Справа № 203/6537/23
Провадження № 2-з/0203/80/2023
УХВАЛА

06.11.2023 року суддя Кіровського районного суду м. Дніпропетровська Єдаменко С.В., ознайомившись із заявою Дніпровської міської ради про забезпечення позову,

встановив:

До Кіровського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення об`єкту нерухомого майна, припинення права власності та скасування державної реєстрації права власності.

Одночасно з позовною заявою до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська надійшла заява Дніпровської міської ради про забезпечення позовних вимог, в якій позивач зазначив, що ним подано позовну заяву про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення об`єкту нерухомого майна, припинення права власності та скасування державної реєстрації права власності. Як зазначив позивач, предметом даного позову є земельна ділянка, розташована за адресою: АДРЕСА_1 . На зазначеній земельній ділянці самочинно побудоване нерухоме майно, а саме торгівельно-розважальний комплекс літ. А-1, загальною площею 114,2 кв.м., який зареєстрований на праві приватної власності за ОСОБА_1 . Однак, будівельні роботи були здійснені ОСОБА_1 без отримання земельної ділянки під будівництво, без дозвільних документів для здійснення будівельних робіт та без введення в експлуатацію нерухомого майна. Крім того, право приватної власності на зазначений об`єкт протиправно зареєстрований у Державному реєстрі прав власності на підставі неіснуючих документів декларації про готовність об`єкта до експлуатації. Земельна ділянка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належить територіальній громаді міста Дніпра, в особі Дніпровської міської ради, та станом на дату подачі заяви у користуванні будь-яких фізичних та/або юридичних осіб не перебуває. Наявність самочинних споруд по АДРЕСА_1 створює перешкоди Дніпровській міській раді у реалізації права володіння, користування та розпорядження нерухомим майном - земельною ділянкою. Тому Дніпровська міська рада звернулась до суду з позовом за захистом законних прав власника землі. Спір у справі між Дніпровською міською радою та відповідачем виник з приводу незаконного заволодіння земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом спорудження на ній самочинно побудованої будівлі, подальше розпорядження якої було здійснено ОСОБА_1 неправомірним способом. Відчуження самочинно побудованої будівлі може в подальшому покласти на позивача тягар повернення земельної ділянки від третіх осіб, що спричинить додаткові витрати для відновлення порушених прав. Заборона вчиняти дії відносно вказаного нерухомого майна на час вирішення справи забезпечить його гарантоване збереження у відповідача до набрання законної сили судовим рішенням. У зв`язку з тим, що перебування спірного майна у власності відповідача на час розгляду вказаного позову через його незаконне володіння, забезпечення даного позову є необхідним.

Дослідивши заяву про забезпечення позову та додані до неї матеріали, суд приходить о висновку, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.4 ст.55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Це положення також закріплено у ст.ст.7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, які згідно ст.9 Конституції України, є складовою національного законодавства.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як роз`яснено в п.п.1, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року № 9, забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

За змістом ст.150 ЦПК України, заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб, учасників процесу.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується, серед іншого, шляхом заборони іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Згідно ч.3 ст.150 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

З огляду на викладене, враховуючи, що між сторонами виник спір щодо нерухомого майна, а також існування факту його відчуження, з урахуванням позовних вимог про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення самочинно побудованого нерухомого майна, припинення права власності та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, а також беручи до уваги те, що невжиття заходів забезпечення позову у справі, може призвести до утруднення виконання рішення суду, суд вважає, що заходи забезпечення позову, у вигляді заборони державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які дії (в тому числі реєстрацію та перереєстрацію права власності, внесення змін, внесення записів про накладення арештів, заборон на відчуження, записів про іпотеку та інших дій передбачених чинним законодавством), окрім дій по виконанню ухвали суду про забезпечення даного позову по цій справі, щодо спірного нерухомого майна, які просить вжити позивач, є співмірними із заявленими позовними вимогами, а невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити або навіть унеможливити виконання рішення суду, унеможливити ефективний захист оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких і звернувся до суду.

Таким чином, з огляду на викладене вище, з урахуванням обсягу позовних вимог, а також встановивши відповідність виду забезпечення позову позовним вимогам та їх співмірність, суд доходить висновку, що заява Дніпровської міської ради про забезпечення позову підлягає задоволенню.

Також суд зазначає, що відсутні підстави для застосування зустрічного забезпечення, відповідно до ч.3 ст.154 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.149, 150, 153, 154, 157, 258-261 ЦПК України, суд

ухвалив:

Заяву Дніпровської міської ради про забезпечення позову - задовольнити.

Заборонити державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які дії (в тому числі реєстрацію та перереєстрацію права власності, внесення змін, внесення записів про накладення арештів, заборон на відчуження, записів про іпотеку інші дії передбачені чинним законодавством), окрім дій по виконанню ухвали суду про забезпечення даного позову по цій справі, щодо нерухомого майна, а саме щодо торгівельно-розважального комплексу літ. А-1, загальною площею 114,2 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01.

Ухвала підлягає негайному виконанню в порядку, передбаченому для виконання судових рішень.

Строк пред`явлення ухвали до виконання три роки до 06 листопада 2026 року.

Зустрічне забезпечення не застосовувати.

Копію ухвали для виконання направити сторонам, державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

Ухвала набуває законної сили в порядку, визначеному ст.261 ЦПК України, та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її підписання. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суддя С.В. Єдаменко