Провадження № 2/638/5187/23
06 листопада 2023 року м. Харків
Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Агапова Р.О.,
за участю секретаря судового засідання Павлова Д.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,
Позивач звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.
Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 24.01.2014 року зареєструвала шлюб з відповідачем у Черемушкінському відділі ЗАГС Управління ЗАГС Москви. Від шлюбу подружжя неповнолітніх дітей не мають.
Позивач зазначає, що до 2021 року сторони проживали разом у місті Харкові, їх відносини погіршувалися, були сварки через різницю характерів, уподобань та поглядів на сімейне життя.
3 2021 року подружжя припинили будь-яке спілкування та шлюбні відносини, відповідач повернувся до Російської Федерації, а позивач залишилася в Україні. Місцеперебування відповідача позивачу не відомо, адже сторони вже 2 роки як припинили спілкування та спільне проживання, останнім місцем проживання відповідача в України було зареєстроване місце проживання позивача.
ОСОБА_1 вважає, що наразі їх шлюб носить виключно формальний характер і зберігати його надалі недоцільно, оскільки це суперечить інтересам позивача, оскільки в кожного з них склалось своє життя окремо один від одного.
3 2021 року сторони припинили шлюбні відносини, мешкають окремо в різних країнах, спільного господарства не ведуть, зв?язок один з одним не підтримують, позивачка та відповідач втратили почуття любові один до одного, взаєморозуміння, не мають спільного бюджету, тобто їх взаємовідносини вичерпали себе та сім?я фактично припинила своє існування.
Водночас під час останньої розмови у 2021 році з відповідачем - ОСОБА_1 з?ясувала, що він також впевнений, що їх шлюб розпався остаточно і він також не має наміру його зберігати. Разом з тим, відповідач не вчиняє буль-яких лій для розірванні шлюбу, тому позивачка й була вимушена звернутися до суду з позовною заявою.
Оскільки подружжя втратило почуття любові один до одного, має абсолютно різні погляди на сімейне життя, позивачка вважає, що подальше збереження шлюбу є неможливим, через це просить суд розірвати шлюб.
Позивач у судове засідання не з`явилася, повідомлена належним чином. У позовній заяві, роти винесення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчать матеріали справи. Причини неявки не повідомив.
Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Таким чином, суд вважає, що відповідач не з`явився у судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив, про час і місце судового засідання була повідомлений належним чином, відповідно до положень п. 4 ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи
Враховуючи те, що у справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 24.01.2014 року сторони зареєстрували шлюб у Черемушкінському відділі ЗАГС Управління ЗАГС Москви, про що складено відповідний актовий запис №82, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 . Від шлюбу подружжя неповнолітніх дітей не мають.
Відповідно до ч. 8 ст. 95 ЦПК України іноземний офіційний документ, що підлягає дипломатичній або консульській легалізації, може бути письмовим доказом, якщо він легалізований у встановленому порядку. Іноземні офіційні документи визнаються письмовими доказами без їх легалізації у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Конвенцією про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993 р., ратифікованою Верховною Радою України Законом № 240/94-ВР від 10.11.1994 р., учасниками якої є, зокрема, Україна та Російська Федерація, передбачено, що громадяни кожної з Договірних Сторін, а також особи, що проживають на її території, користуються на територіях всіх інших Договірних Сторін у відношенні своїх особистих і майнових прав таким же правовим захистом, як і власні громадяни цієї Договірної Сторони (ч. 1 ст. 1). При цьому, ст. 13 Конвенції визначено, що документи, які на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без якого-небудь спеціального посвідчення. Документи, що на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних Сторін доказовою силою офіційних документів.
Таким чином, факт укладання сторонами шлюбу підтверджується достовірним доказом - свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 .
Відповідно до ч. 2 ст. 28 зазначеної Конвенції якщо один з подружжя є громадянином однієї Договірної Сторони, а другий - іншої Договірної Сторони, застосовується законодавство Договірної Сторони, установа якої розглядає справу про розірвання шлюбу.
п. 7 ч. 1 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що суди розглядають будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках: дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України. До такої дії можна віднести спільне проживання подружжя (громадянина України і іноземця) на території України.
Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону України «Про міжнародне приватне право», особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про міжнародне приватне право», виникнення і припинення цивільної правоздатності фізичної особи визначається її особистим законом. Іноземці та особи без громадянства мають цивільну правоздатність в Україні нарівні з громадянами України, крім випадків, передбачених законом або міжнародними договорами України.
Згідно з ч. 1 ст. 58 Закону України «Про міжнародне приватне право», шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу.
Відповідно до ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право», правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, шо хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв?язок іншим чином.
Подружжя, яке не має спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання.
Вибір права згідно з частиною другою цієї статті обмежений лише правом особистого закону одного з подружжя без застосування частини другої статті 16 цього Закону.
Угода про вибір права припиняється, якщо особистий закон подружжя стає спільним.
Згідно з ч. 1 ст. 63 Закону України «Про міжнародне приватне право», припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу.
Відтак, суд при вирішенні питання про розірвання шлюбу між сторонами, зареєстрованого в Російській Федерації, застосовує національне законодавство України.
Частиною 4 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.
Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
За змістом ч.2 ст.104, ст.110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.
Відповідно до вимог ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
З роз`яснень, даних у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року, вбачається, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, брати до уваги інші обставини життя подружжя.
Суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Приймаючи до уваги доводи викладені в позовній заяві, суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення.
За змістом ч. 2 ст.114, ст.115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Розірвання шлюбу, здійснене за рішенням суду, має бути зареєстроване в державному органі реєстрації актів цивільного стану, за заявою колишньої дружини або чоловіка.
Таким чином, враховуючи те, що позивачка разом із відповідачем на сьогоднішній день разом не мешкають, тривалий час не підтримують шлюбних відносин, спільного господарства не ведуть, подальше спільне проживання у шлюбі та його збереження стало неможливим, оскільки взаєморозуміння та почуття любові між ними втрачено, і строк для примирення за таких обставин не вплине на збереження та покращення сімейних стосунків, а тому позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.
Згідно частини 2 статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Враховуючи викладене, а також те, що відповідач у судове засідання не з`явився, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 1073,60 грн.
Керуючись ст. 10, 12, 13, 76, 141, 258, 259, 283-265, 268, 273, 279, 354 ЦПК України, ст. 56, 104, 105, 109, 112, 113 Сімейного кодексу України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.
Розірвати шлюб, зареєстрований 24.01.2014 року у Черемушкінському відділі ЗАГС Управління ЗАГС Москви, актовий запис №82, між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянкою України, та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянином Російської Федерації.
Стягнути зі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судовий збір у сумі 1073,60 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Рішення може бути оскаржене позивачем шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Р.О. Агапов