2 а.с.76), копію запиту ОСОБА_2 до АТ КБ «ПриватБанк» від 27.01.2022 року про дату отримання та цільове призначення кредиту (Т. 1, а.с.155, а.с.171), копію запиту адвоката Каленяка Е. А. до АТ «Вінницяобленерго» від 27.01. 2022 року щодо документів, які стали підставою для переоформлення особового рахунку за адресою АДРЕСА_1 , з ОСОБА_18 на ОСОБА_1 (Т.1, а.с.157, а.с.168, Т.2, а.с.79) , лист архівного відділу Тульчинської районної державної адмінрістраціїт Вінницької області № 79 від 31 січня 2022 року про надання на запит адвоката Каленяка Е.А. копії розпорядження Піщанської РДА від 30 липня 2020 року № 139 та копію рішення комісії з питань захисту прав дитини Піщанської РДА від 30 липня 2020 року № 42 та копії документів до нього (Т. 1, а.с.172-190), копію відповіді Акціонерного товариства «Вінницяобленерго» № СО-71-60 від 07 лютого 2022 року, в якій зазначено про відсутність документів про переоформлення особового рахунку на ОСОБА_1 (Т.2, а.с.82), копію акту обстеження умов проживання за адресою АДРЕСА_1 від 23 липня 2020 року (Т.2, а.с.93), копію довідки АТ КБ «Приватбанк» від 26.01.2022 року, в якій зазначено про відсутність заборгованості у ОСОБА_2 по кредитному договору від 29 вересня 2011 року та дату закриття кредиту 22.07.2014 року (Т. 1, а.с.84)

З метою встановлення вартості виконання будівельних робіт з будівництва, ремонту, реконструкції будинку в АДРЕСА_1 , позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_2 та його представником ОСОБА_17 було заявлено клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи, яка було призначена ухвалою суду від 15 грудня 2022 року (Т. 2, а.с.91-95), проте згідно листа експерта Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України від 03 квітня 2023 року «Про залишення без виконання» не була проведена через не оплату експертизи позивачем ОСОБА_2 (Т.2, а.с.168).

Клопотань про призначення експертизи повторно учасники справи не заявляли.

Крім того, під час судового розгляду судом було заслухано пояснення свідків щодо відомих їм обставин справи.

Допитаний в судовому засідання свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що проживає в с. Миролюбівка та є різноробочим, а тому проводив будівельні та ремонтні роботи в домогосподарстві в с. Миролюбівка, в якому проживали ОСОБА_2 та ОСОБА_1 разом. Він допомагав їм будувати веранду, гараж, сараї в період 2014-2016 років. Думає, що вказаний будинок ОСОБА_2 та ОСОБА_1 купували разом за спільні кошти. Зазначив, що проводити вказані ремонті та відновлювальні роботи йому допомагала переважно ОСОБА_1 . ОСОБА_2 допомагав рідко, але думає це було через те, що він був на роботі. Частину будівельних матеріалів він провозив з с. Гонорівки, де проживала матір ОСОБА_1 . Хто розраховувся за матеріали йому невідомо. Про проведення ремонтних робіт з ним домовлялися і ОСОБА_1 , і ОСОБА_2 , проте більше цими справами займалася ОСОБА_1 . Чиїми коштами розраховувалися за роботу йому не відомо. Висновок про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подружжя, він зробив виключно з тієї підстави, що вони проживали в одному будинку. А також в той період, коли він робив ремонтні роботи, вони вже були розписані. Коли точно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 почали проживати разом він знає, приблизно це було десь за пів року до початку проведення ремонтних робіт.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 являються її сусідами в с. Миролюбівка. Зазначила, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 купили будинок в с. Миролюбівка в серпні 2011 року, почали там проживати, робити ремонт, будувати гараж, вести господарство. Проте що вказаний будинок купили разом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 їй повідомила колишня його власниця ОСОБА_19 , яка також сказала ціну будинку в 24 000 гривень. За чиї кошти був придбаний будинок, коли і кому вони передавалися, їй невідомо. Вважає, що кошти за будинок були передані до 2021 року, бо ОСОБА_3 в силу свого характеру не могла дозволити їм там проживати більше десяти років. Також вказала, що неодноразово бачила як ОСОБА_2 привозив будівельні матеріали та розвантажував їх, хто їй замовляв та оплачував їй не відомо. Про оформлення офіційних документів про купівлю-продаж житлового будинку їй невідомо.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що він проживає в с. Миролюбівка та ОСОБА_2 являється його похресником. Йому відомо, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в 2011 році купили будинок, він допомагав їм проводити в ньому ремонтні роботи, клав плитку. На його думку на момент купівлі будинку вони перебували у шлюбі. Ремонтні роботи в будинку проводилися приблизно в 2013-2014 роках, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали в цьому будинку. Стверджує, що за свою роботу гроші не брав. З якого року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 почали проживати разом він не знає, чи було в них весілля не знає. Проживати в будинку почали до початку проведення ремонтних робіт.

Свідок ОСОБА_3 пояснила суду, що проживає в АДРЕСА_3 . Сторони по справі в 2011 році купили в неї хату в с. Миролюбівка, вони приїжджали до неї разом та разом давали гроші за будинок, дали спочатку частину грошей, а потім через пів року ще частину. Будинок продала за 24000 гривень, спочатку сторони дали їй 20000 гривень, а потім ще частину, про що в неї є письмова розписка. Складення заповіту на будинок на ОСОБА_2 пояснює тим, що у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не було грошей на оформлення договору купівлі-продажу, а тому вони попросили скласти заповіт на вказане майно на той випадок, коли з нею щось станеться. Потім просили, щоб вона вказаний заповіт скасувала, а вона не захотіла цього робити. У будинку ОСОБА_1 та ОСОБА_2 почали проживати в 2011 році після передачі коштів. Вона забрала з нього всі речі та передала їм ключі від будинку. Укладення договору купівлі-продажу будинку між нею та ОСОБА_1 в 2021 року пояснила тим, що ОСОБА_1 в цей час оформляла офіційно документи та приватизацію земельної ділянки, хоча кошти за вказаний будинок вона отримала в 2011 році. В 2021 році ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вже не проживали разом. Стверджує, що в 2011 році наполягала на укладенні договору купівлі-продажу, проте ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не хотіли. В 2021 році ОСОБА_1 сказала, що оформляє документи на будинок, та їй потрібно поїхати з нею до нотаріуса, вона поїхала, щось там підписувала, а що не знає. Також свідок вказала, що ОСОБА_1 їй пояснила, що ОСОБА_2 як пішов, то забрав машину, свині, та якісь речі, а їй залишив будинок. Технічний паспорт та домову книгу вона передала ОСОБА_1 після того, як вона віддала їй решту грошей за будинок, вона їздила до ОСОБА_1 на роботу та вона щомісячно давала їй по 1000 гривень. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 при передачі їй грошей сприймала як подружжя. Про те, що вони проживають разом їй стало відомо зі слів односельців в с. Миролюбівка.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази на предмет їхньої належності, достатності, допустимості та достовірності, суд приходить до висновку, що позивач за зустрічним позовом не довів факт спільного проживання з ОСОБА_1 як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу, ведення з нею спільного бюджету, господарства та побуту, а також спільної праці, що свідчило про наявність між ними відносин, притаманних подружжю, та придбання спірного майно за спільні кошти та спільними зусиллями з огляду на наступне.

Положеннями ч. 1, ч. 2 ст. 21 СК України передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Частиною другою статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Згідно із частиною першою статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Отже, ознаками фактичної сім`ї, що складає фактичний шлюб між чоловіком та жінкою є: спільне проживання чоловіка і жінки; спільний побут; взаємні права і обов`язки.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу, якщо від цього залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 14 березня 2019 року у справі № 320/4964/17 (провадження № 61-42073ск18) зазначив, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин, про що зазначено в рішенні Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю. Такі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 15 серпня 2019 року в справі № 588/350/15.

Вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки. Обов`язковою умовою для визнання чоловіка та жінки такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі № 554/8023/15-ц). Аналогічні правові висновки викладені також в постанові Верховного Суду від 22 липня 2021 року в справі 280/1710/18 (провадження № 61-18514св20).

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини (постанова Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 643/6799/17).

Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо. Показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16 (провадження № 61-5296св19), від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц (провадження № 61-11607св18), від 11 грудня 2019 року в справі № 712/14547/16-ц (провадження № 61-44641св18), від 24 січня 2020 року в справі № 490/10757/16-ц (провадження № 61-42601св18), від 08 грудня 2021 року в справі № 531/295/19 (61-3071св21).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Враховуючи, вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що надані позивачем письмові докази, а також показання свідків не доводять факту постійного сумісного проживання сторін як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в зазначений період і не свідчать про ведення ними спільного господарства та бюджету, наявність між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, не вказують на наявність між сторонами відносин, притаманних подружжю та не засвідчують реальність цих відносин.

Поза увагою суду не залишено, що в судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 надаючи пояснення фактично підтвердила, що позивач ОСОБА_2 почав періодично проживав разом з нею в АДРЕСА_1 , з січня 2012 року, проте характер їхніх відносин не дозволяв визначити їх як сімейні, оскільки з позивачем вони спільне господарство не вели, спільного бюджету не мали, взаємних прав та обов`язків, прийманнях подружжю в них не було. Не заперечувалося відповідачем ОСОБА_1 також її постійне проживання та проживання її дітей у вказаному будинку з січня 2012 року по даний час.

Під час розгляду справи також було встановлено, що сторони по справі були зареєстровані за однією адресою з 30 січня 2012 року. Разом з тим, суд вважає, що факт реєстрації сторін за однією адресою та власне факт спільного проживання, сам по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю.

При цьому довідку Піщанської селищної ради Вінницької області від 25 листопада 2021 року № 3078 суд не бере до уваги як належним та допустимий доказ по справі, оскільки в листі Піщанської селищної ради Вінницької області за вих..№ 11 від 05 січня 2022 року за підписом селищного голови Крижанівсього О., вказану довідку про місце проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , просять вважати недостовірною (Т. 1, а.с.127), а в листі Піщанської селищної ради Вінницької області від 21.01.2022 року №130 зазначено, що вказана довідка видана без перевірених відомостей згідно по господарського обліку, тому Піщанська селищна рада порушує клопотання про її відкликання (Т.1, а.с.192)

Крім того, в листі Піщанської селищної ради Вінницької області від 10.01.2022 року за № 28 повідомляється, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з 20 січня 2012 року був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проте інформацією про те, з якого часу він не проживає за вказаною адресою селищна рада не володіє (Т.1,а с.128)

Відповідно до висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16 (провадження № 61-5296св19) показання свідків та спільні фотографії, не можуть свідчити про факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та не можуть бути визначальними у вирішенні цього питання.

Разом із тим, наведений правовий висновок не може бути підставою для відхилення показань свідків взагалі, з огляду на те, що здатність свідків підтвердити певні обставини, що мають значення для справи, в тому числі факт спільного проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу, залежить від їх обізнаності щодо цих обставин, входження до кола близьких осіб сторін, а відтак показання свідків повинні оцінюватись з урахуванням конкретних обставин у кожній справі.

В той же час, свідки по справі не змогли надати суду жодних пояснень щодо особистих стосунків сторін в період з серпня 2011 року по 08 червня 2014 року, підтвердити їхнє ставлення один до одного та спілкування між ними як подружжя, наявність в них спільного бюджету, ставлення позивача до дітей відповідача від попереднього шлюбу.

В той же час, суд вважає, що наявність у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, в тому числі іншого, окрім спірного будинку, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю, в період з серпня 2011 року по 08 червня 2014 року не було доведено під час судового розгляду ні дослідженим судом письмовими доказами, ні поясненнями свідків.

Надана позивачем довідка про проходження ним служби в органах внутрішніх справ та в поліції в період з 21 жовтня 2007 року по 21 липня 2016 року, жодним чином не підтверджує використання його заробітку в інтересах сім`ї. Інших доказів отримання доходів, їхнього розміру та цільового використання, в тому числі на потреби сім`ї з ОСОБА_1 , а також як джерела доходів для купівлі будинку та проведення в ньому ремонту, позивачем не надано.

Надаючи оцінку інформації, яка зазначена в довідці Головного управління ДПС у Вінницькій області від 21 січня 2022 року № 837/6/02-32-24-03-11, суд враховує, що в ній вказано, що облік земельної ділянки по АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 здійснюється відповідно до поданих Миролюбівською сільською радою Піщанського району Вінницької області в листі від 10 травня 2012 року даних, та згідно даних інформаційної системи ОСОБА_2 було проведено нарахування земельного податку в 2013, 2014, 2020, 2021 роках та заборгованість з його сплати відсутня, тобто відомості про нарахування та сплату земельного податку в період 2011-2012 року відсутні.

Розписка від 08 жовтня 2011 року про передачу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 коштів ОСОБА_3 через її суперечливий зміст та виправлення (дописано " ОСОБА_2 " не може вважатися належним та беззаперечним доказом спільного проживання сторін у вказаний період та наявності в них спільного бюджету. Крім того, розпискою про одержання ОСОБА_3 коштів від 08 жовтня 2011 року, яка міститься в матеріалах цивільної справи 142/210/20 та яка була досліджена судом, підтверджується отримання коштів виключно від ОСОБА_1 , проте джерело походження даних коштів сторонами доведено не було, що не дає суд підстав для висновку, що вони є результатом спільної праці сторін.

Не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду також і твердження позивача ОСОБА_2 про передачу за будинок їхніх спільних коштів з ОСОБА_1 , в тому числі, кредитних коштів в розмірі 20000 гривень, які були отриманні ним саме для купівлі будинку, оскільки цільове використання даних коштів не було доведено під час судового розгляду.

Надаючи оцінку як одній з наведених позивачем підстав для встановлення факту спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, проведення ними спільно капітального ремонту в будинку по АДРЕСА_1 , судом досліджено, в тому числі копію технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду по АДРЕСА_1 станом на 15 березня 2011 року, який міститься в матеріалах цивільної справи № 2-430/11, та копію технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 , виготовленого 28 липня 2020 року, який був наданий на виконання вимог ухвали суду державним нотаріусом Піщанської державної нотаріальної контори (Т. 2, а.с.30-63), з яких вбачається зміна площі приміщень будинку, а також кількості будівель та споруд, в тому числі в 2013-2014 роках.

Разом, з тим, дані документи не можна вважати такими, що підтверджують факт спільного проживання сторін у певний період, оскільки обидва даних технічних паспорта виготовлялися на замовлення власників будинку ОСОБА_16 та ОСОБА_3 , а доказів участі сторін у спільних витратах на покращення даного будинку, його ремонт, вартість ремонтних робіт, джерело доходів для його проведення, надання ними взаємної допомоги один одному, наявність усних чи письмових домовленостей щодо будинку, матеріали справи не містять.

Допитані судом свідки, зазначаючи, про проведення сторонами ремонтних робіт у будинку по АДРЕСА_1 , наявності для цього у сторін спільного бюджету та проведення спільних витрат, а також спільної участі в їх проведенні, не підтвердили.

Інших осіб, які б могли підтвердити вказані обставини, зокрема, батьків сторін, про яких вони неодноразово згадували в своїх поясненнях, спільну дитину сторін, дітей відповідача ОСОБА_1 , судом допитано не було та сторони клопотань про їх виклик для надання пояснення суду не заявляли.

Таким чином, факт спільного проживання сторін однієї сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період з серпня 2011 року по 08 червня 2014 року не знайшов свого підтвердження під час судового розгляду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 грудня 2022 року в справі № 149/2697/21 (провадження № 61-10505св22) зроблено висновок, що «проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, з метою вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбано спірне майно.

Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 63, 69 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Разом з тим, в силу досліджених доказів та встановлених під час судового розгляду обставин, суд вважає зазначити наступне.

В постанові Верховного Суду від 09 серпня 2023 року викладено наступний правовий висновок: «Згідно із частиною четвертою статті 368 Цивільного кодексу України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1026цс15 майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці».

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16 (провадження № 61-5296св19), від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц (провадження № 61-11607св18), від 11 грудня 2019 року в справі № 712/14547/16-ц (провадження № 61-44641св18), від 24 січня 2020 року в справі № 490/10757/16-ц (провадження № 61-42601св18).

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Як вбачається зі змісту позовних вимог за зустрічним позовом позивач просить суд визнати об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 житловий будинок з господарськими спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 , який за твердженням позивача за зустрічним позовом був придбаний ними спільно 08 жовтня 2011 року в період їхнього спільного проживання однією сімєю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Згідно із частинами першою та третьою статті 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Правочини на виконання договору, укладеного в письмовій формі, можуть за домовленістю сторін вчинятися усно, якщо це не суперечить договору або закону.

Статтею 220 ЦК України передбачено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

За змістом частини першої статті 210, частини третьої статті 640 ЦК України (у редакції, чинній на момент написання розписки від 08 жовтня 2011 року, який позивачем вважає днем придбання майна) правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Згідно із частиною першою статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 657 ЦК України (в редакції станом наи 08 жовтня 2011 року), договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів

купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Суд виходить з того, що положення частини другої статті 220 ЦК України можуть застосовуватись тільки щодо угод, які підлягали нотаріальному посвідченню та не потребували ще і державної реєстрації договору, оскільки для укладення договору купівлі-продажу житлового будинку обов`язкове не лише нотаріальне посвідчення, а й його державна реєстрація, правила частини другої статті 220 ЦК України на такий договір не поширюються.

Звертаючись до суду із зустрічним позовом, позивач посилався на те, що усним договором купівлі-продажу майна між ними та ОСОБА_3 відповідно до розписки від 08 жовтня 2011 року, за якою відчужено нерухоме майно, досягнуто домовленості щодо усіх істотних умов договору, відбулося виконання умов договору, зокрема, вони з ОСОБА_1 передали кошти ОСОБА_3 , а вона передала їм ключі від будинку, документи на нього та надала будинок у користування.

Разом з тим, дані твердження позивача не знайшли свого підтвердження, під час судового розгляду справи, оскільки матеріали цивільної справи 2-430/11, яка була досліджена судом вказують, на що всі документи на спірний будинок станом на 16 грудня 2011 року перебували у ОСОБА_3 та сторонам не передавалися, що було також підтверджено і самою ОСОБА_3 в судовому засіданні, яка сказала, що документи на будинок передала ОСОБА_1 в 2012 році, коли та віддала їй всі кошти за будинок.

Крім того, зі змісту самої розписки слідує, що ОСОБА_3 передала будинок в користування та проживання в ньому, що вказує на відсутність в неї наміру на його відчуження 08 жовтня 2011 року.

Пленум Верховного Суду України в пункті 13 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9 роз`яснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210, 640 ЦК України пов`язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін.

Отже, враховуючи, що договір купівлі-продажу нерухомого майна в силу статті 657 ЦК України, в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, підлягав і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, суд приходить до висновку про помилковість тверджень позивача про придбання вказаного будинку 08 жовтня 2011 року.

Таким чином, встановивши правовий режим майна, яке позивач просить визнати об`єктом спільної сумісної власності, враховуючи, що вказаний будинок станом на 08 жовтня 2011 року не перейшов у власність ані ОСОБА_2 , ані ОСОБА_1 , а також беручи до уваги недоведеність спільного проживання сторін у вказаний період однією сім`єю як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу, суд приходить до висновку, що вказаному майну не може бути надано статус об`єкта спільної сумісної власності.

Також слід зазначити, що визнання ОСОБА_1 факту проживання разом з дітьми в будинку по АДРЕСА_1 , з січня 2012 року по даний час, оформлення на неї рахунків на оплату послуг з водо- та енергопостачання за вказаною адресою, жодним чином не підтверджує укладення нею договору купівлі-продажу даного будинку у встановленому законом порядку до 12 серпня 2021 року.

Оцінки обставинам укладення між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 договору купівлі-продажу житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 , від 12 серпня 2021 року суд не надає, оскільки даний договір є чинним, доказів визнання його недійним суду не надано та такі вимоги в межах даного позову сторонами не заявлялися та предметом судового розгляду не були (. Т. 2, а.с.31-33)

Разом з тим, покази свідка ОСОБА_3 щодо укладення даного договору з ОСОБА_1 внаслідок введення її в оману суд оцінює критично, оскільки матеріали справи містять письмові докази, зокрема, заяви ОСОБА_3 до служби у справах дітей, отримання рішення та розпорядження від Піщанської РДА про дозвіл на продаж будинку, оформлення права власності на земельну ділянку, на якій знаходиться будинок, які свідчать про вчинення ОСОБА_3 в період з 2020-2021 років дій, спрямованих на оформлення нотаріально-посвідченого договору з ОСОБА_1 в 2021 році, та вказують про її цілковиту усвідомленість про зміст договору та його правові наслідки.

Щодо посилання позивача за зустрічним позовом та його представника на заповіт ОСОБА_3 від 04 серпня 2014 року року як такий, що є удаваним договором купівлі- продажу між ним та ОСОБА_4 , який підтверджує придбання спірного будинку 08 жовтня 2011 року, суд вважає, що він таким не є, оскільки складений ОСОБА_3 в період, коли сторони вже перебували в офіційному шлюбу та неможе підтвержувати обставини, які могли мати місце з серпня 2011 року по 08 червня 2014 року.

Таким чином, за відсутності належних, достатніх, допустимих та достовірних беззаперечних та переконливих доказів на підствердження обставин того, що між позивачем та відповідачем за зустрічним позовом в період з серпня 2011 року по 08 червня 2014 року існували усталені відносини, що притаманні сім`ї в розумінні частини другої статті 3 СК України, та які б підтверджували ведення спільного господарства, наявності спільного побуту, спільного бюджету, а також підтверджували правовий статус спірного майна, як об`єкта спільної сумісної власності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог за зустрічним позовом про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання майна спільною власністю.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України, та враховуючи, що судом відмовлено в задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом покладає судові витрати по справі на позивача за зустрічним позовом.

Представником відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 - адвокат Близнюк В.В. до судових дебатів подав на адресу суду заяву, в якій повідомляє, що сума судових витрат, які він просить стягнути з позивача за зустрічним позовом, складає 10000 гривень зазначив, що заяву про стягнення судових витрат та докази їх понесення буде подано окремо для ухвалення судом додаткового рішення.

Відповідно до положень ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 76, 81, 89, 141, 206, 247, 258, 259, 263-265, 315 ЦПК України, ст.ст. 3, 57, 60, 69, 70, 74 СК України, ст. ст. 206, 220, 626-629, 638-640, 655-658, ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволені зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю, визнання нерухомого майна об`єктом спільної сумісної власності, відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354, ст.355 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду (ч.ч.1, 2 ст.273 ЦПК України).

Скорочене рішення проголошено в судовому засіданні 01 листопада 2023 року, що є датою ухвалення судового рішення.

Повне рішення складено 09 листопада 2023 року.

Сторони по справі:

позивач за зустрічним позовом: ОСОБА_2 , який зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ;

відповідач за зустрічним позовом: ОСОБА_1 , яка зареєстрована та проживає в АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Суддя: