09 листопада 2023 року Єдиний унікальний № 501/3727/23 Провадження № 2/501/1442/23
ІЛЛІЧІВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

6 листопада 2023 року м. Чорноморськ

Іллічівський міський суд Одеської області

в складі: головуючого Тордія Е.Н. секретаря судового засідання Карпова Ю.А.,

номер справи № 501/3727/23 провадження № 2/501/1442/23

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі Іллічівського міського суду Одеської області позовну заяву: ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю, -

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та відповідача.

13 вересня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до Іллічівського міського суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю.

В обгрунування позовних вимог зазначила, що 25 січня 2011 рок вона уклала договір № 19Т/12 , предметом якого була організація будівництва квартири АДРЕСА_1 . Ціна договору складає 150960.00 грн. Сума договору була сплачена позивачем в повному обсязі у 2012 році.

28 квітня 2017 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб. Зазначає ,що будівництво вищевказаного об`єкту нерухомості біло закінчено 2 грудня 2020 року, таким чином квартира придбана до реєстрації шлюбу і є її особистим майном. Враховуючи викладене просить суд визнати квартиру АДРЕСА_2 її особистою приватною власністю.

В судове засідання позивач не з`явилась надала до суду заяву по розгляд справ за своєю відсутності , позовні вимоги підтримала та прохала їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився надав до суду заяву про розгляд справи за своєю відсутності , проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 не заперечує.

Заяви, клопотання та інші процесуальні дії по справі.

3 жовтня 2023 року після отримання інформації про місце проживання (перебування) відповідача по справі постановлена ухвала про відкриття провадження та розгляд справи за правилами загального провадження , справу призначено в підготовче судове засідання на 17 вересня 2023 року . Відповідачу наданий строк для надання відзиву на пред`явлені вимоги.

В підготовче судове засідання позивач не з`явилась надала до суду заяву по розгляд справ за своєю відсутності , позовні вимоги підтримала та прохала їх задовольнити.

Відповідач в підготовче судове засідання не з`явився надав до суду заяву про розгляд справи за своєю відсутності , проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 не заперечує.

Враховуючи неявку сторін у справі, які про час , дату та місце судового засідання повідомлені належним чином , за приписами ч. 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи , надані докази у їх сукупності вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Фактичні обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

Відповідно до договору № 19Т /12 від 25 січня 2011 року та додаткових угод до договору від 25 січня 2018 року, та 26 грудня 2020 року, укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю «БУДІВЕЛЬНА ФІРМА «МОНОЛІТ» та ОСОБА_3 ( ОСОБА_1 ) , повірений зобов`язується від імені та за рахунок коштів , отриманих від довірителя організувати будівництво квартири АДРЕСА_3 .

З квитанції до прибуткового касового ордеру до договору № 19Т від 25 січня 2011 року вбачається , що ОСОБА_1 ( ОСОБА_4 ) за будівництва нерухомого майна( квартири АДРЕСА_4 ) сплатила 28000.00 доларів США 26 грудня 2012 року.

Свідоцтво (серія І-ЖД номер 280767 видане Чорноморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управлянні в Одеській області 20 квітня 2017 року засвідчує факт реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

З технічного паспорту на нерухоме майно та витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності 240229680 від 13 січня 2021 року вбачається , що квартира АДРЕСА_5 належить ОСОБА_1 в цілому.

Витяг з Державного реєстру речових прав № 352325487 від 30 жовтня 2023 року засвідчує факт передачі квартири в закінченому будівництвом житловому будинку АДРЕСА_5 ОСОБА_1 , тип речового права зазначено : власність.

Мотивувальна частина та застосовані судом правові норми.

Згідно з ч.3 ст.12 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Зі змісту нормативних положень глав 7 та 8 Сімейного Кодексу України власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном.

Статтею 60 Сімейного Кодексу України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 Сімейного Кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і особа не зобов`язана доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя.

Конструкція норми статті 60 Сімейного Кодексу України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку.

Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.

При цьому належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.

Застосовуючи норму статті 60 Сімейного кодексу України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Статтею 57 Сімейного Кодексу України визначено перелік видів особистої приватної власності одного з подружжя та підстави її набуття.

За змістом вказаної статті особистою приватною власністю дружини, чоловіка, серед іншого, є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

В пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Відповідно сам по собі факт придбання спірного майна за час шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Згідно з ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює судове рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ст. 81 Цивільного процесуального кодексу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст. 77-78 Цивільного процесуального кодексу України.

Матеріали справи містять заяву відповідача з якої вбачається ,що він підтверджує факт того,що гроші на квартиру АДРЕСА_2 з спільного бюджету не витрачались , та він не заперечує проти визнання квартири особистою приватною власністю позивача.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Висновки суду.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, враховуючи подану відповідачем заяву про визнання позову, суд вважає, доведеним що спірне приміщення є придбаним за особисті кошти ОСОБА_1 , а тому є визначені законом підстави для задоволення її позову.

Судові витрати. Сплачений судовій збір при зверненні з позовом суд залишає за рахунок позивача.

Керуючись ст. ст. 12,13,81, 206, ч.2 ст.247,258,268 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 57,60 Сімейного кодексу України суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право особистої приватної власністі на квартиру, об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 64,5 кв. м., житлова площа 36,8 кв. м., розташованої за адресою: АДРЕСА_6 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Одеського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя