ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/6019/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2023 року Дарницький районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Шаповалової К.В.,

за участю секретаря судового засідання Москаленко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за адресою: м. Київ, вул. О. Кошиця, 5а в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання чоловіка,

В С Т А Н О В И В:

13 липня 2023 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання чоловіка.

В обґрунтування позовної заяви позивач вказав, що 03 червня 1998 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб. У 2014 році позивач почав хворіти, точний діагноз лікарі встановити не могли. Дружина ніяким чином не допомагала чоловікові та участі у його лікуванні не брала. Подружні стосунки поступово погіршувалися, а дружина весь час знаходила привід для конфліктів, постійно бажала смерті позивачу. Хвороба позивача має хронічний характер, лікування потребує багато сил та коштів, дружина не допомагає йому фінансово та не дбає щодо покращення його здоров`я, а тому позивач просить суд стягувати аліменти з дружини на його утримання у розмірі 4500,00 грн. щомісячно.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 липня 2023 року цивільну справу № 753/12091/23 передано судді Шаповаловій К.В. Фактично справу було передано судді 20 липня 2023 року.

31 липня 2023 року до суду надійшла відповідь з електронного реєстру територіальної громади м. Києва ГІОЦ/КМДА про зареєстроване місце проживання відповідача.

Ухвалою суду від 01 серпня 2023 року відкрито провадження у справі та визначено проводити її розгляд у спрощеному провадженні без повідомлення (виклику) сторін.

04 вересня 2023 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник також заявляє клопотання про проведення розгляду справи в порядку загального позовного провадження.

У період з 1 по 14 вересня 2023 року суддя перебувала у щорічній відпустці.

Ухвалою суду від 27 вересня 2023 року у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_3 про розгляд цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання чоловіка в порядку загального позовного провадження відмовлено. Продовжено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження та призначено у справі судове засідання на 02 листопада 2023 року.

31 жовтня 2023 року від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі.

2 листопада 2023 року від представника відповідача надійшло клопотання про долучення доказів у справі та прохання врахувати позицію відповідача, викладену у відзиві.

Позивач своїм правом не скористався та не подавав до суду відповіді на відзив із доказами, на спростування доводів відповідача.

Враховуючи наявні в матеріалах справи заяви по суті спору, подані заяви позивачем та представником відповідача, суд ухвалив проводити розгляд справи у відсутність осіб, які не з`явились.

Суд, дослідивши матеріали справи, обґрунтування позовних вимог та докази долучені до позову, доводи, викладені у відзиві на позов та докази долучені до нього, а також разом із клопотанням від 2 листопада 2023 року, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, вважає, що позов не підлягає задоволенню враховуючи таке.

Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 1998 року по 2023 рік, що підтверджується копією свідоцтва про одруження та рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 14 липня 2023 року про розірвання шлюбу (а.с. 44-49).

Від шлюбу сторони мають 2-х дітей, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, яке видане відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції м. Києва, актовий запис № 1709, серія НОМЕР_1 (а.с. 39) та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, яке видане відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції в м. Києві, актовий запис № 3071, серія НОМЕР_2 (а.с. 42)

Дарницьким районним судом м. Києва 3 травня 2023 року видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (а.с. 60).

Звертаючись із позовом до суду, позивач зазначає, що у 2014 році він почав шукати причини його хвороби, звертався до великої кількості лікарів, проте вони не могли поставити йому діагноз. При цьому, його дружина, відповідачка, не допомагала йому та не брала участі у лікуванні, а лише двічі з`їздила з ним на консультації. Дружина кожен день сварилась та шукала причини для конфлікту. Зазначив, що він все ще продовжує хворіти, його хвороба має хронічний перебіг, а кошти на лікування йому надають друзі. У 2022 року йому було встановлено діагноз пізня хронічна хвороба Лайма. З 1 січня 2022 року доходи позивача як підприємця припинились через хворобу, а відповідачка не надає йому ніякої матеріальної допомоги. Враховуючи викладене, просив суд стягнути з відповідачки аліменти на його утримання у розмірі 4500 грн щомісячно.

Відповідачка, заперечуючи проти заявлених позовних вимог, у відзиві вказала, що до позовної заяви не додано доказів того, що заробітна плата, пенсія по інвалідності або інші доходи не забезпечують прожитковий мінімум позивача, а також доказів того, що відповідач може надати матеріальну допомогу позивачу. Просила врахувати, що рішенням суду від 14 липня 2023 року, яке набрало законної сили, шлюб між нею та позивачем розірвано. Просила врахувати, що позивач негідно себе поводив під час перебування у шлюбі з нею, вчиняв домашнє насильство. Також вказала, що немає можливості сплачувати аліменти на утримання позивача, бо має на утриманні двох дітей, а позивач має значну заборгованість по сплаті аліментів на доньку ( 25972,14 грн).

Положеннями частин восьмої-дев`ятої статті 7 СК України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Відповідно до частин першої-третьої статті 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю І, II чи III групи.

Працездатність це здатність до праці, що залежить від стану здоров`я, фізичного, духовного розвитку (розумових та емоційних можливостей), а також професійних знань, уміння і досвіду працівника, що дає йому змогу виконувати роботу визначеного обсягу, характеру та якості. Тобто здатність людини до праці оцінюється не лише за можливістю виконання роботи та функціональним станом організму, а й за додатковими критеріями (стан здоров`я, професійні знання, вміння, досвід).

Законодавство України не визначає поняття працездатності, натомість повніше його зміст розкривається через використання понять «непрацездатність» та «втрата працездатності», які вживаються в трудовому праві, праві соціального забезпечення, тощо. Аналіз правових норм дозволяє дійти висновку, що втрата працездатності може бути постійна і тимчасова.

Постійна втрата працездатності це повна чи часткова втрата здатності до загальної чи професійної праці. Повна втрата працездатності означає непрацездатність особи.

Непрацездатність це стан здоров`я (функцій організму) людини, обумовлений захворюванням, травмою тощо, який унеможливлює виконання роботи визначеного обсягу, професії без шкоди для здоров`я.

Прикладом часткової втрати працездатності є інвалідність. При цьому, необхідно відмітити, що існує два критерії визначення інвалідності медичний та економічний. З медичної точки зору це розлад функцій організму, з економічної точки зору це таке порушення, яке призводить до втрати працездатності: професійної чи загальної.

Інвалідність це стійкий розлад функцій організму, зумовлений захворюванням, наслідком травм або вродженим дефектом, який призводить до обмеження життєдіяльності, до необхідності в соціальній допомозі і захисті. Обмеження життєдіяльності це повна або часткова втрата здатності обслуговувати себе, самостійно пересуватись, орієнтуватись, спілкуватись, контролювати свою поведінку, вчитись, займатись трудовою діяльністю.

Під тимчасовою втратою працездатності розуміють неспроможність особи виконувати свою трудові обов`язки внаслідок короткотривалих обставин об`єктивного характеру. Тимчасова непрацездатність має тимчасовий зворотний характер під впливом лікування та реабілітаційних заходів, триває до відновлення працездатності або встановлення групи інвалідності.

Чинне законодавство у частині другій статті 75 СК України надає перелік загальних умов для надання утримання одному з подружжя: 1) його непрацездатність; 2) потреба у матеріальній допомозі; а також здатність другого з подружжя надавати матеріальну допомогу. В даному випадку мова йде про юридичний склад, який містить юридичні факти, що є підставою для набуття одним з подружжя права на утримання і створення обов`язку для іншого з подружжя таке утримання надавати.

