КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 756/7445/23 Головуючий у 1 інстанції: Шевчук А.В.

Провадження №22-ц/824/12640/2023 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.

05 вересня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Сушко Л.П., Олійника В.І.

при секретарі Дуб С.І.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду Київської області від 27 червня 2023 року в справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про встановлення факту розірвання шлюбу,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту розірвання шлюбу, заінтересована особа: ОСОБА_2 .

Ухвалою Оболонського районного суду Київської області від 27 червня 2023 року відмовлено у відкритті провадження.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, 10 липня 2023 ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Оболонського районного суду Київської області від 27 червня 2023 року, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції дійшов передчасних висновків для відмови у відкритті провадження у справі та не прийняв до уваги, що правовідносини пов`язані з проведенням державної реєстрації актів цивільного стану регулюються не тільки Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» № 1207-VII від 15.04.2014р., а й Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» № 2398-VI від 01.07.2010 р. та підзаконним нормативно-правовим актом - Правилами Державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими Наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 24.12.2010 № 3307/5).

23 серпня 1996 року, між померлою - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , Відділом реєстрації актів цивільного стануСтахановського міського управління юстиції Луганської області зареєстровано шлюб, щопідтверджується Свідоцтвом про шлюб - Серія НОМЕР_1 від 05.09.2008р.

В подальшому, 04 червня 2020 року, на підставі /решения о расторжении брака № 2/15/271/2019 стахановского городского суда лнр от 05.12.2019г./ шлюб між померлою - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 припинено внаслідок його розірвання, що підтверджується /свидетельством о расторжении брака Серия НОМЕР_2 от 19.01.2021г.

Оскільки місто Кадіївка (Стаханов) Луганської області, фактично та у відповідності до Указу Президента України № 32/2019 від 07.02.2019р. включено в перелік міст територій тимчасово окупованих у Луганській області починаючи з 07 квітня 2014 року, відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», то діяльність державних органів влади України, в т. ч. органів державної реєстрації актів цивільного стану України припинена та фактично не здійснюється.

Відтак, встановлення факту розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 має для юридичне значення, так як від встановлення даного факту залежить виникнення, зміна та припинення особистих прав ОСОБА_1 , як спадкоємця першої черги за законом.

Заінтересована особа ОСОБА_2 своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином про дату, час та місце розгляду справи по суті, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд прийшов до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду в порядку окремого провадження із заявою про встановлення юридичного факту розірвання 04.06.2020 року шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , що зареєстрований 23.08.1996 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Стахановського міського управління юстиції Луганської області про що в Книзі реєстрації шлюбів 23.08.1996 року, зроблено відповідний актовий запис за № 297.

Зазначив, що встановлення факту розірвання шлюбу між його померлою мамою - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 має для нього юридичне значення, так як від встановлення даного факту залежить виникнення, зміна та припинення його особистих прав, як спадкоємцем першої черги за законом.

Свідоцтво про розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 видане на підставі рішення про розірвання шлюбу Стахановського районного суду так званого ЛНР, при цьому вказує, що видане на тимчасово окупованій території України свідоцтво є недійсним і не створює правових наслідків, тому звернувся до суду в порядку окремого провадження про встановлення факту розірвання шлюбу.

Відмовляючи у відкритті провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, за заявою ОСОБА_1 , суд першої інстанції посилався на те? що доказів того, що заявнику відмовлено у прийнятті нотаріусом свідоцтва про розірвання шлюбу у зв`язку з тим, що документ виданий окупаційною владою - суду не надано, а звернення до суду з даною заявою є передчасним.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.

Відповідно до частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до приписів ст. 315 ЦПК України, судам підвідомчі справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ч. 1, п. 5) ч. 2 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, п. 4) ч. 1, ч. 2 ст. 315 цього Кодексу передбачена можливість встановлення факту реєстрації шлюбу у судовому порядку, отже висновок суду про те, що відповідна вимога заяви не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства не відповідає приведеним нормам процесуального права.

При розгляді такої категорії справ по суті предметом дослідження для суду, крім перевірки доказової бази, має бути визначення наявності або відсутності у заявленому до встановлення факті ознак юридичного факту у відповідності до положень чинного законодавства України, тобто чи передбачено законодавством України виникнення, зміна або припинення прав чи обов`язків заінтересованих осіб у відповідних правовідносинах внаслідок такого факту, чи може він мати бажані правові наслідки для заявника, в залежності від результатів такого дослідження належить прийняти відповідне судове рішення, висновки ж суду в оскаржуваній ухвалі стосовно обґрунтованості вимог заяви по суті на стадії вирішення питання відкриття провадження у даній справі є передчасними.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції відмовляючи у відкритті провадження дійшов передчасного висновку, визначивши як підставу для відмови у відкритті провадження набуття чинності 07 травня 2022 року Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання правового режиму на тимчасово окупованій території України» №2217-ІХ від 21.04.2022 року, на підставі якого, ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» викладена в наступній редакції: будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану.

Відповідно до статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, в тому числі і реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу.

Згідно з п. 4 зазначеної статті суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

І це єдина умова для відмови у відкритті провадження.

Усі інші обставини вимагають від суду розгляду справи по суті і ухвалення відповідного рішення.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), так як особа безпідставно не може бути позбавлена конституційного права на доступ до суду.

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Європейський суд з прав людини часто наголошує на питаннях «правової визначеності» та «належного здійснення правосуддя» як на двох основних елементах для проведення розмежування між надмірним формалізмом та прийнятим застосуванням процесуальних формальностей. Зокрема, Європейський суд з прав людини виходить з того, що є порушенням права на доступ до суду, коли норми не переслідують цілі правової визначеності та належного здійснення правосуддя та утворюють свого роду перепону, яка перешкоджає вирішенню справи учасників судового процесу по суті компетентним судом (див., наприклад, рішення у справах «Карт проти Туреччини» (Kart v. Turkey [ВП], заява № 8917/05, § 79 (в кінці); «Ефстатіу та інші проти Греції» (Efstathiou and Others v. Greece, заява № 36998/02, §24 (в кінці); «Ешим проти Туреччини» (Esim v. Turkey, заява № 59601/09, §21).

Враховуючи викладене колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу належіть задовольнити, ухвалу Оболонського районного суду Київської області від 27 червня 2023 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Оболонського районного суду Київської області від 27 червня 2023 року скасувати.

Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 19 жовтня 2023 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді В.І. Олійник

Л.П. Сушко