РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 листопада 2023 року м. Мукачево Справа №303/10116/23

2-о/303/307/23

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

у складі: головуючого судді - Кость В.В.,

секретар судового засідання Станкович К.І.,

розглянувши у судовому засіданні в місті Мукачево цивільну справу за заявою Директора Чинадіївського дошкільного навчального закладу (дитячий будинок) інтернатного типу Закарпатської обласної ради Софілканич Світлани Йосипівни

заінтересована особа: Орган опіки та піклування Мукачівської районної державної адміністрації

про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

Директор Чинадіївського дошкільного навчального закладу (дитячий будинок) інтернатного типу Закарпатської обласної ради (надалі Навчальний заклад) Софілканич Світлана Йосипівна звернулася до суду із заявою про встановлення юридичного факту відносно того, що вона є піклувальником дитини позбавленої батьківського піклування ОСОБА_1 (надалі ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є вихованцем Навчального закладу.

Вимоги за заявою обґрунтовуються доводами про те, що заявник фактично виконує функції піклувальника (державного представника) над Дитиною, однак вказаний факт наразі є документально непідтвердженим.

У переданій на розгляд суду заяві міститься посилання на обставини щодо розгляду в судових органах Республіки Італія справи щодо повернення Дитини в Україну, у зв`язку з чим є необхідність у встановленні такого юридичного факту, з метою забезпечення практичної реалізації вказаного судового процесу.

В судове засідання заявник не з`явилася, натомість попередньо подала заяву про долучення доказів, в якій просить суд провести розгляд справи без її участі.

Уповноважений представник заінтересованої особи подала також до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, заяву про встановлення юридичного факту просить задоволити.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до даних свідоцтва про народження батьками ОСОБА_1 є: батько - « ОСОБА_3 »; мати « ОСОБА_4 » (а. с. 7).

На підставі рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 06.05.2021, матір та батька Дитини було позбавлено батьківських прав відносно їх дітей, в тому числі і щодо ОСОБА_1 .

На підставі рішення виконавчого комітету Іршавської міської ради від 30.06.2021 №154, Дитині було надано статус дитини позбавленої батьківського піклування.

Наказом директора Навчального закладу від 01.09.2021 року №64-Д Дитину зараховано до складу вихованців даної установи (а.с. 5).

Дані довідки Мукачівської районної державної адміністрації - районної військової адміністрації від 17.01.2023 №02-26/32 свідчать про те, що функції опікуна на підставі ст. 245 Сімейного кодексу України та ст. 66 Цивільного кодексу України відносно дітей, які перебувають на повному державному утриманні (навчанні та вихованні) у Чинадіївському дошкільному навчальному закладі (дитячому будинку) інтернатного типу Закарпатської обласної ради, як діти-сироти та діти позбавлені батьківського піклування, покладені на директора ОСОБА_5 , яка призначена на цю посаду наказом Управління освіти і науки Закарпатської обласної державної адміністрації від 01.07.2005 року №73-к (а.с. 12).

Як вбачається із Протоколу онлайн-засідання Координаційного штабу з питань захисту прав дитини в умовах воєнного стану від 06.10.2023 під головуванням Віце-премєр-міністра України Міністра з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій ОСОБА_6 , за результатами розгляду питання другого Порядку денного, було вирішено: «Мінсоцполітики разом з Нацслужбою, обласними військовими адміністраціями опрацювати питання щодо призначення у судовому порядку (у разі їх відсутності, наприклад Чинадіївський заклад) офіційних представників дітям-сиротам, дітям позбавлених батьківського піклування, які перебувають за кордоном, зокрема в Італії. Судові рішення надіслати на адресу МЗС».

Разом з тим, Міжнародний благодійний фонд «Країна Милосердя» у своєму листі від 12.08.2022 року №42-22 повідомив заявника, що у зв`язку з воєнним станом в Україні, всі неповнолітні громадяни України, які приїхали після 24.02.2022 року на територію Італійської Республіки без супроводу батьків/опікунів, за законом Італії вважаються «неповнолітніми громадянами іноземних держав без супроводу», щодо яких здійснюються процедури, передбачені законом Республіки Італія №47/2017.

Таким чином, дітям були призначені тимчасові опікуни зі сторони держави Італія, у зв`язку з цим необхідно пройти процедуру судових засідань про зняття повноважень з опікунів, призначених Судами у справах неповнолітніх Республіки Італія.

Приймаючи до уваги вищевказані обставини справи суд наводить наступні норми права.

За визначенням, яке міститься в частині першій ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи, або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав, або підтвердження наявності чи відсутності неоспорювальних прав.

Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб (частини третя та четверта ст. 294 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до частини другої ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі №536/1039/17/14-610цс18).

Згідно з правовими приписами частини першої ст. 55 Цивільного кодексу України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.

Оформлення над дитиною опіки та піклування, права та обов`язки опікунів, піклувальників регулюються Сімейним (глава 19) і Цивільним (глава 6 розділ 11 книга перша) кодексами України. Сімейний кодекс містить положення щодо оформлення опіки, піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування.

Опіка встановлюється над дітьми, які не досягли чотирнадцяти років, а піклування над дітьми віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.

Над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, опіка, піклування встановлюється органами опіки та піклування або судом.

Органами опіки та піклування є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Права та обов`язки органів, на які покладено здійснення опіки та піклування, щодо забезпечення прав та інтересів фізичних осіб, які потребують опіки та піклування, встановлюються законом та іншими нормативно-правовими актами (ст. 56 Цивільного кодексу України).

Відповідно до положень ст. ст. 58 та 59 Цивільного кодексу України, опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. Піклування встановлюється над неповнолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, цивільна дієздатність яких обмежена.

Якщо над фізичною особою, яка перебуває у навчальному закладі, закладі охорони здоров`я або закладі соціального захисту населення, не встановлено опіку чи піклування або не призначено опікуна чи піклувальника, опіку або піклування над нею здійснює цей заклад (частина перша ст. 66 Цивільного кодексу України).

Аналогічні за змістом норми законодавства місить також і частина перша ст. 245 Сімейного кодексу України, відповідно до якої, якщо дитина постійно проживає у закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому дитячому закладі, функції опікуна та піклувальника щодо неї покладаються на адміністрацію цих закладів.

В свою чергу, на орган опіки та піклування покладено функції контролю за умовами утримання, виховання, навчання дитини, над якою встановлено опіку або піклування.

Згідно з п. 3.6. Правил опіки та піклування, затверджених Наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України 26.05.1999 N 34/166/131/88, якщо над дітьми, які виховуються у навчально-виховних закладах для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, особами, які потребують опіки (піклування) і влаштовані у відповідні лікувальні установи чи установи соціального захисту населення, опікуни (піклувальники) не призначені, то виконання обов`язків опікунів і піклувальників від імені держави здійснюють ці установи в особі керівників цих установ.

Керівником (директором) Навчального закладу є Софілканич Світлана Йосипівна, що підтверджується копією наказу «Про призначення директора Чинадіївського дитбудинку» від 01.07.2005 року №73-к.

З урахуванням вищезазначених вимог законодавства на заявника покладено виконання обов`язків опікуна і піклувальника від імені держави щодо дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, які виховуються в цьому закладі.

При ухвалені судового рішення по справі суд враховує також положення частини першої ст. 3 Конвенції про права дитини (ратифікована Постановою Верховної Ради Української РСР 27.02.1991 року N 789-XII), відповідно до яких в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Конвенція про права дитини зобов`язує держави-учасниці, забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Дитина, яка тимчасово або постійно позбавлена сімейного оточення або яка в її власних якнайкращих інтересах не може залишатися в такому оточенні, має право на особливий захист і допомогу, що надаються державою (ст. 20 Конвенції про права дитини).

Разом з тим, Україна та Італія є державами-учасницями Гаазької конвенції про юрисдикцію, право, що застосовується, визнання, виконання та співробітництво щодо батьківської відповідальності та заходів захисту дітей 1996 року (надалі Конвенція), яка визначає правові засади співробітництва компетентних органів і служб у справах дітей та передбачає за обставин збройних конфліктів та природних катаклізмів визнавати представників-опікунів, уповноважених країною походження дітей-біженців.

Відповідно до пункту 1 ст. 5 Конвенції судові або адміністративні органи Договірної Держави звичайного місця проживання дитини мають юрисдикцію вживати заходів, спрямованих на захист особи чи майна дитини.

Згідно з пунктом 1 ст. 6 Конвенції для дітей-біженців та дітей, які внаслідок суспільних негараздів в їхній країні переміщені до інших держав, органи Договірної Держави, на території якої ці діти перебувають у результаті їхнього переміщення, мають юрисдикцію, передбачену в пункті 1 статті 5.

Відповідно до положень пункту 1 ст. 7 Конвенції, у разі неправомірного переміщення або утримування дитини органи Договірної Держави, в якій дитина мала звичайне місце проживання безпосередньо до переміщення або утримування, зберігають свою юрисдикцію доти, доки дитина не набуде звичайного місця проживання в іншій Державі та

a) кожна особа, установа або інший орган, які мають права

опіки, не погодяться з переміщенням або утримуванням або

b) дитина не проживе в такій іншій державі протягом періоду,

що становить принаймні один рік після того, як особа, установа або

інший орган, які мають права опіки, дізналися або повинні були

дізнатися про місцеперебування дитини; не триває розгляд прохання

про повернення, поданого в цей період, та дитина прижилася в

новому середовищі.

Разом з тим, пунктом 2 ст. 7 Конвенції регламентовано, що переміщення або утримування дитини вважається неправомірним, якщо:

a) це порушує права опіки, набуті особою, установою чи

будь-яким іншим органом, спільно чи окремо, за правом держави, в

якій дитина мала звичайне місце проживання безпосередньо до

переміщення або утримування та

b) на момент переміщення або утримування такі права фактично

здійснювалися, спільно або окремо, чи здійснювалися б, якби не

переміщення або утримування.

В свою чергу, права опіки, зазначені вище в підпункті "a", можуть виникати, зокрема, в силу закону або внаслідок судового чи адміністративного рішення або з угоди, яка має юридичну силу згідно з правом тієї Держави.

Надаючи правову оцінку доводам заявника, а також враховуючи норми національного та міжнародного права, суд констатує, що досліджені судом, у межах розгляду даної справи, фактичні дані дають підстави для висновку про можливість встановлення в судовому порядку зазначеного заявником факту, з метою забезпечення юридичної визначеності, як складової принципу верховенства права, у правовідносинах, пов`язаних із необхідністю забезпечення захисту прав Дитини та умов щодо її повернення до країни походження.

З огляду не наведене, слід вважати сформованою у процесуально-правовій площині мету звернення заявника до суду із вищевказаною заявою.

За таких обставин справи, суд вважає, що зазначений перед цим факт не суперечить законодавству і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, та має для заявника юридичне значення, а тому підстав для відмови у задоволенні цієї заяви судом не встановлено.

Визначення у судовому порядку статусу заявника, як піклувальника Дитини, сприятиме забезпеченню практичної реалізації функцій покладених на неї законодавством України.

Таким чином, вимоги за заявою є підставними та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 41, 60, 62, 63 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 3, 12, 13, 258, 259, 263-265, 300, 354 Цивільного процесуального кодексу України, Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

УХВАЛИВ:

1. Заяву задоволити.

2. Встановити факт, що має юридичне значення відносно того, що директор Чинадіївського дошкільного навчального закладу (дитячого будинку) інтернатного типу Закарпатської обласної ради ОСОБА_5 є піклувальником дитини позбавленої батьківського піклування - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

3. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

5. Заявник: Директор Чинадіївського дошкільного навчального закладу (дитячий будинок) інтернатного типу Закарпатської обласної ради ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Заінтересована особа: орган опіки та піклування Мукачівської районної державної адміністрації, м. Мукачево, вул. Штефана Августина, 2, .

Суддя В.В. Кость