При цьому відповідно до частини четвертої статті 75 СК України один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. У даному випадку можна вести мову про кореляцію нужденності із розміром прожиткового мінімуму, яка неодноразово критикувалась в доктрині сімейного права з огляду на саме визначення прожиткового мінімуму, наведене у статті 1 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05 жовтня 2000 року. Тобто цей мінімум можна визнати допустимим у випадках лише нормального життєзабезпечення людини, але він не є достатнім у разі, якщо мова йде про непрацездатну особу, зокрема, яка позбавлена можливості працювати.

Необхідні потреби непрацездатної людини, як правило, не обмежені тими звичайними потребами, які має здорова людина, тому вимагають додаткових витрат на лікування, оздоровлення, харчування, що зумовлено іншим, відмінним способом життя такої людини.

Аналіз норм СК України свідчить, що четвертою істотною умовою виникнення права одного із подружжя на утримання є відсутність зловживання правом з її боку. Форми такого зловживання визначені у частині першій статті 83 СК України, згідно з якою рішенням суду може бути позбавлено одного з подружжя права на утримання або обмежено його строком, якщо:

1) подружжя перебувало в шлюбних відносинах нетривалий час;

2) непрацездатність того з подружжя, хто потребує матеріальної допомоги, виникла в результаті вчинення ним умисного кримінального правопорушення;

3) непрацездатність або тяжка хвороба того з подружжя, хто потребує матеріальної допомоги, була прихована від другого з подружжя при реєстрації шлюбу;

4) одержувач аліментів свідомо поставив себе у становище такого, що потребує матеріальної допомоги.

Таким чином, за умови відсутності зловживань, визначених у частині першій статті 83 СК України, або передумов обмеження права одного із подружжя на утримання з боку іншого подружжя, які передбачені частиною 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, непрацездатне подружжя має право на матеріальну допомогу в сенсі статті 75 СК України.

За положеннями частин першої. другої статті 76 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу.

Під час розгляду справи судом встановлено, що позивачем до позовної заяви не додано жодного доказу на підтвердження того, що він є непрацездатним або особою з інвалідністю І, II чи III групи. Натомість надано лише виписку з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого від 22 червня 2023 року про встановлення йому діагнозу хвороба Лайма та призначене лікування. Будь-яких документів на підтвердження того, що через таку хворобу він є повністю або частково непрацездатним чи йому встановлено певну групу інвалідності, позивачем суду не надано як і не надано доказів його доходів, станом на день подання позову, для обґрунтування потребування матеріальної допомоги.

Також, при вирішенні вказаного спору суд враховує, що доходи відповідачки за період з квітень-червень 2023 року становлять 11500 грн на місяць (а.с. 51), при цьому вона проживає з двома дітьми, які перебувають на її утриманні.

Суд враховує, що на підставі судового наказу від 3 травня 2023 року з позивача стягуються аліменти на користь відповідача на утримання неповнолітньої спільної дитини, проте, відповідно до довідки - розрахунку заборгованості по аліментам, позивач з 5 квітня по 30 серпня 2023 року має заборгованість перед відповідачем у сумі 25972,14 грн.

Відповідно до копії постанови Дарницького районного суду м. Києва від 2 березня 2021 року, яка долучена до матеріалів справи, судом було встановлено, що 21 листопада 2020 року ОСОБА_1 (позивач) вчинив домашнє насильство відносно своєї дружини ОСОБА_2 (відповідач), та його було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, враховуючи викладене, зважаючи на те, що позивач не довів суду належними, достатніми доказами факт своєї непрацездатності (він не є особою пенсійного віку, не має інвалідності), потребу у матеріальній допомозі, (будь-які докази отриманих/неотриманих доходів станом на день подання позову суду не надано), а також факт можливості відповідачкою надавати йому матеріальну допомогу, враховуючи її заробітну плату, утримання двох дітей, заборгованість по аліментам на неповнолітню дитину, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись статтями 75, 76, 83 СК України, статтями 76 81, 141, 247, 259, 263-265, 268, 352, 354, 430 ЦПК України суд,

УХВАЛИВ :

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання чоловіка - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 10 листопада 2023 року.

Суддя: Шаповалова К.В.