КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/5025/2023
Справа № 756/5850/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

01 листопада 2023 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Мороз Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Оболонського районного суду м. Києва, ухвалене у складі судді Майбоженко А.М в м. Київ 02 листопада 2021 року у справі за позовом Державної іпотечної установи до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

У квітні 2021 року позивач Державна іпотечна установа звернувся до суду із даним позовом, просив стягнути з відповідачів солідарно на користь Державної іпотечної установи заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії № 122-07-Ил/09 від 10 серпня 2007 року в сумі 2 078 470,25 грн., в тому числі суму основного боргу 1 112 406,77 грн., прострочені відсотки за користування кредитом 966 063,48 грн., покласти на відповідачів судові витрати.

Заявлені вимоги мотивував тим, що 10 серпня 2007 року банком «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3 укладено договір про відкриття кредитної лінії № 122-07-Ил/09, за умовами якого кредитором було відкрито позичальнику невідновлювальну кредитну лінію на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності в розмірі 110000 доларів США з оплатою по процентній ставці 16 % зі строком погашення до 08 серпня 2022 року. Видача кредитних ресурсів мала проводитися на підставі заяв позичальника за погодженням з банком. Відповідно до п 3.1 кредитного договору ОСОБА_3 було видано кредит в сумі 110000 доларів США трьома траншами. Відповідно до п. 5.1 кредитного договору забезпеченням виконання зобов`язання за цим договором є застава нерухомості (іпотека) квартири за адресою АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_4 . Між банком «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_4 було укладено іпотечний договір від 10 серпня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І.С. Додатковим забезпеченням зобов`язань за цим договором є порука ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , оформлена договорами від 10 серпня 2007 року.

Згідно договору відступлення права вимоги № 17/4-В від 11 лютого 2015 року, укладеного Державною іпотечною установою з АТ «Фінанси та Кредит», право вимоги за кредитним договором, договором іпотеки і договорами поруки було відступлено на користь позивача.

В зв`язку з невиконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором станом на 21 січня 2021 року заборгованість за договором № 122-07-Ил/09 від 10 серпня 2007 року становила 2 078 470,25 грн. На підставі п. 3.4 договору про дострокове повернення кредиту Державна іпотечна установа направила 26 березня 2021 року на адреси боржника та поручителів вимоги про дострокове повернення кредиту, однак станом на момент звернення до суду вимога задоволена не була.

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 02 листопада 2021 року позов задоволено, стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість в розмірі 1 112 406,77 грн. основного боргу, 966 063,48 грн. прострочених відсотків за користування кредитом, а також судові витрати 31177,05 грн.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 06 грудня 2022 року заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Відповідачем ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність рішення, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, заявник просив скасувати рішення Оболонського районного суду м. Києва від 02 листопада 2021 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, наводив детальну хронологію надходження позову до суду і розгляду справи судом.

Посилався на те, що судова повістка, направлена ОСОБА_1 на 15 червня 2021 року, повернута до суду за закінченням терміну зберігання, внаслідок чого ОСОБА_1 була позбавлена можливості прибути до суду та взяти участь в судовому засіданні, призначеному на вказану дату.

Вказував на відсутність у справі належним чином підтверджених повноважень представника Державної іпотечної установи адвоката Вичівської О.Ю.

Вказував, що зобов`язання кредитора за договором про відкриття кредитної лінії щодо видачі ОСОБА_3 кредиту в сумі 110000 доларів США належним чином не виконано, фактично видано кредит в розмірі 109999,46 доларів США, що є меншим за розмір грошових коштів в іноземній валюті, встановлених умовами кредитного договору, тому притягнення судом першої інстанції відповідачів до цивільно-правової відповідальності за порушення зобов`язань за кредитним договором з боку позичальника було принаймні передчасним.

Зазначив, що відповідно до змісту позовної заяви, зобов`язання позичальника за кредитним договором виражені в іноземній валюті - доларах США, за умовами договору про відступлення права вимоги від 11 лютого 2015 року, право вимоги за кредитним договором та забезпечувальними договорами відступлене за 50974,99 доларів США, що еквівалентно 1112406,77 грн. Проте відповідно до листа від 23 листопада 2015 року АТ «Банк «Фінанси та Кредит» на адресу Державної іпотечної установи заборгованість ОСОБА_3 визначена як у доларах США, так і у гривнях, при цьому в додатку до зазначеного листа банк надав Установі відомості, що заздалегідь не відповідали дійсності, а саме про те, що розмір кредитних коштів в іноземній валюті становить 110000 доларів США, хоча фактично видано 109999,46 доларів США. В заяві від 12 вересня 2022 року представником відповідача було звернуто увагу суду першої інстанції, що самостійне та на власний розсуд визначення заборгованості за кредитним договором в українських гривнях є заздалегідь незаконним.

Наголошував, що відповідно до письмової вимоги Установи від 29 січня 2021 року на адресу ОСОБА_3 розмір заборгованості останньої за кредитним договором, всупереч умовам кредитного договору, визначений у гривнях, що мало місце також й у письмовій вимозі Установи від 29 січня 2021 року на адресу поручителів та в подальшому покладено Установою в обґрунтування позовних вимог з доданим розрахунком заборгованості. Судом першої інстанції заборгованість за кредитним договором стягнуто з відповідачів солідарно також у гривнях, відповідно до незаконного розрахунку Установи, не взявши до уваги правові висновки, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 761/12665/14-ц, від 16 січня 2019 року в справі № 373/2054/16-ц, № 464/3790/16-ц.

Зазначив, що обґрунтовуючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції послався на ст. 526, 610, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст. 9 - 14, 19, 23, 27, 133, 141, 280, 281 ЦПК України, разом із тим, оскаржуване рішення не відповідає ст. 263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості судового рішення.

Від позивача Державної іпотечної установи надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Посилався на те, що судова повістка, на яку посилається відповідач, повернута до суду з причиною «адресат відсутній за вказаною адресою», при цьому представник апелянта не спростовує того факту, що поштове відправлення було направлено за дійсною адресою апелянта, відтак, відповідач вважається повідомленою про місце, дату і час розгляду справи.

Щодо підтвердження повноважень представника позивача, вказував, що норми Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не передбачають, що в довіреності, виданої на ім`я адвоката, має обов`язково зазначатися про те, що такий представник є саме адвокатом, не містить таких вимог і ЦПК України. ОСОБА_5 є адвокатом, що підтверджується відповідним свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю, і вказана обставина перевірена судом першої інстанції, таким чином, твердження представника відповідача про відсутність у ОСОБА_5 повноважень, є безпідставними.

Щодо доводів представника відповідача про незаконність стягнення заборгованості в гривнях, вказував, що незалежно від визначеної сторонами валюти боргу у зобов`язанні, валютою платежу є гривня у разі відсутності у сторін відповідної ліцензії НБУ, і вказаний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 25 липня 2018 року в справі № 308/3824/16-ц. Враховуючи відсутність у позивача генеральної чи індивідуальних ліцензій НБУ на здійснення валютних операцій, Державна іпотечна установа здійснила розрахунок заборгованості за договором в національній валюті - гривні. При цьому в оскаржуваному рішенні взагалі відсутні будь-які посилання на гривневий еквівалент заборгованості, оскільки ціна позову з самого початку визначалася в гривні.

Враховуючи, що апеляційну скаргу подано лише одним відповідачем ОСОБА_1 , судове рішення переглядається лише в частині вимог до даного відповідача.

В судове засідання 01 листопада 2023 року з`явилися відповідач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, а також представник позивача Державної іпотечної установи Подольна О.М., яка просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлені шляхом направлення судових повісток-повідомлень, а також розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд визнав за можливе розглянути справу у відсутності належним чином повідомлених учасників справи, та з урахуванням необхідності розгляду справи, апеляційне провадження в якій відкрите 27 січня 2023 року, в передбачені законом строки.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в частині, що переглядається, вказаним вимогам закону не відповідає.

Судом встановлено, що 10 серпня 2007 року ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3 уклали договір на відкриття кредитної лінії № 122-07-Ил/09 (а. с. 8 т. 1), за умовами якого банк відкриває позичальнику невідновлювальну кредитну лінію на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності в розмірі 110000 доларів США з оплатою по процентній ставці 14,5 % річних. Згідно п. 3.1 договору видача кредитних ресурсів у рамках невідновлювальної кредитної лінії проводиться на підставі письмових заяв позичальника за погодженням з банком. Видача першого траншу здійснюється безготівковим перерахуванням на рахунок ВАТ «Кредитпромбанк» в сумі заборгованості позичальника за кредитним договором № 49.4/83/05-Zklv від 27 липня 2005 року. Видача наступних траншів здійснюється за умови надання позичальником документів, що підтверджують погашення заборгованості в ВАТ «Кредитпромбанк» за кредитним договором № 49.4/83/05-Zklv від 27 липня 2005 року і зняття заборони відчуження з об`єкту забезпечення, виведення з реєстру іпотек, припинення дії іпотечного договору з ВАТ «Кредитпромбанк». За надання кредитних ресурсів позичальник сплачує комісію 0,2 % від кожної суми траншу. Згідно п. 3.2 позичальник зобов`язується повернути кредитні ресурси, отримані за цим договором, до 08 серпня 2022 року. Позичальник зобов`язується, починаючи з вересня 2007 року, в строк з 1 по 10 число кожного місяця здійснювати погашення заборгованості згідно додатку № 1, при цьому банк не поновлює видачу кредитних ресурсів в рамках даних погашень. Згідно п. 3.4 договору банк має право вимагати дострокового повернення кредитних ресурсів, сплати нарахованих процентів по них, неустойки відповідно до умов договору, у випадку несвоєчасного або не в повному обсязі здійснення зарахування грошових коштів на погашення заборгованості за кредитом або процентами відповідно до п. 3.2, 4.3, 4.4. У випадку вимоги банку про дострокове повернення кредитних ресурсів та сплату процентів позичальник зобов`язаний зробити повне погашення заборгованості за цим договором, тобто повернути отримані кредитні ресурси та сплатити всі проценти протягом 10 банківських днів з моменту отримання вимоги банку.

Додатком № 1 до договору № 122-07-Ил/09 від 10 серпня 2007 року є графік погашення кредиту та сплати процентів, згідно якого сума погашення кредиту становить 612 доларів США з 01 по 10 число включно кожного місяця, починаючи з 01 вересня 2007 року по 08 серпня 2022 року (а. с. 12 т. 1).

30 травня 2008 року ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3 уклали додаткову угоду № 1 до кредитного договору, за умовами якої п. 2.1 викладено в новій редакції, а саме оплату по процентній ставці встановлено в розмірі 16 % річних (а. с. 13 т. 1).

10 серпня 2007 року ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» уклав договори поруки: № 122-07-П1/09 з ОСОБА_4 та № 122-07-П2/09 з ОСОБА_1 , за умовами яких поручителі зобов`язуються перед кредитором відповідати в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язань за кредитним договором № 122-07-Ил/09 від 10 серпня 2007 року, укладеним між кредитором та боржником, відповідно до якого боржникові надано кредит у розмірі 110000 доларів США з оплатою по процентній ставці 14,5 % річних. У випадку невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором боржник та поручителі відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Згідно п. 5 договорів поруки, порука припиняється із припиненням зобов`язання, що забезпечується нею. Порука також припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов`язання за кредитним договором не заявив вимоги до поручителя. Порука припиняється з інших підстав, передбачених чинним законодавством.

30 травня 2008 року ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» уклав додаткові угоди до договорів поруки з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , за умовами яких оплату по процентній ставці встановлено в розмірі 16 % річних (а. с. 14 - 21 т. 1).

На а. с. 30 - 31 т. 1 наявні заяви ОСОБА_3 від 10 серпня 2007 року на адресу ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про видачу кредиту в розмірі 100000 доларів США на 180 місяців, та про видачу траншу в розмірі 44200,46 доларів США на 180 місяців згідно договору про відкриття невідновлюваної кредитної лінії № 122-07-Ил/09 від 10 серпня 2007 року.

На а. с. 47 - 48 т. 1 знаходиться заява ОСОБА_3 на адресу ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» від 14 серпня 2007 року про видачу траншу в розмірі 15000 доларів США на 180 місяців згідно договору про відкриття невідновлюваної кредитної лінії № 122-07-Ил/09 від 10 серпня 2007 року, а також копія заяви про переказ готівки, згідно якої ОСОБА_3 отримано 15000 доларів США згідно кредитного договору № 122-07-Ил/09 від 10 серпня 2007 року.

На а. с. 49 - 50 т. 1 знаходиться заява ОСОБА_3 на адресу ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» від 17 серпня 2007 року про видачу траншу в розмірі 50799 доларів США на 180 місяців згідно договору про відкриття невідновлюваної кредитної лінії № 122-07-Ил/09 від 10 серпня 2007 року, а також копія заяви про переказ готівки, згідно якої ОСОБА_3 отримано 50799 доларів США згідно кредитного договору № 122-07-Ил/09 від 10 серпня 2007 року.

11 лютого 2015 року Державною іпотечною установою та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено договір відступлення права вимоги № 17/4-В, за умовами якого первісний кредитор відступає, а новий кредитор набуває всі права вимоги за договорами (кредитними, іпотеки, поруки тощо), вказаними у додатках до цього договору (а. с. 57 - 60 т. 1).

Згідно додатку № 1 до договору відступлення прав вимоги № 17/4-В, було відступлено право вимоги за кредитним договором № 122-07-Ил/09 від 10 серпня 2007 року та договорами поруки № 122-07-П1/09 та № 122-07-П2/09 (а. с. 62 т. 1).

21 жовтня 2015 року Державною іпотечною установою направлено на адресу ОСОБА_3 повідомлення від 15 жовтня 2015 року про відступлення прав вимоги згідно договору від 17 вересня 2015 року № 612 (а. с. 69 - 73 т. 1).

Листом від 23 листопада 2015 року АТ «Банк «Фінанси та Кредит» направило на адресу Державної іпотечної установи перелік кредитів, за яким здійснювались погашення в період з 18 вересня 2015 року по 20 листопада 2015 року, та надано довідку про залишки заборгованості по іпотечним кредитам. Згідно відомостей, наведених в даному переліку, розмір заборгованості боржника за кредитним договором - 110000 доларів США, залишок основної заборгованості ОСОБА_3 у валюті кредиту станом на 17 вересня 2015 року - 50974,99 доларів США, у гривні - 1 112 406,77 грн. (а. с. 64, 66 т. 1).

28 січня 2021 року Державна іпотечна установа направила на адресу ОСОБА_3 , поручителів ОСОБА_4 , ОСОБА_1 вимогу про дострокове повернення кредитних ресурсів, а саме суму основного боргу 1 112 106,77 грн., прострочені відсотки за користування кредитом (за період з 17 вересня 2015 року по 01 січня 2021 року) в розмірі 966 063,48 грн., заборгованість нараховано станом на 21 січня 2021 року (а. с. 74 - 82 т. 1).

На а. с. 84 т. 1 знаходиться розрахунок заборгованості по відсоткам за користування кредитом за період з 17 вересня 2015 року по 21 січня 2021 року, згідно якого відсотки нараховувалися на суму основного зобов`язання в розмірі 1 112 106,77 грн.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Задовольняючи позов Державної іпотечної установи про стягнення заборгованості та стягуючи з відповідачів солідарно на користь позивача заборгованість за кредитним договором, суд першої інстанції виходив із того, що позичальник ОСОБА_3 належним чином не виконувала свої зобов`язання за кредитним договором перед новим кредитором, внаслідок чого станом на 21 січня 2021 року утворилась заборгованість за кредитом у загальному розмірі 2 078 470,25 грн., яка складається з 1 112 406,77 грн. основного боргу та 966063,48 грн. прострочені відсотки за користування кредитом.

Апеляційний суд не може погодитися з такими висновками, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України (норми матеріального права наведені в редакції, чинній станом на час дії спірних правовідносин) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відтак, норми права, що регулювали інститут поруки на час виникнення спірних правовідносин, не передбачали солідарної відповідальності поручителів між собою за різними договорами поруки, якщо цими договорами не передбачено інше.

Аналогічні висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі № 202/781/14-ц (провадження № 14-356цс19).

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_4 і банк уклали окремі договори поруки. Ці договори не передбачають солідарної відповідальності поручителів між собою, а тому кожен з них несе солідарну з позичальником відповідальність за належне виконання кредитного договору, проте вказані особи не несуть спільної солідарної відповідальності перед банком.

Наведені обставини судом першої інстанції залишені поза увагою та безпідставно покладено солідарний обов`язок з погашення заборгованості за кредитним договором на позичальника та обох поручителів разом.

Крім того, судом першої інстанції не враховано, що порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив призводить до припинення суб`єктивного права кредитора.

За правилами ч. 4 ст. 559 ЦК України (в редакції станом на час укладення договорів поруки), порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові в позові у разі звернення до суду.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки та зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію забезпеченого порукою зобов`язання застосоване у другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

Вказана правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11 (провадження № 14-265цс18), від 19 червня 2019 року у справі № 523/8249/14-ц, від 03 липня 2019 року у справі № 1519/2-3165/11, від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц, від 08 грудня 2021 року в справі № 203/3163/14-ц).

Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Такий позов слід пред`явити протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем).

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами кредитного договору передбачені окремі зобов`язання боржника щодо повернення боргу щомісяця частинами та встановлена самостійна відповідальність боржника за невиконання таких обов`язків, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованості повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то з урахуванням змісту частини четвертої статті 559 цього кодексу зазначені вище правила мають застосовуватися і до поручителя.

Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Якщо банк пред`явить вимоги до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання, то згідно з частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення коштів поза межами цього строку.

Разом із тим, наведені вимоги судом першої інстанції залишені поза увагою і взагалі не надано оцінки умовам кредитного договору щодо повернення боргових сум періодичними платежами, які здійснюються з 1 по 10 число кожного місяця, кінцевий строк погашення - до 08 серпня 2022 року, з даним позовом Державна іпотечна установа звернулася в квітні 2021 року, отже порука ОСОБА_1 щодо періодичних платежів за кредитним договором за період за шість місяців до пред`явлення позову до суду вважається припиненою.

Однак, детальний щомісячний розрахунок заборгованості та його складові (залишок поточної заборгованості, розмір прострочених платежів та періоди утворення простроченої заборгованості) в матеріалах справи відсутній, а в розрахунку заборгованості, складеному Державною іпотечною установою 21 січня 2021 року, вказано лише суму основного боргу в цілому та розмір прострочених відсотків за користування кредитом в цілому, що унеможливлює самостійне визначення судом обсягу відповідальності поручителя в межах шестимісячного строку до пред`явлення позову, і є підставою для відмови в позові в частині вимог до ОСОБА_1 як недоведених та необґрунтованих.

Виходячи із вищевикладеного, висновки суду першої інстанції про солідарне стягнення кредитної заборгованості та судового збору на користь позивача із поручителя ОСОБА_1 є передчасними і помилковими, рішення суду в цій частині ухвалене в результаті неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права, а висновки суду, викладені в рішенні, не відповідають обставинам справи, рішення суду щодо відповідача ОСОБА_1 не може вважатись законним і обґрунтованим та підлягає скасуванню.

Крім того, перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо незаконності рішення, апеляційний суд враховує, що судом першої інстанції стягнуто понесені позивачем судові витрати з відповідачів солідарно, що не відповідає вимогам ч. 1 ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги в частині неналежного виконання банком зобов`язань за кредитним договором щодо надання кредитних коштів і фактичної видачі кредиту в розмірі 109999,46 доларів США замість 110000 доларів США як передбачалося умовами кредитного договору спростовуються доказами та є безпідставними.

Разом із тим, апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані доводи апеляційної скарги, що внаслідок невручення ОСОБА_1 судової повістки, якою вона викликалася в судове засідання на 15 червня 2021 року, вона була позбавлена можливості прибути до суду та взяти участь в зазначеному судовому засіданні.

Як вбачається з конверту, в якому на адресу ОСОБА_1 за адресою проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку ( АДРЕСА_2 ) направлялася судова повістка на вказану дату, на ньому наявна відмітка Укрпошти про причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою», та проставлено штамп поштового відділення 08 червня 2021 року (а. с. 100 т. 1).

Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак, за наведеними нормами процесуального права, ОСОБА_1 вважалася повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Крім того, апеляційний суд відхиляє як неспроможні доводи апеляційної скарги про те, що в довіреності Державної іпотечної установи від 02 березня 2021 року № 1248/15/1, виданій ОСОБА_5 на представлення інтересів позивача в межах даної справи, відсутня інформація про те, чи є представник ОСОБА_5 адвокатом, з огляду на те, що положеннями ст. 244 - 246 ЦК України, 62 ЦПК України, якими регламентується представництво за довіреністю, форма довіреності, довіреність юридичної особи та документи, що підтверджують повноваження представника, не передбачається зазначення в тексті довіреності таких відомостей.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову до ОСОБА_1 ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування в частині позовних вимог до відповідача ОСОБА_1 із прийняттям в цій частині нової постанови про відмову в задоволенні позову із наведених вище підстав.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується відповідачами ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , заяви про перегляд заочного рішення ними не подавалась, а відтак в цій частині рішення не є предметом апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України апеляційний суд здійснює перерозподіл судових витрат та стягує з позивача на користь відповідача ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору, понесені нею за подання апеляційної скарги, в розмірі 46765,60 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 02 листопада 2021 року в частині вимог до відповідача ОСОБА_1 скасувати та прийняти в цій частині нову постанову.

Відмовити Державній іпотечній установі в позові до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В іншій частині заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 02 листопада 2021 року залишити без змін.

Стягнути з Державної іпотечної установи (м. Київ б-р. Л.Українки 34 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 46765,60 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 03 листопада 2023 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.