Провадження № 22-ц/4808/1266/23
Головуючий у 1 інстанції Домбровська Г. В.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.,

суддів: Бойчука І.В., Баркова В.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Луки Тараса Миколайовича на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 06 вересня 2023 року, постановлену в складі судді Домбровської Г.В., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в:

У провадженні Івано-Франківського міського суду перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

31.08.2023 року ОСОБА_1 подала до суду першої інстанції зустрічний позов до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 06 вересня 2023 року відмовлено у прийнятті вказаного зустрічного позову.

Не погодившись із вказаною ухвалою, представник ОСОБА_1 адвокат Лука Т.М. подав апеляційну скаргу. Вважає дану ухвалу незаконною та необґрунтованою, постановленою з порушенням норм процесуального права.

Зазначає, що відповідно до ст. 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом.

Посилається на роз`яснення пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», де зазначено, що оскільки розгляд справи провадиться в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів, суди згідно зі ст. 119 ЦПК повинні вимагати від осіб, що подали заяву, повного викладення обставин, якими обґрунтовуються дані вимоги, й посилання на засоби їх доказування. Наприклад, у заяві про розірвання шлюбу має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, мотиви його розірвання, чи є від шлюбу неповнолітні діти, при кому з батьків вони перебувають, пропозиції щодо участі подружжя в утриманні та вихованні дітей після розірвання шлюбу, чи заявляються інші вимоги, які може бути вирішено одночасно з позовом про розірвання шлюбу. До заяви додаються: свідоцтво про реєстрацію шлюбу, копії свідоцтв про народження дітей, довідки щодо розміру заробітку та інших доходів, а також усі необхідні документи відповідно до заявлених вимог. Якщо заява не відповідає вимогам закону, слід застосовувати правила ст. 121 ЦПК.

Апелянт посилається також на роз`яснення, дане у пункті 14 вищевказаної постанови, згідно якого у випадку, коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, про порядок та розмір виплати коштів на утримання дітей, дружини (чоловіка), а також про поділ спільного майна подружжя, або буде встановлено, що такої згоди досягнуто, але вона порушує інтереси дітей чи одного з подружжя, суд вирішує зазначені питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини.

Зважаючи на викладене, просить скасувати ухвалу Івано-Франківського міського суду від 06 вересня 2023 року та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання щодо прийняття зустрічного позову з первинним.

Представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 подала заперечення (відзив) на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у її задоволенні. Зазначає, що подальший розгляд позовних вимог про поділ майна в одному провадженні ускладнить вирішення справи про розірвання шлюбу та призведе до його затягування, а саме по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Позови містять різний зміст вимог та обставин, які підлягають доказуванню.

У відповідності до вимог статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, в тому числі про повернення заяви позивачеві (заявникові), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Верховний суд в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 01 листопада 2021 року у справі №333/6667/20 висловив правовий висновок про те, що зі змісту пункту 15.10 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України слідує, що ухвала про відмову у прийнятті або повернення зустрічного позову підлягає апеляційному оскарженню; ухвала суду про відмову у прийнятті зустрічного позову охоплюється поняттям «повернення заяви позивачеві (заявникові)», яке міститься у пункті 6 частини першої статті 353 ЦПК України, тому ця ухвала підлягає апеляційному оскарженню окремо від рішення суду.

Отже, ухвала Івано-Франківського міського суду від 06 вересня 2023 року про відмову у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя підлягає розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У такому випадку судове засідання не проводиться, а розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами (частина 13 статті 7 ЦПК України).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Постановляючи оскаржену ухвалу, суд першої інстанції керувався тим, що у даному випадку задоволення вимог зустрічного позову про поділ майна подружжя не може одразу зумовлювати відмову у задоволенні первісного позову про розірвання шлюбу. Об`єднання даних позовів в одне провадження та спільний розгляд є недоцільним, оскільки вони містять різний зміст вимог та обставин, які підлягають доказуванню. Ухвалення рішень за кожним з позовів залежатиме від того, чи будуть доведені сторонами обставини, які мають значення для справи і на які вони посилаються як на підставу своїх вимог. Тому ризик ухвалення суперечливих або взаємовиключних рішень в даному випадку відсутній.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи та нормам процесуального права.

Згідно із п. 3 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.

Відповідно до ст. 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом.

Отже, умовами пред`явлення зустрічного позову є: взаємопов`язаність зустрічного позову з первісним, тобто вони є такими, що виникають з одних правовідносин; доцільність сумісного розгляду основного й зустрічного позовів.

Доцільним є сумісний розгляд, коли це дозволяє більш повно і об`єктивно дослідити обставини справи, встановити справжні взаємовідносини сторін, виключити винесення взаємносуперечливих чи взаємовиключних судових рішень. Доцільним є сумісний розгляд первісного і зустрічного позову, якщо задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Недоцільно розглядати первісний і зустрічний позови, якщо це затягне розгляд справи, істотно розширить предмет доказування, призведе до необхідності залучення нових учасників процесу.

Таким чином, при вирішенні питання про прийняття зустрічного позову суд вирішує наступні питання: чи виникають позовні вимоги з одних правовідносин, чи можуть вимоги за позовами зараховуватися, чи виключить задоволення зустрічного позову повністю або частково задоволення первісного позову.

Пред`явлення зустрічного позову не змінює первісного процесуального статусу сторін у справі, а тільки ускладнює його, додаючи окремі елементи процесуального статусу протилежної сторони.

Також, зазначена стаття встановлює окремі умови прийняття до розгляду зустрічного позову, тобто вона вказує на один із способів захисту відповідача проти пред`явленого до нього позову.

Способами захисту проти позову можуть бути: невизнання позову, заперечення проти нього і зустрічний позов. Зустрічний позов - це активний захист проти позову. Зустрічним позовом є позов первісного відповідача до первісного позивача. Зустрічний позов в залежності від ситуації може бути найбільш дієвим засобом захисту відповідача проти позову, тому що спрямований на повне чи часткове виключення підстав первісного позову.

Взаємна пов`язаність зустрічного та первісного позовів може виражатись у підставах цих позовів або поданих доказах, вимоги за зустрічним і первісним позовами можуть зараховуватись. Водночас подання зустрічного позову, задоволення якого виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову, має на меті довести відсутність у позивача матеріально-правової підстави на задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом.

Такі ж правові висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 року у справі №916/3245/17 та від 12.06.2019 року у справі №916/542/18.

Разом з тим задоволення вимог зустрічного позову про поділ майна подружжя не зумовлює відмову у задоволенні первісного позову про розірвання шлюбу, оскільки вказані позови виникають з різних правовідносин, а вимоги за ними не можуть зараховуватися та не є взаємовиключними.

Суд першої інстанції правильно вважав, що об`єднання даних позовів в одне провадження та їх спільний розгляд є недоцільним, оскільки позови містять різний зміст вимог та обставин, які підлягають доказуванню. Ухвалення рішень за кожним з позовів залежатиме від того, чи будуть доведені сторонами обставини, які мають значення для справи і на які вони посилаються як на підставу своїх вимог. Тому ризик ухвалення суперечливих або взаємовиключних рішень в даному випадку відсутній.

Аналогічні висновки при розгляді справ зі схожими правовідносинами викладені Верховним Судом в ухвалах від 09 листопада 2020 року у справі №464/698/20 (провадження №61-15350 ск20), від 27 листопада 2018 року у справі №765/5731/18 (провадження №61-47201ск18).

Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

А сумісний розгляд в одному процесі вимог обох сторін не давав би можливості заощадити час і не сприяв би швидкому захисту їх прав та інтересів, а натомість значно розширив би коло обставин, які підлягають доказуванню, що могло б призвести до порушення строків розгляду справи.

Враховуючи вищевикладене, місцевий суд дійшов правильного висновку про відмову у прийнятті зустрічного позову, що не позбавляє ОСОБА_1 права на звернення до суду із позовом про поділ майна подружжя в загальному порядку з дотриманням вимог ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не враховано роз`яснення пункту 4 та 14 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», колегія суддів відхиляє, оскільки згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, а не Пленуму Верховного Суду України.

Отже, доводи апеляційної скарги правильності вказаних висновків суду першої інстанції не спростовують та не містять підстав для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення.

Крім того, згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень на час розгляду вказаної апеляційної скарги (25 вересня 2023 року) Івано-Франківський міський суд ухвалив рішення у справі №344/12949/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, яким позов задовольнив.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Луки Т.М. слід залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського міського суду від 06 вересня 2023 року без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Луки Тараса Миколайовича залишити без задоволення.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 06 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: І.В. Бойчук

В.М. Барков

Повний текст постанови складено 08 листопада 2023 року.