ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9074/23 Справа № 201/4326/23 Суддя у 1-й інстанції - Покопцева Д. О. Суддя у 2-й інстанції - Гапонов А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

Головуючого судді-доповідача Гапонова А.В.

суддів Новікової Г.В., Никифоряка Л.П.

за участю секретаря Піменової М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

-за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 вересня 2023 року, -

В С Т А Н О В И В:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

11.04.2023 року позивач звернувся з позовом до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що на виконання рішення адміністративного суду позивач направив до виконавчої служби виконавчий лист на стягнення на його користь 133753,68 грн.

15.06.2022року державним виконавцем була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження, перерахунок пенсії позивачу був здійснений, погашення заборгованості Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в сумі 133753,68 грн. станом на 06.03.2023р. не виконано.

Дії Головного державного виконавця Ус В.О., на думку позивача, не відповідають вимогам чинного законодавства і не були направлені на ефективне примусове виконання виконавчого провадження з виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.01.2022р. по справі 160/25336/21.

Вжиття штрафних санкцій до боржника відповідності до постанови від 16.01.2023р.та від 02.02.2023р. винесено головним державним виконавцем Ус В.О. у відношенні Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не відповідає чинному Законодавству України.

Відсутність виділення бюджетних коштів не є поважною причиною для невиконання виконавчого провадження в частині погашення заборгованості по пенсійним виплатам Головного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровській області.

Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї, і несе відповідальність за виконання остаточних рішень.

28.02.2023р. позивач отримав постанову від 14.02.2023р. головного державного виконавця Ус В.О. про закінчення виконавчого провадження» від 14.02.2023року з виконання виконавчого листа виданого 15.02.2022 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області заборгованості на користь позивача.

Цю постанову він оскаржив та рішенням від 22.03.2023р. Дніпропетровський окружний адміністративний суд визнав протиправною та скасував постанову про закінчення виконавчого провадження.

Протиправними діями Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Ус В.О. по відношенню до позивача нанесені значні матеріальні збитки, а саме: неотримання заборгованості від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в сумі 133753,68 грн. станом на 11.04.2023р., крім того, неправомірними діями, йому причинено моральну шкоду, яку позивач оцінює у один мільйон гривень.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 вересня 2023 рокувідмовлено у задоволенні позовних вимог.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

19.09.2023 рокувід позивача надійшла апеляційна скарга в якій ставиться питання про скасування рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 вересня 2023 року та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтуванні доводів апеляційної скарги зазначено, що Дніпропетровським окружним адміністративним судом у рішенні від 22.03.2023 року встановлені протиправні дії державного виконавця, тобто відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, це не потребує доказуванню. А тому рішення суду першої інстанції винесено з порушенням норм матеріального права та є незаконним.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Від Південного регіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 вересня 2023 року є законним, винесено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому відповідач просить відмовити у задоволенні вимог апеляційної скарги.

В АПЕЛЯЦІЙНОМУ СУДІ

Левченко С.В. у судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав.

Представник Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Стельмах І.В., який прийняв участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи:

13.01.2022р. рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі № 160/25336/21 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.12.2019 року на підставі довідки Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Дніпропетровській області» від 09.07.2021 за № 33/24/С-2694 про розмір грошового забезпечення за прирівняною посадою поліцейського станом на 19 листопада 2019 року, виходячи з 60% грошового забезпечення, без обмеження граничного розміру, передбаченого статтею 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Рішення набрало законної сили, 15.02.2022р. видано виконавчий лист.

Державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №69230652 від 15.06.2022 року, якою в т.ч. повідомлено боржника - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про необхідність виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

Відповідно до листа Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 11.11.2022 року за них. №0400-010901-8/115486 на виконання адміністративного суду від 13.01.2022 року по справі 160/25336/21 проведений перерахунок пенсії ОСОБА_1 . Доплата за період з 01.12.2019 по 31.03.2022 у розмірі 13353,68 грн. буде здійснена після виділення додаткових бюджетних асигнувань. Оскільки згідно з пунктом 20 та 29 частини першої статті 116 Бюджетного кодексу України - взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків з перевищенням бюджетних призначень с порушенням бюджетного законодавства.

Встановлено, що боржником рішення суду в цілому не виконано, здійснено лише перерахунок пенсії стягувачу, однак виплати в повному обсязі не здійснено.

З системного аналізу норм Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що єдиними заходами примусового виконання, рішень зобов`язального характеру є застосування штрафних санкцій до боржника та внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно з вищезазначеним Законом.

Інших заходів для примусового виконання рішень немайнового характеру законодавством не визначено.

Статтею 75 Закону України «Про виконавче провадження» прямо та однозначно встановлена імперативна норма, що регламентує подібні правовідносини та детально встановлює процедуру виконання рішення суду у немайновому спорі, а саме: - у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів, громадян, на (боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання, - у разі повторного невиконання рішення-боржником/без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням 'про вчинення кримінального правопорушення.

Штрафні санкції передбачені ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» - про зазначене також йдеться і в ст. 63 цього Закону.

Вищевикладене стало підставою для вжиття виконавцем штрафних санкцій до боржника: постановою від 16.01.2023 року на боржника накладено штраф у розмірі 5100 грн. з наданням повторного 10-денного строку для виконання. постановою від 02.02.2023 року на боржника накладено штраф у розмірі 10200 грн.

Постанови в судовому порядку оскаржені не були.

Однак, рішення суду з боку боржника залишилося невиконаним.

14.02.2023 року державним виконавцем відділу було направлено до ГУНП в Дніпропетровській області повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, передбаченого ст.382 Кримінального кодексу України.

Оскільки, інших заходів для примусового виконання рішень немайнового характеру законодавством не визначено, рішення без участі боржника виконати неможливо, посилаючись на п.11 частини першої статті 39 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавче провадження №.02.2023 року було завершено, згідно постанови від 14.02.2023 року про закінчення виконавчого провадження.

Постановою Державного виконавця в рамках ВП №69230652 від 14.02.2023 року закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.02.2022р.

Не погоджуючись з постановою про закінчення виконавчого провадження №69230652 від 14.02.2023 року, позивач звернувся до суду.

Рішенням від 22.03.2023р. Дніпропетровський окружний адміністративний суд визнав протиправною та скасував постанову про закінчення виконавчого провадження №69230652 від 14.02.2023 року, прийняту Головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Ус В.О. (а.с.4-8).

З приводу відшкодування матеріальної шкоди суд першої інстанції виходив із наступного:

Невиплачені позивачеві кошти на виконання судових рішень, ухвалених на його користь, не є майновою шкодою, яка підлягає відшкодуванню на підставі ст. ст. 1173, 1174 ЦК України.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 23 грудня 2019 року у справі № 752/4110/17 (провадження № 61-20325св18), від 12 березня 2020 року у справі № 757/74887/17-ц (провадження № 61-11090св19) та від 03 червня 2020 року в справі № 642/3839/17 (провадження № 61-37856св18).

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами у цій справі, пов`язані з примусовим виконанням судових рішень, у яких державна виконавча служба виступає суб`єктом примусового стягнення коштів за виконавчими документами, а не боржником у грошовому зобов`язанні, та є відповідальною за свої дії чи бездіяльність у межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 12 серпня 2020 року у справі № 761/7165/17 (провадження № 61-20203св19).

У зв`язку з наведеним позовні вимоги щодо відшкодування майнової шкоди не підлягає задоволенню.

З приводу відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції виходив із наступного:

При вирішення спору про відшкодування моральної шкоди предметом доказування є не тільки факт неправомірних дій (бездіяльності) державного виконавця при виконанні вимог виконавчого документа, а також і факт виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) державного виконавця і заподіяння ним шкоди. Моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Отже, звертаючись до суду із зазначеним позовом, позивач має довести факт заподіяння йому відповідачем моральної шкоди, яка за змістом ст.1167 ЦК України завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, а також відповідно до того, яких саме втрат немайнового характеру він зазнав, обґрунтувати розмір відшкодування моральної шкоди. Недоведеність позивачем зазначених обставин по справі є підставою для відмови у задоволенні позову.

З такими висновками погоджується й колегія суддів апеляційного суду з наступних підстав.

Так діями (бездіяльністю) відповідача матеріальна шкода позивачу взагалі спричинена не була. Відсутність у Пенсійного фонду грошей не є правовою підставою для стягнення грошей з іншої особи.

З приводу стягнення з відповідача моральної шкоди слід зазначити, що рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.03.2023 року, яким визнано протиправною та скасовано постанову про закриття виконавчого провадження не має преюдиційного значення в розумінні приписів ч.4 ст.82 ЦПК України для стягнення моральної шкоди, як вважає позивач.

У зазначеному рішенні не встановлено, як винні протиправні дії вчинив державний виконавець. Єдино, що цим рішенням встановлено, що державний виконавець не в повному обсязі використовував свої повноваження, визначені ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», але вказаним рішенням не досліджено та не встановлено, не використання якого саме повноваження знаходиться у причинному зв`язку з невиконанням рішення суду органом Пенсійного фонду. Та відповідно не вказано, яке повноваження державному виконавцю требо виконати, щоб Пенсійний фонд виконав рішення суду.

При таких обставинах апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Судом першої інстанції на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми матеріального права.

Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалене судом рішення відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлено 07.11.2023 року.

Судді: