ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8421/23 Справа № 201/4737/19 Суддя у 1-й інстанції - Антонюк О. А. Суддя у 2-й інстанції - Гапонов А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

Головуючого судді-доповідача Гапонова А.В.

суддів Новікової Г.В., Никифоряка Л.П.

за участю секретаря Піменової М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро цивільну справу за позовом Фонду державного майна України і ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Товариство з обмеженою відповідальністю «КП-Комфорт», товариство з обмеженою відповідальністю «ДП Комфорт», приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Зайченко Ірина Анатоліївна про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового приміщення і витребування майна з чужого незаконного володіння,

-за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «КП-Комфорт»

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 лютого 2021 року, -

В С Т А Н О В И В:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

19.04.2019 року Фонд державного майна України і ОСОБА_1 звернулися до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового приміщення і витребування з чужого незаконного володіння, позовні вимоги не змінювалися, але уточнювалися і доповнювалися. Позивачі в своїх позовних вимогах посилаються на те, що ТОВ «КП Комфорт» продало, а ОСОБА_2 придбав на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 27 квітня 2016 року посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Зайченко І.А., житлове приміщення № 203 гуртожитку літ. А-12, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . ТОВ «КП Комфорт» було власником спірного майна на підставі рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2015 року у справі № 904/10561/15. Постановою Вищого господарського Суду України від 19 липня 2016 року вказане рішення було скасовано, а провадження по справі припинено. Таким чином, ТОВ «КП Комфорт» не мало права відчужувати вищевказане приміщенням, і власником приміщення № 203 гуртожитку літ. А-12 після тривалих судових спорів, є держава в особі Фонду державного майна України.

Позивачі вважають, що їх конституційне право на власність порушено та незаконно позбавлено майна. Таким чином, єдиним вирішенням спірного питання є захист у судовому порядку, шляхом визнання договору купівлі-продажу недійсним. Вважає вказаний договір протиправним, нікчемним. Позивачі вважають вказаний договір недійсним, обставини укладання вказаного договору є сумнівними, відповідач при укладанні вказаного договору купівлі-продажу діяв не добросовісно; на їх звернення до відповідача про з`ясування обставин вказаного та укладання договору, спірне питання вирішене не було, відповідь не отримана, була відмова. Позивачі вважають вказане протиправним і порушуючим їх права, а тому і звернулися в суд з цим позовом.

Враховуючи, що зміст договору купівлі-продажу від 27 квітня 2016 року суперечить інтересам держави, як власника нерухомого майна, а також приймаючи до уваги, що майно за відплатним договором придбано в особи, яка не мала права його відчужувати, про що ОСОБА_2 міг дізнатися, позивачі просили визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового приміщення № 203 гуртожитку літ. А-12, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 27 квітня 2016 року між ОСОБА_2 та ТОВ «КП Комфорт», посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Зайченко І.А. (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 29474629 від 29 квітня 2016 року) та витребувати з чужого незаконного володіння відповідача на користь держави в особі Фонду державного майна України житлове приміщення № 203 гуртожитку літ. А-12, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу з ТОВ «КП-Комфорт» від 27 квітня 2016 року.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 лютого 2021 року позовні вимоги задоволені частково.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу житлового приміщення № 203 гуртожитку літ. А-12, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 27 квітня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «КП-Комфорт» і ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Зайченко І.А., рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 29474629 від 29 квітня 2016 року.

Витребувано на користь держави в особі Фонду державного майна України () з володіння ОСОБА_2 житлове приміщення № 203 гуртожитку літ. А-12, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належному ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 27 квітня 2016 року, укладеному між ОСОБА_2 і Товариством з обмеженою відповідальністю «КП-Комфорт», посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Зайченко І.А., рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 29474629 від 29 квітня 2016 року.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Товариство з обмеженою відповідальністю «КП-Комфорт», Товариство з обмеженою відповідальністю «ДП Комфорт» і приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Зайченко Ірина Анатоліївна про витребування майна з чужого незаконного володіння відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

24.08.2023 року від Товариства з обмеженої відповідальністю «КП Комфорт» надійшла апеляційна скарга в якій ставиться питання про скасування рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 лютого 2021 року та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтуванні доводів апеляційної скарги зазначено, що Фонд державного майна України звернувся до суду з позовом у 2019 році, проте будівля гуртожитку вибула з державної власності ще 08 вересня 1993 року (Договір купівлі-продажу № КП-151).

21.12.2009 року ФДМ України звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про визнання права власності на будівлю гуртожитку, АДРЕСА_1 , за державою в особі ФДМ України.

09.07.2014 року у позові відмовлено.

06.10.2014 року Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду провадження у справі припинено. Ця постанова залишена в силі Постановою Вищого господарського суду від 10.02.2015 року.

Тобто ФДМ України дізнався ще у 2009 року про начебто порушено право власності держави.

Таким чином, по справі сплив строк давності.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Від Фонду державного майна України надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому ФДМ наполягає на тому, що гуртожитки, як об`єкти державного житлового фонду не підлягали приватизації, а тому не були приватизовані у складі єдиного майнового комплексу Дніпропетровської ВТФ «Оріль» та залишились у складі державної власності, а от же не має й підстав для задоволення апеляційної скарги.

В АПЕЛЯЦІЙНОМУ СУДІ

Учасники справи належним чином повідомлені про день та час судового розгляду (т.2 а.с.208-2011), у судове засідання не з`явились, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Від представника Фонду державного майна України надійшло клопотання про перенесення розгляду справи у зв`язку з участю представника у другому судовому засіданні в господарському суді Дніпропетровської області, але до клопотання не додано жодного документу на підтвердження цього твердження, а тому колегія суддів апеляційного суду відмовляє у його задоволенні та перенесення розгляду справи.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої встановлені наступні обставини справи.

Постановою Верховної Ради України від 19 травня 2016 року, яка опублікована в офіційному виданні «Голос України» 02 червня 2016 року, місто Дніпропетровськ перейменовано в місто Дніпро. Отже, адреса розташування спірного об`єкту нерухомості, яка зазначалася в раніше винесених рішеннях, вказується як м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 46. Судом встановлено, що рішенням Господарського суду Дніпропетровської області № 14/51-07 (41/36-07) від 14 лютого 2007 року за ДП «Оріль», яке створено шляхом перереєстрації ДП ЖКП «Комфорт» АТ «Оріль», що в свою чергу було створено правонаступником АТ «Оріль ЗАТ «Оріль», було визнано право власності на будівлю гуртожитку літ. А-12, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , з урахуванням виконаної реконструкції, загальною площею 7500 кв. м., без додаткових актів введення в експлуатацію.

Постановою Вищого господарського суду України від 13 листопада 2008 року рішення Господарського суду Дніпропетровської області по справі № 14/51-07 (41/36-07) від 14 лютого 2007 року (в постанові описка та рік винесення Господарським судом Дніпропетровської області рішення вказано 2008 року) скасоване та справа направлена на новий розгляд. Скасовуючи рішення Вищий господарський суд України зазначив, що укладений між Фондом державного майна України і ЗАТ «Оріль» договір купівлі-продажу КП- 151 від 08 вересня 1993 року не є підставою для набуття останнім права власності на будівлю гуртожитку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки розшифровка основних засобів по залишковій вартості на 28 жовтня 1993 року, як невід`ємна частина договору, не підписана Фондом держмайна України, а відтак спірний об`єкт залишився в державній власності.

При новому розгляді, 21 квітня 2009 року ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2009 року провадження у справі припинено.

Під час дії рішення Господарського суду Дніпропетровської області № 14/51-07 (41/36-07) від 14 лютого 2007 року між ДП «Оріль» та ТОВ «ДП Комфорт» 13 листопада 2007 року був укладений в простій письмовій формі договір купівлі-продажу частини будівлі гуртожитку літ. А-12, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Даний договір був визнаний дійсним на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2008 року та за ТОВ «ДП Комфорт» визнано право власності на частину будівлі гуртожитку літ. А-12, розташованого по АДРЕСА_1 .

Постановою Вищого господарського суду України від 18 лютого 2009 року рішення Господарського суду Дніпропетровської області по справі № 39/97-08 від 26 лютого 2008 року було скасовано та передано на новий розгляд до Господарського суду Дніпропетровської області, який ухвалою від 15 квітня 2009 року припинив провадження по справі. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2015 року по справі № 904/10561/15 за ТОВ «КП Комфорт» визнано право власності на передану йому, як внесок до статутного капіталу, будівлю гуртожитку літ. А-12 за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 5750 кв. м. Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 12 травня 2016 року рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2015 року скасоване та в задоволенні позовних вимог відмовлено. Рішенням Вищого господарського суду України від 19 липня 2016 року постанова Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 12 травня 2016 року та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2015 року по справі 3 904/10561/15 скасовані повністю та припинено провадження по справі.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 26 листопада 2013 року по справі № 910/10830/13 за позовом ОСОБА_3 до Фонду державного майна України (третя особа КП «Промінь») про визнання приватизації недійсною, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 27 вересня 2016 року, що залишено без змін Постановою Вищого господарського суду України від 06 грудня 2016 року, встановлено, що до початку приватизації та після її завершення спірний гуртожиток, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , не був у складі цілісного майнового комплексу Дніпропетровської виробничо-торгівельної взуттєвої фірми «Оріль».

Таким чином, встановлено, що спірний об`єкт нерухомості внесений до Єдиного реєстру об`єктів державної власності, що підтверджується наданими позивачами відомостями з Єдиного реєстру об`єктів державної власності щодо державного майна, а отже є державною власністю.

З огляду на положення ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішеннями (постановами) судів господарської юрисдикції, що набрали законної сили, не доказуються при розгляді даної цивільної справи, у якій беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлені ці обставини.

Судом встановлено, що 27 квітня 2016 року між ТОВ «КП Комфорт» та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу житлового приміщення № 203 гуртожитку літ. А-12, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Зайченко І.А., зареєстрований в реєстрі. Посвідчуючи 27 квітня 2016 року договір купівлі-продажу, приватний нотаріус ДМНО Зайченко І.А. зазначила, що право власності ТОВ «КП Комфорт» належить на підставі рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2015 року (справа № 904/10561/15) та зареєстровано за № 29593768 державним реєстратором приватним нотаріусом ДМНО Зайченко І.А. 29 квітня 2016 року.

З вищевказаних рішень судів вбачається, що а ні ЗАТ «Оріль», правонаступником якого стало ДП «Оріль», а ні ТОВ «ДП Комфорт», а ні ТОВ «КП Комфорт» не набули у власність будівлю гуртожитку літ. А-12, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 і це майно залишилося у власності держави.

З матеріалів справи вбачається, що держава, інтереси якої в даній справі представляє Фонд державного майна України, є власником спірного приміщення гуртожитку літ. А-12, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Позивачка ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відміткою в копії паспорту. З наданих доказів вбачається, що в житловому приміщенні № 203 гуртожитку літ. А-12, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , позивачка ОСОБА_1 зареєстрована з 11 березня 1994 року.

Фонд державного майна, як власник майна, і ОСОБА_1 , яка тривалий час користується приміщенням № 203 гуртожитку літ. А-12, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , у розумінні ч. 3 ст. 215 ЦК України є заінтересованими особами, які мають право звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

Таким чином, оскільки спірне майно житлове приміщення № 203 гуртожитку літ. А-12, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 вибуло з володіння поза волею власника - держави, то позовні вимоги Фонду державного майна України про витребування майна з чужого незаконного володіння підлягають задоволенню. Вимоги ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння не підлягають задоволенню, оскільки таке право відповідно до положень ст. 387 ЦК України надано лише власникові, яким позивачка не є.

Згідно зі ст. 3 ЦК України є неприпустимим позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом. Ст. 41 Конституції України передбачає непорушність права приватної власності. Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Встановивши зазначені обставини суд першої інстанції прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Щодо строків позовної давності, про що зазначено у апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що позовні вимоги розглянуті у межах строків, передбачених статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Судом першої інстанції на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми матеріального права.

Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалене судом рішення відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «КП-Комфорт» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Судді: