ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 535/259/23 Номер провадження 22-ц/814/4653/23Головуючий у 1-й інстанції Гуляєва Г.М. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Карпушина Г.Л.; суддів: Гальонкіна С.А., Кузнєцової О.Ю., при секретарі: Буйновій О.П.,-

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» на рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 16 серпня 2023 року у справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2023 року представник позивача ТОВ "ДІДЖИ ФІНАНС" Денисюк С.О. звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором №200143587 від 11.11.2014 року в розмірі 40844,87 грн..

В обгрунтування позову зазначала, що 11.11.2014 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та гр. ОСОБА_1 укладеного угоду № №200143587 щодо кредитування.

Відповідно до умов Кредитного договору, Банк надав Позичальнику у користування кредитні кошти в розмірі 15150 грн., з встановленим строком користування з 11.11.2014 року по 20.05.2017 року, а відповідач зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений в Кредитному договорі строк, сплатити відсотки за користування кредитними коштами.

20.07.2020 року ТОВ «Діджи Фінанс» набуто право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», на підставі договору № 7_БМ від 20.07.2020 року, укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071, проведеного 15.06.2020 року, що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2020 року у справі № 910/11298/16, відповідно до якої позивач визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», в тому числі і за кредитним договором. Таким чином, Банк, правонаступником якого є Позивач, виконав свої зобов`язання за кредитним договором належним чином, в той же час Відповідач порушив умови Кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами в повному обсязі та в визначений строк.

Станом на 16.02.2023 року загальний розмір заборгованості Відповідача перед Позивачем за кредитним договором становить 40844,87 грн., з яких: 13231,47 грн. заборгованість за кредитом; 27613,4 грн. заборгованість за відсотками.

Тому, просили суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за договором №200143587 від 11.11.2014 року у розмірі 40844,87 грн. а також судовий збір в розмірі 2 684 грн. (а. с. 1-3).

Рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 16 серпня 2023 року у задоволенні вказаних вище позовних вимог відмовлено.

З даним рішенням суду не погодилося Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», подавши апеляційну скаргу, в якій просило рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 16 серпня 2023 року скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ТОВ «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 в повному обсязі.

Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції є таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального права, без належного дослідження доказів по справі, без встановлення відповідності обставин справи наявним доказам у справі, а тому підлягає скасуванню.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що довідка про відсутність заборгованості від 29.07.2016 року була отримана ОСОБА_1 вже під час встановлення в судовому порядку факту нікчемності договору факторингу від 20.05.2016 року №1, згідно з яким ТОВ «ФК «Фагор» просив про виконання зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором №200143587 від 11.11.2014 року.

Скаржник стверджує, що ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право вимоги за усіма правами кредитора за основними договорами, що існували на момент переходу цих прав в порядку, передбаченому ст.514 ЦК України та п.2 договору №7_БМ від 20.07.2020 року.

Апелянт також зазначає, що ОСОБА_1 має право вимагати у ТОВ «ФК «Фагор» повернення виконаного ним зобов`язання за недійсним правочином, а ТОВ «ФК «Фагор» зобов`язане повернути майно, оскільки підстава, на якій воно набуте (договір факторингу від 19.05.2016 року №1905), згодом відпала (згідно з постановою Північного апеляційного господарського суду по справі №910/11298/16 договір факторингу визнано недійсним). Проте цей факт, на думку апеялянта, не звільняє відповідача ОСОБА_1 від виконання зобов`язання за кредитним договором №200143587 від 11.11.2014 року перед належним кредитором ТОВ «Діджи Фінанс».

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , посилаючись на законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Крім того, посилався на те, що аргументи, наведені позивачем у якості поважності причин пропуску строку позовної давності, а також в якості того, що строк позовної давності не сплинув, спростовуються змістом ч.1 ст.262 ЦК України. Вказав, що кредитні кошти були надані зі строком користування з 11.11.2014 року по 20.05.2017 року, відтак строк позовної давності сплинув щонайпізніше 20.05.2020 року.

Судове засідання проводилось в порядку письмового провадження за відсутності сторін по справі, з дотриманням принципу гласності судового процесу та забезпеченням сторонам права на своєчасне та повне отримання інформації про хід та результати розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає неповністю.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять доказів, які б стали підставою для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції по суті, вважає що підстави для відмови у задоволенні позову є іншими, а тому рішення суду підлягає скасуванню, зважаючи на наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що 11.11.2014 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та гр. ОСОБА_1 укладеного угоду № 200143587 щодо кредитування. В матеріалах справи міститься Заява (оферта) № 200143587 від 11.11.2014 року, в якій міститься підпис відповідача по справі. Крім того, відповідач був ознайомлений з тарифами по продукту та з умовами кредитування, на вказаних документах містяться підписи останнього. Згідно наявної розписки, відповідач отримав платіжну картку, на підставі договору про надання та користування платіжної картки № 200143587 від 11.11.2014 року.

Відповідно до умов Кредитного договору, Банк надав Позичальнику у користування кредитні кошти в розмірі 15150 грн., з встановленим строком користування з 11.11.2014 року по 20.05.2017 року, а відповідач зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений в Кредитному договорі строк, сплатити відсотки за користування кредитними коштами.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач підтвердив, що дійсно вказані документи підписував та отримував на платіжу карту грошові кошти від банку в розмірі 15150 грн., але борг був повністю погашений, відповідно до листа ТОВ "Фінансова компанія "Фагор" від 29.07.2016 року, в якому зазначено, що ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором №200143587 від 11.11.2014 року виконані в повному обсязі (а.с.47).

20.07.2020 року ТОВ «Діджи Фінанс» набуто право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», на підставі договору №7_БМ від 20.07.2020 року, укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071, проведеного 15.06.2020 року, де за цим Договором в порядку та на умовах, визначені в Договорі, Банк відступає Новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набуває права Банку до позичальників та/або заставодавців ( іпотекодавців ) та/або поручителів та/або фізичних осіб, зазначених у Додатку № 1 до цього Договору, надалі - Боржники, включаючи права вимоги до правонаступників Божників, спадкоємців Боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників, за кредитними договорами.

На підтвердження заборгованості відповідача, ТОВ «Діджи Фінанс» надало розрахунок, за яким заборгованість відповідача станом на 16.02.2023 року, становить 40844,87 грн., з яких: 13231,47 грн. заборгованість за кредитом; 27613,40 грн. заборгованість за відсотками.

Крім того, із матеріалів справи вбачається, що у червні 2016 року ПАТ «Банк Михайлівський» звернулося до Господарського суду м. Києва з позовом до ТОВ «ФК «Плеяда», ТОВ «ФК «Фагор», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; Національного банку України та ОСОБА_2 , в якому просило застосувати наслідки нікчемності договору факторингу від 19.05.2016 №1905.

Позовні вимоги було обгрунтовано тим, що наказом Тимчасової адміністрації ПАТ «Банк Михайлівський» від 30.05.2016 №37 затверджено результати проведеної перевірки, наведені в акті про проведення перевірки правочинів (у тому числі договорів), які відповідають критеріям нікчемності від 30.05.2016 №1, згідно з якими встановлено нікчемність укладеного між ПАТ «Банк Михайлівський» і ТОВ «ФК «Плеяда» договору факторингу від 19.05.2016 №1905, за умовами якого останній зобов`язався відступити грошові кошти у розпорядження ПАТ «Банк Михайлівський», а банк зобов`язався відступити на користь ТОВ «ФК «Плеяда» право вимоги до третіх осіб (боржників), яке у подальшому ТОВ «ФК «Плеяда» відступило на користь ТОВ «ФК «Фагор» за договором факторингу від 20.05.2016 №1.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 24.05.2017 року, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 03.12.2019 року, у задоволенні позову ПАТ «Банк Михайлівський» відмовлено.

29.07.2016 року відповідач ОСОБА_1 отримав довідку у ТОВ «ФК «Фагор», відповідно до якої зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором №200143587 від 11.11.2014 року виконані в повному обсязі.

Постановою Верховного Суду від 16.01.2020 року касаційну скаргу ФГВФО задоволено частково. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.12.2019 та рішення Господарського суду м. Києва від 24.05.2019 року скасовано. Справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

20.07.2020 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та ПАТ «Банк Михайлівський» було укладено договір про відступлення прав вимоги №7_БМ від 20.07.2020 року. Відповідно до умов цього договору відбулося відступлення права вимоги за певним переліком кредитних договорів, в тому числі і за кредитним договором №200143587 від 11.11.2014 року.

Згідно із додатком 1 до договору про відступлення прав вимоги №7_БМ від 20.07.2020 року, Банком було відступлено ТОВ «Діджи Фінанс» суму простроченої заборгованості, яка виникла із порушення відповідачем ОСОБА_1 свого зобов`язання перед Банком, а саме: умов Кредитного договору №200143587 від 11.11.2014 року щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами в повному обсязі та у видначений строк.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 03.09.2020 року замінено позивача у справі ПАТ «Банк Михайлівський» на його правонаступника ТОВ «Діджи Фінанс».

01.07.2021 року Північним апеляційним господарським судом ухвалено постанову по справі №910/11298/16, якою: «Рішення Господарського суду м. Києва від 04.03.2021 року у господарській справи №910/11298/16 скасовано в частині немайнових вимог, з ухваленням нового рішення про задоволення позову ТОВ «Діджи Фінанс» у цій частині.

Застосовано наслідки нікчемності договору факторингу від 19.05.2016 №1905, а саме: зобов`язано ТОВ «ФК «Плеяда» передати ТОВ «Діджи Фінанс» документи, отримані ним від ПАТ «Банк Михайлівський» згідно з договором факторингу від 19.05.2016 №1905 та актів прийому-передачі від 20.05.2016 №1 №2.

Визнано відсутніми у ТОВ « ФК «Плеяда» будь-яких майнових прав (права вимоги) до боржників, перелік яких зазначено у договорі факторингу від 19.05.2016 №1905, реєстрах прав вимог від 19.05.2016 №1 та від 20.05.2016 №2 до цього договору та актах прийому-передачі від 20.05.2016 №1 і №2 до зазначеного договору факторингу.

Визнано недійсним договір факторингу від 20.05.2016 №1, укладений між ТОВ «ФК «Плеяда» та ТОВ «ФК «Фагор».

Зобов`язано ТОВ «ФК «Фагор» передати ТОВ «Діджи Фінанс» документи, отримані ним від ПАТ «Банк Михайлівський» згідно з договором факторингу від 19.05.2016 №1905 та актів прийому-передачі до нього від 20.05.2016 №1 і №2.

Визнано відсутніми у ТОВ «ФК «Фагор» будь-яких майнових прав (права вимоги) до боржників, перелік яких зазначено у договорі фактирингу від 19.05.2016 №1905, реєстрах прав вимог до нього від 19.05.2016 №1 та від 20.05.2016 №2, актах прийому-передачі від 20.05.2016 до зазначеного договору факторингу №1 і №2, та в договорі факторингу від 20.05.2016 №1 та додатках до нього».

Отже, із наведеного вбачається, що ТОВ «Діджи Фінанс» набуло прав вимоги за усіма правами кредитора за основними договорами, що існували на момент переходу цих прав в порядку, передбаченому ст.514 ЦК України та п.2 договору №7_БМ від 20.07.2020, зокрема, до ОСОБА_1 , що виникли на підставі кредитного договору від 11.11.2014 року. Відтак, позовні вимоги суд вважає такими, що підтверджуються належними та допустимими доказами.

Однак, із матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_1 12.04.2023 року подав відзив, в якому вказав, що в даній справі підлягає застосуванню строк позовної давності (а.с.43-46).

Зі змісту оскаржуваного рішення не вбачається, що суд першої інстанції зазначив свої доводи з даного факту про даний факт.

Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно із ст.262 ЦК України, заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Із матеріалів справи вбачається, що за кредтним договором №200143587 від 11.11.2014 року, укладеним між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 , останньому були надані у користування кредитні кошти у розмірі 15150 грн на строк з 11.11.2014 року по 20.05.2017 року. Відтак, строк позовної давності сплинув 20.05.2020 року.

Доводи позивача що строки позовної давності ними не пропощені оскільки укладення договору відступлення права вимоги змінили період його перебігу, є необгрунтованими, оскільки вони не грунтуються на нормах цивільного законодавства.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вбачає підстави для часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції, з ухваленням нового.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» задовольнити частково.

Рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 16 серпня 2023 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити, у звязку з пропуском позовної давності.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 07 листопада 2023 року

Головуючий суддя : ________________________ Г.Л. Карпушин

Судді: ___________________ С.А. Гальонкін _________________ О.Ю. Кузнєцова