Справа № 716/1243/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.10.2023 Заставнівський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді - Пухарєвої О.В.,

за участю секретаря - Кульки О.М.,

позивачок- ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

представниці позивачок- ОСОБА_3 ,

відповідачів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7

представника відповідача - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Заставна цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , третя особа на стороні відповідачів: ОСОБА_10 про визнання недійсними заяв - відмов від прийняття спадщини, визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину, витребування майна у добросовісного набувача, скасування реєстрації права власності на спадкове майно та визнання права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з даним цивільним позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , третя особа на стороні відповідачів: ОСОБА_10 .

В обґрунтування позовних вимог посилалися на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла матір сторін ОСОБА_11 , яка постійно проживала та перебувала на реєстраційному обліку за місцем постійного проживання по АДРЕСА_1 . У зв`язку із смертю матері відкрилася спадщина на наступне майно: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами; земельну ділянку (кадастровий номер :02:003:0076) площею 0,0825га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовані по АДРЕСА_1 ; земельні ділянки: кадастровий номер :01:008:0019 площею 2,0543 га, кадастровий номер :01:008:0020 площею 2,3852 га, кадастровий номер :01:005:0021 площею 1,4075 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Спадкоємцями за законом першої черги після смерті ОСОБА_11 являються 8 осіб: син ОСОБА_5 , 1963 р.н.; син ОСОБА_4 , 1965 р.н.; син ОСОБА_9 , 1967 р.н.; син ОСОБА_6 , 1970 р.н.; дочка ОСОБА_1 , 1972 р.н.; дочка ОСОБА_2 , 1974 р.н.; син ОСОБА_5 , 1975 р.н.; син ОСОБА_7 , 1977 р.н.

На день смерті ОСОБА_11 разом з нею в одному будинку були зареєстровані та проживали 6 осіб: син ОСОБА_5 , син ОСОБА_9 , дочка ОСОБА_1 , дочка ОСОБА_2 , син ОСОБА_5 , син ОСОБА_7 .

До приватного нотаріуса Заставнівського районного нотаріального округу Чернівецької області Малітовської Т.М. після смерті матері звернулося семеро спадкоємців першої черги, а саме сини: ОСОБА_5 , ОСОБА_9 ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та доньки ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

Спадкоємець першої черги ОСОБА_4 закликався до прийняття спадщини шляхом повідомлення нотаріусом про право її прийняття, однак таким правом не скористався, відповідно

спадщину не прийняв.

Спадкоємці ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 відмовилися від прийняття спадщини на користь брата ОСОБА_5 , подавши до нотаріальної контори відповідні заяви про відмову від спадщини на його користь. Спадкоємець ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Приватним нотаріусом Заставнівського районного нотаріального округу Малітовською Т.М. 15.11.2016 та 27.11.2016 видано відповідні свідоцтва про право на спадщину на ім`я ОСОБА_5 , а саме : на житловий будинок; на земельну ділянку кадастровий номер :02:003:0076, площею 0,0825га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою АДРЕСА_1 ; на земельну ділянку кадастровий номер :01:005:0021, площею 1,4075 га; на земельну ділянку кадастровий номер :01:008:0020, площею 2,3852 га; на земельну ділянку кадастровий номер :01:008:0019, площею 2,0543 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані на території Товтрівської сільської ради Заставнівського р-ну Чернівецької обл..

В подальшому 07.05.2021 приватним нотаріусом Заставнівського районного нотаріального округу Малітовською Т.М. посвідчено договір дарування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 та договір дарування земельної ділянки кадастровий номер :02:003:0076, площею 0,0825га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої за адресою АДРЕСА_1 , за яким ОСОБА_5 подарував вказане майно ОСОБА_7 .

Позивачки, як спадкоємиці за законом, які спадщину прийняли, оскільки постійно проживали за місцем реєстрації матері, 08.06.2021 звернулися до приватного нотаріуса Малітовської Т.М. із письмовими заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину, проте постановами нотаріуса від 08.06.2021 їм відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину, оскільки вони відмовилися від спадкового майна відповідними заявами.

Проте, вказані заяви позивачки особисто не складали, їх не підписували. Враховуючи, що заяви-відмови від спадщини, як правочини є недійсними, відповідно не створюють юридичних наслідків, з урахуванням уточнених позовних вимог просили суд:

- Визнати недійсною заяву ОСОБА_1 , якою вона відмовилася від прийняття спадкового майна після померлої матері ОСОБА_11 на користь її сина ОСОБА_5 та на отримання свідоцтва про право на спадщину не претендує, складену секретарем виконавчого комітету Товтрівської сільської ради Заставнівського р-ну Чернівецької обл. С.С. Білоус, якою ж засвідчено справжність підпису ОСОБА_1 , зареєстровано заяву в реєстрі за № 291;

- Визнати недійсною заяву ОСОБА_2 , якою вона відмовилася від прийняття спадкового майна після померлої матері ОСОБА_11 на користь її сина ОСОБА_5 та на отримання свідоцтва про право на спадщину не претендує, складену секретарем виконавчого комітету Товтрівської сільської ради Заставнівського р-ну Чернівецької обл. С.С. Білоус, якою ж засвідчено справжність підпису ОСОБА_1 , зареєстровано заяву в реєстрі за №77;

- Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину, зареєстроване в реєстрі за №1625, видане 15.11.2016 приватним нотаріусом Заставнівського районного нотаріального округу Малітовською Т.М. на ім`я ОСОБА_5 на житловий будинок літ.А, загальною площею 32,4кв.м., житловою площею 14,20кв.м.; вбиральню літ.Е; огорожу №2 за адресою АДРЕСА_1 , розмір частки 1/1;

- Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину, зареєстроване в реєстрі за №1707, видане 27.11.2016 приватним нотаріусом Заставнівського районного нотаріального округу Малітовською Т.М. на ім`я ОСОБА_5 на земельну ділянку кадастровий номер :02:003:0076, площею 0,0825га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою АДРЕСА_1 , розмір частки 1/1;

- Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину, зареєстроване в реєстрі за №1633, видане 15.11.2016р. приватним нотаріусом Заставнівського районного нотаріального округу Малітовською Т.М. на ім`я ОСОБА_5 на земельну ділянку кадастровий номер :01:005:0021, площею 1,4075га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Товтрівської сільської ради Заставнівського р-ну Чернівецької обл., розмір частки 1/1;

- Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину, зареєстроване в реєстрі за №1629, видане 15.11.2016р. приватним нотаріусом Заставнівського районного нотаріального округу Малітовською Т.М. на ім`я ОСОБА_5 на земельну ділянку кадастровий номер :01:008:0020, площею 2,3852га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Товтрівської сільської ради Заставнівського р-ну Чернівецької обл., розмір частки 1/1;

- Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину, зареєстроване в реєстрі за №1631, видане 15.11.2016р. приватним нотаріусом Заставнівського районного нотаріального округу Малітовською Т.М. на ім`я ОСОБА_5 на земельну ділянку кадастровий номер :01:008:0019, площею 2,0543га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Товтрівської сільської ради Заставнівського р-ну Чернівецької обл., розмір частки 1/1;

- Витребувати у ОСОБА_7 майно у вигляді житлового будинку літ.А, загальною площею 32,4кв.м., житловою площею 14,20кв.м.; вбиральні літ.Е; огорожі №1-2 за адресою АДРЕСА_1 та земельної ділянки кадастровий номер :02:003:0076, площею 0,0825га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою АДРЕСА_1 ;

- Скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно реєстрацію права власності на житловий будинок літ.А, загальною площею 32,4кв.м., житловою 14,20кв.м.; вбиральню літ.Е; огорожі №1-2 за адресою АДРЕСА_1 за реєстраційним номером 215 та земельну ділянку кадастровий номер :02:003:0076, площею 0,0825га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою АДРЕСА_1 , за реєстраційним номером 15, вчинену 15.06.2021 на ім`я ОСОБА_7 ;

- Визнати за ОСОБА_1 , право власності на спадкове майно після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_11 , а саме на:

1/7 частину житлового будинку літ.А, загальною площею 32,4кв.м., житловою площею 14,20кв.м.; 1/7 частину вбиральні літ.Е; 1/7 частину огорожі №1-2 за адресою АДРЕСА_1 ;

1/7 частину земельної ділянки кадастровий номер :02:003:0076, площею 0,0825 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою АДРЕСА_1 ;

1/7 частину земельної ділянки кадастровий номер :01:005:0021, площею 1,4075 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Товтрівської сільської ради Заставнівського р-ну Чернівецької обл.;

1/7 частину земельної ділянки кадастровий номер :01:008:0020, площею 2,3852 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Товтрівської сільської ради Заставнівського р-ну Чернівецької обл.;

1/7 частину земельної ділянки кадастровий номер :01:008:0019, площею 2,0543 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Товтрівської сільської ради Заставнівського р-ну Чернівецької обл.;

- Визнати за ОСОБА_2 право власності на спадкове майно після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_11 , а саме на:

1/7 частину житлового будинку літ.А, загальною площею 32,4кв.м., житловою площею 14,20 кв.м.; 1/7 частину вбиральні літ.Е; 1/7 частину огорожі №1-2 за адресою АДРЕСА_1 ;

1/7 частину земельної ділянки кадастровий номер :02:003:0076, площею 0,0825 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою АДРЕСА_1 ;

1/7 частину земельної ділянки кадастровий номер :01:005:0021, площею 1,4075 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території

Товтрівської сільської ради Заставнівського р-ну Чернівецької обл.;

1/7 частину земельної ділянки кадастровий номер :01:008:0020, площею 2,3852 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території

Товтрівської сільської ради Заставнівського р-ну Чернівецької обл.

1/7 частину земельної ділянки кадастровий номер :01:008:0019, площею 2,0543 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Товтрівської сільської ради Заставнівського р-ну Чернівецької обл.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_2 та її представниця ОСОБА_3 позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_8 позовні вимоги не визнали в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву. Відповідачі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 також позовні вимоги не визнали. Відповідачі вважають, що позивачки не прийняли спадщину, оскільки постійно не проживали із матір`ю за місцем її реєстрації на час відкриття спадщини. У зв`язку з цим просили відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги визнав, просив їх задовольнити.

Третя особа на стороні відповідачів приватний нотаріус Малітовська Т.М. в судове засідання не з`явилася, просила розглянути справу без її участі.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідків, а також сторін, допитаних як свідків, дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла матір сторін ОСОБА_11 , яка постійно проживала та перебувала на реєстраційному обліку за місцем постійного проживання по АДРЕСА_1 , що стверджується свідоцтвом про смерть та довідкою Вікнянської сільської ради №280 від 13.05.2021 (т.1 а.с.26).

На час смерті ОСОБА_11 їй на праві власності належало наступне майно: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_1 ; земельна ділянка (кадастровий номер :02:003:0076) площею 0,0825га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташована по АДРЕСА_1 ; земельна ділянка (кадастровий номер :01:008:0019) площею 2,0543 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; земельна ділянка (кадастровий номер :01:008:0020) площею 2,3852 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; земельна ділянка (кадастровий номер :01:005:0021) площею 1,4075 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (т.1 а.с.34-40, 146, 147-166).

Спадкоємцями за законом першої черги після смерті ОСОБА_11 являються 8 осіб: син ОСОБА_5 , 1963 р.н.; син ОСОБА_4 , 1965 р.н.; син ОСОБА_9 , 1967 р.н.; син ОСОБА_6 , 1970 р.н.; дочка ОСОБА_1 , 1972 р.н.; дочка ОСОБА_2 , 1974 р.н.; син ОСОБА_5 , 1975 р.н.; син ОСОБА_7 , 1977 р.н., що підтверджується довідкою Вікнянської сільської ради №281 від 13.05.2021 (т.1 а.с.32).

На день смерті ОСОБА_11 разом з нею в одному будинку були зареєстровані та проживали 6 осіб: син ОСОБА_5 , син ОСОБА_9 , дочка ОСОБА_1 , дочка ОСОБА_2 , син ОСОБА_5 , син ОСОБА_7 , що підтверджується довідкою Вікнянської сільської ради №280 від 13.05.2021 (т.1 а.с.27).

Із матеріалів спадкової справи №142/2016, заведеної приватним нотаріусом Заставнівського районного нотаріального округу Чернівецької області Малітовською Т.М. після смерті ОСОБА_11 вбачається, що із відповідними заявами після смерті матері звернулося семеро спадкоємців першої черги - її діти: ОСОБА_5 1963 р.н., син ОСОБА_9 , 1967 р.н.; син ОСОБА_6 , 1969 р.н., донька ОСОБА_1 , 1972 р.н.; донька ОСОБА_2 , 1974 р.н.; син ОСОБА_5 , 1975 р.н.; син ОСОБА_7 , 1977 р.н. (т.1 а.с.132, 138-140)

Спадкоємець першої черги ОСОБА_4 закликався до прийняття спадщини шляхом повідомлення нотаріусом про право її прийняття, однак таким правом не скористався, відповідно спадщину не прийняв (т.1 а.с.141).

Спадкоємці ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , відмовилися від прийняття спадщини на користь брата ОСОБА_5 , подавши до нотаріальної контори відповідні заяви про відмову від спадщини на його користь.

Спадкоємець ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1 а.с.33).

Приватним нотаріусом Заставнівського районного нотаріального округу Малітовською Т.М. 15.11.2016 року видано свідоцтво про право на спадщину, серія та номер 1625 на ім`я ОСОБА_5 на житловий будинок літ.А, загальною площею 32,4кв.м., житловою площею 14,20кв.м.; вбиральню літ.Е; огорожу №1-2 за адресою АДРЕСА_1 , розмір частки 1/1 (т.1 а.с.167 звор.бік).

Також приватним нотаріусом Заставнівського районного нотаріального округу Малітовською Т.М. 27.11.2016 року видано свідоцтво про право на спадщину, серія та номер 1707 на ім`я ОСОБА_5 на земельну ділянку кадастровий номер :02:003:0076, площею 0,0825га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою АДРЕСА_1 , розмір частки 1/1 (т.1 а.с.186).

Крім цього, 15.11.2016 року приватним нотаріусом Заставнівського районного нотаріального округу Малітовською Т.М. на ім`я ОСОБА_5 видано три свідоцтва про право на спадщину, а саме: серія та номер 1633 на земельну ділянку кадастровий номер :01:005:0021, площею 1,4075га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Товтрівської сільської ради Заставнівського р-ну Чернівецької обл., розмір частки 1/1 (т.1 а.с.177 звор. бік); серія та номер 1629 на земельну ділянку кадастровий номер :01:008:0020, площею 2,3852 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Товтрівської сільської ради Заставнівського р-ну Чернівецької обл., розмір частки 1/1 (т.1 а.с. 172 звор.бік); серія та номер 1631 на земельну ділянку кадастровий номер :01:008:0019, площею 2,0543га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Товтрівської сільської ради Заставнівського р-ну Чернівецької обл., розмір частки 1/1 (т.1 а.с.175).

Таким чином приватним нотаріусом Заставнівського районного нотаріального округу Малітовською Т.М. видано одноосібно ОСОБА_5 п`ять свідоцтв про право на спадщину після смерті матері ОСОБА_11 на все спадкове майно в цілому.

В подальшому 07.05.2021 приватним нотаріусом Заставнівського районного нотаріального округу Малітовською Т.М. посвідчено договір дарування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 та договір дарування земельної ділянки кадастровий номер :02:003:0076, площею 0,0825га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої за адресою АДРЕСА_1 , за яким ОСОБА_5 подарував вказане майно ОСОБА_7 , що вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т.1 а.с.59-60).

Отже, відбувся перехід права власності на частину спадкового майна від ОСОБА_5 до ОСОБА_7 .

Позивачки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з даним позовом до відповідачів, посилаючись на те, що від спадкового майна після смерті матері вони не

відмовлялися, заяв про відмову від спадщини особисто не підписували та нотаріусу не подавали. Оскільки на момент смерті матері постійно проживали із спадкодавицею, вважають, що спадщину прийняли і бажають визнання за ними права власності на належні їм частки у спадковому майні. Проте на даний час власниками цього нерухомого майна являються відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_7 .

Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).

У постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Таким чином ВПВС України зробила висновок про те, що пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 10 березня 2021 року в справі № 226/817/19 (провадження № 61-6327св20)

У постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19 (провадження № 61-9953св20) зазначено, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням потрібного кола осіб, які мають відповідати за позовом.

У постановах Верховного Суду від 18.12.2019 року в справі №265/6868/16-ц (провадження № 61-34234св18), від 10.11.2021 року в справі № 759/19779/18 (провадження №61-4523св21), від 28.12.2022 в справі №315/236/21 (провадження №61-782св22) зроблено висновок про те, що у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку його відсутності, усунення від права на спадкування, неприйняття ним спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування.

У цій справі предметом позову є: визнання недійсними заяв - відмов від прийняття спадщини; визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину; визнання права власності на спадкове майно; витребування майна у добросовісного набувача; скасування реєстрації права власності на спадкове майно.

Відповідачами за цим позовом позивачки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як спадкоємці після смерті матері ОСОБА_11 , визначили інших спадкоємців: ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , враховуючи, що брат ОСОБА_5 на дату звернення до суду помер.

Встановлюючи належність відповідачів в даній цивільній справі суд приймає до уваги, що відповідачі ОСОБА_9 , ОСОБА_6 відмовилися від прийняття спадщини на користь брата ОСОБА_5 , подавши до нотаріальної контори відповідні заяви. Відповідач ОСОБА_4 в силу ч.1 ст.1272 ЦК України вважається таким, що спадщину не прийняв та в судовому засіданні заявив, що на неї не претендує. Зазначене свідчить про відсутність у цих відповідачів дійсного

правового інтересу до спадкового майна, претензій на відповідні частки у цьому майні, а також відсутність спору з цього приводу .

Проте, встановлені судом обставини переконливо доводять те, що даний спір щодо спадкового майна існує між позивачками та ОСОБА_5 і ОСОБА_7 , оскільки ОСОБА_5 як спадкоємець за законом першої черги вчинив активні дії для прийняття спадщини та одноособово прийняв спадщину на все спадкове майно, а відповідач ОСОБА_7 , відмовившись від прийняття спадщини на користь свого брата, в подальшому набув право власності на частину спадкового майна за договором дарування. Отже, пред`явлені у цій справі позивачками вимоги безпосередньо стосуються прав та обов`язків ОСОБА_5 та ОСОБА_7 .

За таких обставин суд вважає, що за позовними вимогами про: визнання недійсними відмов від прийняття спадщини; визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину; визнання права власності на спадкове майно; визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець, який прийняв спадщину - ОСОБА_5 . За позовними вимогами про: витребування майна у добросовісного набувача; скасування реєстрації права власності на спадкове майно належним відповідачем є ОСОБА_7 .

Оскільки ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 не мають відповідати за позовом, то суд вважає, що вони є неналежними відповідачами в даному спорі, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог, заявлених до цих відповідачів.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання недійсними заяв - відмов від прийняття спадщини

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори)

Відповідно до ч.3 ст.202 ЦК України одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для осіб лише у випадках, встановлених законом , або за домовленістю з цими особами.

Відповідно до ч.5 ст. 202 ЦК України до правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Відповідно до ч.1, 2, 3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За приписами ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За частиною 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Частиною 2 ст.207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми правочину, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

Заява про відмову від прийняття спадщини є одностороннім правочином, оскільки є письмовим виразом дії особи спрямованої на відмову від цивільних прав та обов`язків.

Як вбачається з матеріалів спадкової справи №142/2016, від громадянки ОСОБА_1 , жительки села Товтри Заставнівського р-ну Чернівецької обл. 06.10.2016 року приватному нотаріусу подано письмову заяву, якою вона відмовилася від прийняття спадкового майна після померлої матері ОСОБА_11 на користь її сина ОСОБА_5 та на отримання свідоцтва про право на спадщину не претендує. Дана заява складена секретарем виконавчого комітету Товтрівської сільської ради Заставнівського р-ну Чернівецької обл. Білоус С.С., якою ж засвідчено справжність підпису ОСОБА_1 , зареєстровано заяву в реєстрі за №91, стягнуто державне мито (т.1 а.с.139).

Від громадянки ОСОБА_2 , жительки села Товтри Заставнівського р-ну Чернівецької обл. 29.08.2016 подано приватному нотаріусу письмову заяву, якою вона відмовилася від прийняття спадкового майна після померлої матері ОСОБА_11 на користь її сина ОСОБА_5 та на отримання свідоцтва про право на спадщину не претендує. Дана заява складена секретарем виконавчого комітету Товтрівської сільської ради Заставнівського р-ну Чернівецької обл. Білоус С.С., якою ж засвідчено справжність підпису ОСОБА_2 , зареєстровано заяву в реєстрі за №77, стягнуто державне мито (т.1 а.с.140 (звор. бік))

Пред`являючи дані позови, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 стверджували, що оспорювані заяви вони не підписували, підписи в них вчинені іншими особами.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 показала, що у 2016 році вона працювала секретарем виконавчого комітету Товтрівської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області. Пам`ятає, що на час смерті ОСОБА_11 з нею проживали сини ОСОБА_13 та ОСОБА_14 . Донька ОСОБА_15 в цей час перебувала на заробітках в Італії. Після смерті матері до неї приходили ОСОБА_13 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які виясняли як написати заяву про відмову від спадщини від імені ОСОБА_15 . Вона пам`ятає, що засвідчила справність підпису ОСОБА_1 на заяві про відмову від спадщини, яку підписав ОСОБА_5 в жовтні 2016. Заяву про відмову від прийняття спадщини ОСОБА_2 особисто підписувала в серпні 2016 року , а вона засвідчила справжність її підпису.

Для з`ясування цих обставин у справі призначалася судово - почеркознавча експертиза, проведення якої було доручено Львівському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.

Згідно з висновком експерта за результатами проведення судово- почеркознавчої експертизи №4475-Е від 20.01.2023 запис « ОСОБА_1 », розташований у графі « ОСОБА_18 » на заяві ОСОБА_1 нотаріальній конторі про відмову від прийняття спадщини, укладеній 06 жовтня 2016р., посвідченій секретарем виконавчого комітету Товтрівської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області та зареєстрований в реєстрі за №91, виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Підпис від імені ОСОБА_1 , розташований у графі « ОСОБА_18 » після запису « ОСОБА_1 » на заяві від імені ОСОБА_1 нотаріальній конторі про відмову від прийняття спадщини, укладеній 06 жовтня 2016р., посвідченій секретарем виконавчого комітету Товтрівської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області та зареєстрований в реєстрі за №291, виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Запис « ОСОБА_2 », розташований у графі « ОСОБА_18 » на заяві від імені ОСОБА_2 нотаріальній конторі про відмову від прийняття спадщини, укладеній 29 серпня 2016р., посвідченій секретарем виконавчого комітету Товтрівської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області та зареєстрований в реєстрі за №277, виконаний не ОСОБА_2 , а іншою особою.

Підпис від імені ОСОБА_2 , розташований у графі « ОСОБА_18 » після запису « ОСОБА_2 » на заяві від імені ОСОБА_2 нотаріальній конторі про відмову від прийняття спадщини, укладеній 29 серпня 2016р., посвідченій секретарем виконавчого комітету Товтрівської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області та зареєстрований в реєстрі за №77, виконаний не ОСОБА_2 , а іншою особою (т.2 а.с.189-193).

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Таким чином судом встановлено, що спірні заяви-відмови підписані не позивачками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а іншими особами, що свідчить про відсутність у цьому випадку волевиявлення позивачок на відмову від їх цивільних прав щодо прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_11 на користь брата ОСОБА_5 . Оскільки оспорювані правочини вчинені без волевиявлення спадкоємиць ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та всупереч до їх внутрішньої волі, то це є підставою для визнання спірних заяв-відмов від прийняття спадщини недійсними за приписами ч.1 ст. 215, ч.3 ст.203 ЦК України.

Наявність спірних заяв-відмов від прийняття спадщини в матеріалах спадкової справи є перешкодою для ОСОБА_1 та ОСОБА_19 в реалізації їх спадкових прав після смерті матері ОСОБА_11 . Тому з метою захисту порушеного права позивачок на спадкування як спадкоємиць першої черги за законом після смерті матері, слід задовольнити їх вимоги про визнання недійсними заяв - відмов від прийняття спадщини.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину, виданих на ім`я ОСОБА_5 .

Як вбачається із довідок виконавчого комітету Вікнянської сільської ради №1553 від 05.10.2016 та №280 від 13.05.2021 мати сторін ОСОБА_11 постійно проживала і перебувала на реєстраційному обліку за місцем проживання у АДРЕСА_1 по ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто по день смерті. На день смерті ОСОБА_11 разом з нею в одному будинку проживали, крім інших, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (а.с.т.1 а.с.27, 133 звор. бік)

Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України).

За змістом частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця.

Частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

При виборі місця проживання виявляється воля особи, право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає, у той час коли під тимчасовим місцем проживання розуміється місце перебування фізичної особи де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема, у готелі чи у санаторії тощо).

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією,

законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Зазначена норма відображає загальний принцип недискримінації за ознакою наявності чи відсутності реєстрації місця проживання чи місця перебування особи.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - це житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

У постановах Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 471/601/17 (провадження № 61-38452ск18), від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17 (провадження № 61-27212св19), від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19-ц (провадження № 61-3620св21) та від 15 червня 2022 року у справі № 454/3550/18 (провадження № 61-912св21) зроблено висновок про те, що державна реєстрація спадкоємця у спірному житловому будинку сама по собі не є беззаперечним доказом його постійного проживання на момент смерті спадкодавця за адресою реєстрації.

Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що може бути відмінним один від одного (постанови Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18), від 12 січня 2022 року у справі № 446/53/16-ц (провадження № 61-11488св21).

Звертаючись до суду з даною позовною заявою позивачка ОСОБА_1 вказала, що на час смерті матері ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) вона перебувала за кордоном в Італії, куди виїхала 03.12.2015 та повернулася в Україну 23.05.2021, що підтверджується відмітками на аркушах 4-7 в закордонному паспорті громадянки України ОСОБА_11 ( т.1 а.с.23). Те, що позивачка ОСОБА_1 протягом тривалого часу проживає в Італії не заперечується представницею позивачки, а також її сестрою позивачкою ОСОБА_2 .

Зазначена обставина була визнана також відповідачами по справі. Разом з цим допитані в судовому засіданні як свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_4 повідомили суду, що їх сестра виїхала на заробітки до Республіки Італія у 2011 році та проживає там, зароблені гроші присилала своїй сестрі ОСОБА_2 на будівництво будинку, який розташований на території господарства покійної матері в с. Товтри. У 2015 році ОСОБА_15 на декілька місяців приїжджала до с. Товтри, в кінці цього року виїхала до Італії, де перебувала до 2021 року. Після смерті матері приїхала лише один раз, на даний час продовжує жити і працювати в Італії. Аналогічні показання надали суду свідки ОСОБА_20 , ОСОБА_21 .

Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Правила ведення закордонними дипломатичними установами України консульського обліку громадян України, які постійно проживають або тимчасово перебувають за кордоном та дітей - громадян України, усиновлених іноземцями або громадянами України, які постійно проживають за кордоном, затверджені наказом Міністерства закордонних справ України від 17 листопада 2011 року № 337, визначають, що консульський облік буває постійним і тимчасовим.

На постійний консульський облік приймаються громадяни України, які відповідно до чинного законодавства України є такими, що постійно проживають за кордоном. Громадяни України, які планують тимчасово перебувати на законних підставах за кордоном більш, ніж три місяці, приймаються на тимчасовий консульський облік у відповідній закордонні дипломатичній установі на термін, зазначений у виданому компетентними органами іноземної держави дозволі, що дає право на проживання в цій іноземній державі.

У зв`язку з тим, що до позовної заяви не додано 2 та 3 аркушів закордонного паспорту ОСОБА_1 з відмітками про перетинання нею кордону України за період до 03.12.2015 року, суд позбавлений можливості встановлення первинної дати залишення ОСОБА_1 свого місця

реєстрації. Проте на підтвердження, що спірний будинок, в якому зареєстрована ОСОБА_1 є постійним місцем її проживання, позивачкою не надано суду належних та допустимих доказів, що вона лише періодично у зв`язку з роботою тимчасово проживає в Італії та перебуває там на тимчасовому консульському обліку.

Натомість, на підставі досліджених в судовому засіданні доказів, в сукупності, судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 на час відкриття спадщини в будинку по місцю реєстрації фактично постійно не проживала, оскільки до смерті матері і після її смерті до травня 2021 (більше п`яти років) перебувала і продовжує перебувати в Республіці Італія.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Відповідно до частини шостої статті 1 Закону України «Про нотаріат» вчинення нотаріальних дій за кордоном покладається на консульські установи України, а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на дипломатичні представництва України.

Оскільки на час відкриття спадщини позивачка хоча і була зареєстрована в будинку АДРЕСА_1 , однак постійно у ньому не проживала, оскільки перебувала в Італії, у визначений законом строк позивачка не звернулася до нотаріуса чи до консула України в Республіці Італія із заявою про прийняття спадщини, не зверталася позивачка і до суду з позовом про визначення їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, як це передбачено частиною третьою статті 1272 ЦК України, то вона не є спадкоємицею, яка прийняла спадщину після смерті матері, отже її права оскаржуваними свідоцтвами про право на спадщину, виданими на ім`я ОСОБА_5 не порушені.

В постанові ОП ВС від 05.09.2022 року справа № 385/321/20 (№ 61-9916сво21) сформульований правовий висновок про те, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якого є нерухоме майно, але не отримав свідоцтва про право на спадщину, не має можливості розпоряджатися таким майном, оскільки у нього немає правовстановлюючого документа на спадкування нерухомого майна. Свідоцтво про право на спадщину - це документ, який посвідчує перехід права власності на спадкове майно від спадкодавця до спадкоємців. Видачею свідоцтва про право на спадщину завершується оформлення спадкових прав. У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ.

Свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом (частина перша статті 1301 ЦК України).

У ЦК України закріплено можливість пред`явити позовну вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину. Заявляти вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину може будь-яка особа, цивільні права чи інтереси якої порушені видачею свідоцтва про право на спадщину. Тобто, оспорювання свідоцтва про право на спадщину відбувається тільки за ініціативою заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимоги про визнання його недійсним (позов про оспорювання свідоцтва).

З урахуванням зазначеної правової позиції, встановивши, що позивачка ОСОБА_1 не є особою, чиї спадкові права порушені видачею оспорюваних свідоцтв, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог останньої про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину та похідних від них вимог про визнання права власності на спадкове майно, витребування майна у добросовісного набувача, скасування реєстрації права власності на спадкове майно слід відмовити.

Розглядаючи позовні вимоги, пред`явлені позивачкою ОСОБА_19 про визнання недійсними оспорюваних свідоцтв про право на спадщину, виданих на ім`я ОСОБА_5 , суд вважає, що вони підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Зазначені вимоги ОСОБА_2 обґрунтовані тим, що на час відкриття спадщини вона була зареєстрована та постійно проживала за місцем проживання своєї матері у АДРЕСА_1 , а тому є такою, що

прийняла спадщину після її смерті.

Допитана в судовому засіданні, як свідок позивачка ОСОБА_2 показала постійно зареєстрована по місцю проживання матері, з реєстрації не знімалася, вважає будинок матері своїм житлом, іншого житла не має. В Одеській області вона проживала тимчасово, але по місцю проживання матері вела господарство разом із нею, доглядала матір перед смертю, як вдома, так і в лікарні, на земельній ділянці її матері вона разом із своїм чоловіком будували новий будинок для сестри ОСОБА_15 за кошти останньої, які та заробляла, перебуваючи і Італії. З 2015 року її старший син ходив в садок в с.Товтри. На час смерті матері вона фактично проживала за місцем своєї реєстрації та приймала участь в її похованні.

Свідок ОСОБА_4 пояснив, що ОСОБА_17 тимчасово проживала в Одеській області, проте до матері часто приїжджала, допомагала, доглядала. Весною 2015 року ОСОБА_17 разом із цивільним чоловіком на двома дітьми остаточно переїхала проживати до матері, оскільки розлучилася із першим чоловіком. Її дитина відвідувала садочок в селі. Сестра ОСОБА_22 до смерті матері постійно проживала в старому будинку, варила їсти для матері, прала та купала її. В цьому ж господарстві матері ОСОБА_17 разом із цивільним чоловіком будували будинок для ОСОБА_15 , гроші на який остання надсилала сестрі. Похованням матері також займалася ОСОБА_17 разом з ним та іншими братами.

Свідок ОСОБА_20 - дружина ОСОБА_4 пояснила, що ОСОБА_23 виїхала у 2011 році на заробітки за кордон. За згодою матері ОСОБА_22 із чоловіком на території господарства матері будували будинок для ОСОБА_15 за гроші, які та висилала. На початку 2016 року, як мама захворіла, ОСОБА_17 постійно проживала разом із мамою, займалася її лікуванням та в подальшому поховала.

Свідок ОСОБА_21 - дружина дядька позивачок пояснила, що з 2015 року ОСОБА_22 із своїм цивільним чоловіком будували хату для ОСОБА_15 в господарстві матері, тому ОСОБА_17 жила з дітьми та чоловіком у матері як до її смерті, так і після її смерті.

Свідки ОСОБА_24 (сват ОСОБА_11 ), ОСОБА_6 - брат позивачок, ОСОБА_7 - брат позивачок показали суду, що на час смерті матері з нею проживали ОСОБА_5 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 . Сестри ОСОБА_15 та ОСОБА_17 фактично з мамою не проживали, оскільки ОСОБА_15 біля 15 років проживала в Італії, а ОСОБА_17 із своєю сім`єю проживала в Одеській області у власному будинку. ОСОБА_17 приїжджала до мами періодично на нетривалий період. З 2015 року її чоловік на території господарства матері будував будинок для ОСОБА_15 , за кошти, які та надсилала, працюючи в Італії. Вже після смерті матері, продавши будинок в Одеській області Галина з дітьми та чоловіком переїхала до с. Товтри, де проживає в новозбудованому будинку ОСОБА_15 . Аналогічні показання надав суду допитаний як свідок відповідач ОСОБА_5 .

Показання зазначених свідків, як зі сторони позивачок, так і відповідачів суд оцінює критично, оскільки ці показання є абсолютно суперечливими між собою, оскільки між позивачками, їх братом ОСОБА_4 , з одного боку, та братами ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , з іншого боку, склалися неприязні стосунки, які виникли саме через спадкове майно та його розподіл між спадкоємцями, що стало причиною даного спору.

Надану представником відповідача відповідь Вікнянської сільської ради с.Товтри №698 від 25.10.2021р. на запит адвоката про те, що на день смерті ОСОБА_11 її донька ОСОБА_19 була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , але не проживала ( т. 2 а.с.48) суд не приймає до уваги, оскільки із даної відповіді не вбачається джерела отримання сільською радою названої інформації. Так, будь-яких актів обстеження умов проживання за місцем реєстрації ОСОБА_2 не складалося та до відповіді не додано, в погосподарських книгах сільської ради така інформація відсутня. Крім того з даної відповіді вбачається, що ОСОБА_19 не проживала за місцем реєстрації, в той час як стороною в справі є ОСОБА_2 , отже зазначена відповідь не стосується позивачки ОСОБА_2 .

За нормами ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З урахуванням зазначеного вище, доводи відповідача ОСОБА_5 та його представника ОСОБА_8 про те, що позивачка ОСОБА_2 в силу закону спадщину не прийняла, оскільки не проживала разом із спадкодавицею на час відкриття спадщини, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки документально не підтверджені належними доказами.

Так, документальних доказів, що позивачка ОСОБА_2 на час відкриття спадщини після смерті матері проживала не з нею, а за іншою адресою, чи наявності рішень судів про встановлення факту проживання ОСОБА_2 за іншою адресою, або про визнання її такою що втратила право на проживання за адресою матері, з встановленням тривалого часу не проживання без поважних причин та відсутністю її речей в будинку за місцем реєстрації, з урахуванням позиції Верховного Суду, сформульованої в постановах №937/10434/19 від 19.05.2021 (провадження №61-3620св21), №464/566/19 від 29.09.2021 (провадження №61-1688св21) стороною відповідача суду не надано.

Відповідно до пункту 211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженої наказом міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5, у редакції, чинній на час відкриття спадщини, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Таким чином, враховуючи, що реєстраційні записи у паспорті спадкоємиці ОСОБА_2 та в будинковій книзі свідчать про те, що остання постійно проживала разом зі спадкодавицею ОСОБА_11 на час відкриття спадщини, а стороною відповідачів цю обставину документально не спростовано належними і допустимими доказами, суд приходить до висновку, що позивачка ОСОБА_2 у відповідності до приписів ч.3 ст.1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину. Разом з цим суд наголошує, що враховуючи вищенаведені висновки суду, позивачка ОСОБА_2 протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України не заявляла про відмову від спадщини.

Судом встановлено, що 08.06.2021 позивачка ОСОБА_2 у відповідності до ч.1 ст.1297 ЦК України звернулася до приватного нотаріуса Заставнівського районного нотаріального округу Малітовської Т.М. про видачу їй свідоцтва про право на спадщину (т.1 а.с.191 звор. бік), проте постановою нотаріуса від 08.06.2021 позивачці відмовлено у вчинені цієї нотаріальної дії (т.1 а.с.193 звор. бік).

При цьому, приватним нотаріусом Заставнівського районного нотаріального округу Малітовською Т.М. 15.11.2016 та 27.11.2016 видано відповідачу ОСОБА_5 свідоцтва про право на спадщину після смерті матері ОСОБА_11 на спадкове майно в цілому (т.1 а.с.167 звор.бік, а.с. 172 звор.бік, а.с.175, а.с.177 звор. бік, а.с.186 звор. бік).

Відповідно до ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Іншими підставами згідно з роз`ясненнями у п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України), а лише обмежує його право на розпорядження нею.

Отже судом встановлено, що позивачка ОСОБА_19 як спадкоємиця, що прийняла спадщину, у складі якої є нерухоме майно, але не отримала свідоцтва про право на спадщину, не має можливості розпоряджатися таким майном, оскільки у неї немає правовстановлюючого документа на спадкування нерухомого майна.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України).

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Статтею 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 ЦК України).

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України).

Відповідно до ст.1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті не розподілив спадщину між ними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі.

Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

За приписами ч.2 ст.1297 ЦК України, якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них з визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.

У спірних правовідносинах судом встановлено, що після смерті ОСОБА_11 , котра за життя не розпорядилася своїм майном, залишилося вісім дітей, які мали право у першу чергу на спадкування за законом. Отже частка кожного із них є рівною та складає 1/8.

За таких обставин, оформлення права власності на спірне спадкове майно в цілому на ім`я відповідача ОСОБА_5 є порушенням прав позивачки ОСОБА_2 на спадкування належної їй частки у спадковому майні.

Згідно ч.1 ст.1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотарусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1274 ч.2 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.1275 ЦК України якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за законом з тієї черги, яка має право на спадкування, частка у спадщині, яку він мав право прийняти переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги і розподіляється між ними порівну. Положення цієї статті не застосовуються, якщо спадкоємець відмовився від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця.

Визначаючи розмір частки позивачки ОСОБА_2 у спадковому майні, суд приймає до уваги, наступні обставини.

Із матеріалів спадкової справи №142/2016 вбачається, що спадкоємці ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 відмовилися від спадщини на користь брата ОСОБА_5 , свої заяви - відмови від спадщини не оспорювали (вони не були предметом даного спору). Таким чином частка ОСОБА_5 в спадковому майні мала би становити 5/8 (1/8+4/8=5/8).

Спадкоємці ОСОБА_1 та ОСОБА_4 із заявами про відмову від спадщини у відповідності до ч.1 ст.1273 ЦК України до нотаріуса не зверталися, отже вважаються такими що спадщину не прийняли згідно ч.1 ст.1272 ЦК України.

Відповідно частка ОСОБА_5 у спадковому майні становить 6/8 (3/4) (5/8+1/8=6/8), а частка ОСОБА_2 становить 2/8 (1/4) (1/8+1/8=2/8).

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про наявність у позивачки ОСОБА_2 права на 2/8 (1/4) частку спірного майна в порядку спадкування за законом після смерті матері, яке порушене видачею свідоцтва про право на спадщину в цілому ОСОБА_5 .

За приписами ч. ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Предметом даного спору (об`єктом спірного правовідношення) є нерухоме спадкове майно, що залишилося після смерті матері сторін, щодо якого позивачка ОСОБА_2 розпорядилася, звертаючись до суду з позовними вимогами про визнання недійсними оспорюваних свідоцтв про право на спадщину на ім`я відповідача ОСОБА_5 та визнання за нею права власності на 1/7 частку спадкового майна.

За таких обставин, дотримуючись принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд не може вийти за межі заявлених позовних вимог та вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання недійсними оспорюваних свідоцтв, а саме: визнати недійсними в частині 1/7 частки спадкового майна (в межах позовних вимог) свідоцтва про право на спадщину за законом, видані 15.11.2016 та 27.11.2016 приватним нотаріусом Заставнівського районного нотаріального округу Малітовською Т.М. на ім`я ОСОБА_5 .

Щодо позовних вимог ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/7 частку в спадковому майні в порядку спадкування за законом.

Позивачка ОСОБА_2 з метою захисту порушеного права звернулася до суду у відповідності до ст. 392 ЦК України з позовними вимогами про визнання за нею права власності на 1/7 частку в спадковому майні в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_11 , оскільки це її право не визнається та оспорюється відповідачами ОСОБА_5 та ОСОБА_7 .

Пленум Верховного Суду України в п.23 постанови №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що свідоцтва про право на спадщину видаються за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права власності на спадщину судовому розгляду не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Приймаючи до уваги, що позивачка ОСОБА_2 після смерті матері спадщину прийняла, проте нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, інший спадкоємець першої черги за законом, який також спадщину прийняв ОСОБА_5 є належним відповідачем, суд вважає, що порушення вимог закону, яким було позбавлено позивачку права власності на частку у належному їй спадковому майні підлягає судовому захисту.

Відповідно ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема iз правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо iнше прямо не випливає iз закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно п.26 постанови №7 від 30.05.2008 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» при поділі спадщини між спадкоємцями необхідно враховувати правило частини першої статті 1278 ЦК України про те, що коли спадкоємець у заповіті сам не розподілив спадщину між спадкоємцями, частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними. При розподілі такої спадщини необхідно застосовувати норми, що регулюють відповідні правовідносини спільної часткової власності.

Враховуючи, що судом визнано недійсними в частині 1/7 частки спадкового майна свідоцтва про право на спадщину за законом, видані приватним нотаріусом Заставнівського районного нотаріального округу Малітовською Т.М. на ім`я ОСОБА_5 , то з метою реалізації позивачкою своїх законних спадкових прав на належну їй частку у спадковому майні, суд вважає, що слід задовольнити її позовні вимоги та визнати за ОСОБА_2 право власності (в межах заявлених позовних вимог) на: 1/7 частину житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 ; 1/7 частину земельної ділянки кадастровий номер :02:003:0076, площею 0,0825 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою

АДРЕСА_1 ; 1/7 частину земельної ділянки кадастровий номер :01:005:0021, площею 1,4075 га, 1/7 частину земельної ділянки кадастровий номер :01:008:0020, площею 2,3852 га, 1/7 частину земельної ділянки кадастровий номер :01:008:0019, площею 2,0543 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані на території Товтрівської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області.

Щодо позовних вимог про витребування у ОСОБА_7 майна у вигляді житлового будинку та земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Захист права власності гарантовано Першим протоколом до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до статті 1 якого передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Стаття 41 Конституції України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У статті 321 ЦК України закріплено конституційний принцип непорушності права власності. За частинами першою та другою цієї статті ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Зміст права власності полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Згідно з вимогами статті 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не суперечать закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно на підставі свідоцтв про право на спадщину №1625, 1707 за ОСОБА_5 17.11.2016 та 27.11.2016 зареєстровано право власності на житловий будинок та земельну ділянку кадастровий номер :02:003:0076, площею 0,0825 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовані за адресою АДРЕСА_1 (т.1 а.с.47).

Право власності ОСОБА_2 на 1/7 частину житлового будинку, а також на 1/7 частину земельної ділянки кадастровий номер :02:003:0076, площею 0,0825 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованих за адресою АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті матері визнано даним рішенням суду.

Разом з цим судом встановлено, що ОСОБА_5 07.05.2021 згідно договорів дарування №671, №672, посвідчених приватним нотаріусом Малітовською М.М. відчужив своєму брату ОСОБА_7 житловий будинок та земельну ділянку кадастровий номер :02:003:0076, площею 0,0825 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою АДРЕСА_1 . На підставі зазначених договорів дарування за ОСОБА_7 зареєстровано право власності на дане нерухоме майно, що підтверджується інформацією з Державного

реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно ( т.1 а.с.58-60)

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах.

Ефективним способом захисту права неволодіючого власника майна до володіючого, на його думку, невласника є звернення з віндикаційним позовом, тобто з позовом про витребування майна (пункт 6.43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19)).

Належні позивачці по 1/7 частки нерухомого майна, а саме житлового будинку та земельної ділянки, є майном, яке може бути витребувано від особи, яка заволоділа ним.

Стаття 388 ЦК України містить сукупність підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно).

Такі висновки Велика Палата Верховного Суду зробила в постанові від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (провадження № 12-35гс21).

Так, відповідно до ч.3 ст. 388 ЦК України, якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

За вимогами статті 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі.

Ураховуючи специфіку речей в обороті, володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації права власності на це майно у встановленому законом порядку (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18; пункт 90)).

Цей фактичний стан володіння слід відрізняти від права володіння, яке належить власникові (частина перша статті 317 ЦК України) незалежно від того, є він фактичним володільцем майна, чи ні. Тому власник не втрачає право володіння нерухомим майном у зв`язку з державною реєстрацією права власності за іншою особою, якщо остання не набула права власності. Натомість ця особа внаслідок реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає фактичним володільцем останнього, але не набуває право володіння, допоки право власності зберігається за попереднім володільцем. Отже, володіння нерухомим майном, яке посвідчує державна реєстрація права власності, може бути правомірним або неправомірним (законним або незаконним). Тоді як право володіння, якщо воно існує, неправомірним (незаконним) бути не може (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21; пункти 65-67); від 18 січня 2023 року у справі № 488/2807/17 (провадження № 14-91цс20; пункт 92)).

Пунктом 1 частини першої статті 2 Закону № 1952-IV установлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме

майно.

Реєстрація права власності на нерухоме майно є лише офіційним визнанням права власності з боку держави. Сама державна реєстрація права власності за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності, але створює спростовувану презумпцію права власності такої особи (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17 (провадження № 12-234гс18).

З визнанням того, що державною реєстрацією права власності на нерухоме майно підтверджується володіння цим майном, у судову практику увійшла концепція «книжного володіння».

Власник за певних умов має право витребувати своє майно від набувача (стаття 388 ЦК України).

У постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18) Велика Палата Верховного Суду виснувала, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю).

Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону № 1952-IV). Рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване в цьому реєстрі за відповідачем.

Відповідно до статті 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Такий висновок узгоджується з постановою Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі № 6-1203цс15, у якій витребувано від відповідача на користь позивачів 54/100 частки квартири без з`ясування, чи є це майно індивідуально визначеним або виділеним в натурі.

Виділ частки з майна, що є у спільній частковій власності, передбачено у статті 364, а поділ майна, що є у спільній частковій власності, урегульовано у статті 367 ЦК України.

Зазначена правова позиція міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2023 у справі №362/2707/19 (провадження №14-21цс22), в якій з урахуванням наведеного ВП ВСУ відступила від висновку ВС, викладеного в інших постановах про те, що витребувати можна лише індивідуально визначене майно або майно, яке виділено в натурі

Вказане уможливлюється після витребування 1/7 частки спірного нерухомого майна від відповідача ОСОБА_7 на користь позивачки.

Оскільки в справі, що розглядається, заявлено позовні вимоги про витребування спірного будинку та земельної ділянки в цілому, то з урахуванням вищенаведеного суд приходить до висновку про їх часткове задоволення, оскільки позивачку ОСОБА_2 з порушенням вимог закону було позбавлено права власності на 1/7 частку належного їй на підставі даного рішення суду спадкового нерухомого майна.

За таких обставин суд вважає за необхідне витребувати на користь ОСОБА_2 із володіння ОСОБА_7 1/7 частку житлового будинку з господарськими спорудами та 1/7 частку земельної ділянки кадастровий номер :02:003:0076, площею 0,0825 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовані за адресою АДРЕСА_1 .

Наслідком задоволення позову буде внесення записів про державну реєстрацію за позивачкою права власності на 1/7 частку спірного будинку та 1/7 частку земельної ділянки, а за відповідачем ОСОБА_7 права власності на 6/7 часток цього нерухомого майна.

Щодо позовної вимоги про скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно реєстрації права власності, вчиненої на ім`я ОСОБА_7 на житловий будинок та земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку.

Оскільки рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно по реєстрації за позивачкою права власності на визначену (належну їй) частку нерухомого майна, зареєстрованого в цьому реєстрі за відповідачем, то обраний позивачкою спосіб захисту порушеного права у вигляді скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстрації права власності за реєстраційним номером 15 ОСОБА_7 є передчасним та неефективним. Тому ці позовні вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.ст. 202, 203, 205, 207, 215-217, 316, 317, 319, 321, 328, 361, 388, 392, 1216, 1217, 1220, 1223, 1261, 1268, 1270, 1272-1274, 1297 ЦК України, керуючись ст.ст. 3,12,13,77,78, 81, 82, 254, 263, 264, 265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Визнати недійсною заяву ОСОБА_1 від 06.10.2016, якою вона відмовилася від прийняття спадкового майна після померлої матері ОСОБА_11 на користь її сина ОСОБА_5 та отримання свідоцтва про право на спадщину, складену секретарем виконавчого комітету Товтрівської сільської ради Заставнівського р-ну Чернівецької обл. Білоус С.С.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_7 - відмовити.

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 - відмовити.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Визнати недійсною заяву ОСОБА_2 від 29.08.2016, якою вона відмовилася від прийняття спадкового майна після померлої матері ОСОБА_11 на користь її сина ОСОБА_5 та на отримання свідоцтва про право на спадщину, складену секретарем виконавчого комітету Товтрівської сільської ради Заставнівського р-ну Чернівецької обл. Білоус С.С.

Визнати недійсним в частині 1/7 частки спадкового майна свідоцтво про право на спадщину, зареєстроване в реєстрі за № 1625, видане 15.11.2016 приватним нотаріусом Заставнівського районного нотаріального округу Малітовською Т.М. на ім`я ОСОБА_5 на житловий будинок літ.А, загальною площею 32,4кв.м., житловою площею 14,20 кв.м.; вбиральню літ.Е; огорожу №1-2 за адресою АДРЕСА_1 .

Визнати недійсним в частині 1/7 частки спадкового майна свідоцтво про право на спадщину, зареєстроване в реєстрі за № 1707, видане 27.11.2016 приватним нотаріусом Заставнівського районного нотаріального округу Малітовською Т.М. на ім`я ОСОБА_5 на земельну ділянку кадастровий номер :02:003:0076, площею 0,0825 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою АДРЕСА_1 .

Визнати недійсним частині 1/7 частки спадкового майна свідоцтво про право на спадщину, зареєстроване в реєстрі за №1633, видане 15.11.2016 приватним нотаріусом Заставнівського районного нотаріального округу Малітовською Т.М. на ім`я ОСОБА_5 на земельну ділянку кадастровий номер :01:005:0021, площею 1,4075 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Товтрівської сільської ради Заставнівського р-ну Чернівецької обл.

Визнати недійсним в частині 1/7 частки спадкового майна свідоцтво про право на спадщину, зареєстроване в реєстрі за №1629, видане 15.11.2016р. приватним нотаріусом Заставнівського районного нотаріального округу Малітовською Т.М. на ім`я ОСОБА_5 на земельну ділянку кадастровий номер :01:008:0020, площею 2,3852 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Товтрівської сільської ради Заставнівського р-ну Чернівецької обл.

Визнати недійсним в частині 1/7 частки спадкового майна свідоцтво про право на спадщину, зареєстроване в реєстрі за №1631, видане 15.11.2016р. приватним нотаріусом Заставнівського районного нотаріального округу Малітовською Т.М. ім`я ОСОБА_5 на земельну ділянку кадастровий номер :01:008:0019, площею 2,0543 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Товтрівської сільської ради Заставнівського р-ну Чернівецької обл.

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( НОМЕР_1 ) в порядку спадкування за законом право власності на спадкове майно після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_11 , а саме на:

- 1/7 частину житлового будинку літ.А, загальною площею 32,4кв.м., житловою площею 14,20кв.м.; 1/7 частину вбиральні літ.Е; 1/7 частину огорожі №1-2 за адресою АДРЕСА_1 ;

- 1/7 частину земельної ділянки кадастровий номер :02:003:0076, площею 0,0825 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою АДРЕСА_1 ;

- 1/7 частину земельної ділянки кадастровий номер :01:005:0021, площею 1,4075 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Товтрівської сільської ради Заставнівського р-ну Чернівецької обл.;

- 1/7 частину земельної ділянки кадастровий номер :01:008:0020, площею 2,3852 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Товтрівської сільської ради Заставнівського р-ну Чернівецької обл.;

- 1/7 частину земельної ділянки кадастровий номер :01:008:0019, площею 2,0543 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на

території Товтрівської сільської ради Заставнівського р-ну Чернівецької обл.

Витребувати на користь ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 (ІПН НОМЕР_2 ) із володіння ОСОБА_7 1/7 частку житлового будинку літ.А, загальною площею 32,4кв.м., житловою площею 14,20 кв.м.; вбиральні літ.Е; огорожі №1-2 за адресою АДРЕСА_1 та 1/7 частку земельної ділянки кадастровий номер :02:003:0076, площею 0,0825га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою АДРЕСА_1 .

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , ОСОБА_7 - відмовити.

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Для вирішення питання про розподіл судових витрат призначити судове засідання на 16:00 год. 30.10.2023.

Встановити представниці позивачок строк для подання доказів, понесених позивачками витрат у зв`язку з розглядом справи до 25.10.2023. Роз`яснити, що у разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку заява про розподіл судових витрат буде залишена без розгляду.

Повний текст рішення складено 06.11.2023.

Суддя О.Пухарєва