Справа № 191/3731/23
Провадження № 2/191/977/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2023 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Окладнікової О.І.,

за участі секретаря судового засідання Заламай О.Ю.,

розглянувши у підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки,

ВСТАНОВИВ:

25.08.2023 року до суду звернувся представник позивача адвокат Плошенко В.І. в інтересах ОСОБА_1 із позовною заявою до відповідача про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилався на те, що ОСОБА_1 має в особистому користуванні автомобіль «RENAULT MEGANE» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортної засобу НОМЕР_2 , виданого 25.04.2023 ТСЦ 2343.

28 квітня 2023 року о 08 годині 30 хвилині в м. Синельникове, на вул. Миру водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «BMW 3181» реєстраційний номер НОМЕР_3 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується висновком Синельниківської ЦМЛ № 80 від 28.04.2023 року, не вибрав безпечну швидкість руху, не дотримався безпечної дистанції здійснив зіткнення з автомобілем «RENAULT MEGANE» реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3 , який рухався попереду, у наслідок зіткнення відбувся занос та автомобіль «RENAULT MEGANE» здійснив наїзд на припаркований автомобіль «Mitsubishi Outlander» реєстраційний номер НОМЕР_4 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, що призвело до матеріальних збитків.

Даний факт підтверджується постановою судді Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області Порошиної О.О. від 30 червня 2023 року, якою водія ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності, шляхом накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, у зв`язку з чим ОСОБА_2 , визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушенню передбачених ст. 124, ч.1 ст. 130 КУпАП.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди належний ОСОБА_1 автомобіль «RENAULT MEGANE» реєстраційний номер НОМЕР_1 зазнав механічних пошкоджень та ОСОБА_1 заподіяно матеріальні збитки на суму:

- 301124,35 грн. - вартість матеріального збитку внаслідок пошкодження автомобіля, що підтверджується звітом № YD05123 про оцінку вартості матеріального збитку завданого власнику КТЗ «RENAULT MEGANE» реєстраційний номер НОМЕР_1 від 27 липня 2023 року.

- 3800,00 грн. - вартість послуг з оцінки вартості матеріального збитку завданого власнику автомобіля «RENAULT MEGANE» реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується квитанцією №41М8-5НЗХ-С116- А1ТС від 19.07.2023 року.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент скоєння ним дорожньо-транспортної пригоди застрахована не була.

Тому після настання дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_1 , було направлено повідомлення про ДТП за участю його автомобіля «RENAULT MEGANE» реєстраційний номер НОМЕР_1 та автомобіля «BMW 3181» реєстраційний номер НОМЕР_3 , яким на момент дорожньо-транспортної пригоди керував водій ОСОБА_2 , та заява про страхове відшкодування до МТСБУ.

З метою встановлення суми завданого ОСОБА_1 збитку, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, останній звернувся до ФОП « ОСОБА_4 »., який провів огляд пошкодженого автомобіля «RENAULT MEGANE» реєстраційний номер НОМЕР_1 на предмет встановлення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «RENAULT MEGANE» реєстраційний номер НОМЕР_1 , унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 28.04.2023 року.

Відповідно до висновку звіту № YD05123 від 27 липня 2023 року, вартість матеріального збитку, внаслідок пошкодження автомобіля «RENAULT MEGANE» реєстраційний номер НОМЕР_1 , складає 301124,35 грн.

Відповідно до висновку звіту № YD05223 від 27 липня 2023 року, ринкова вартість пошкодженого автомобіля «RENAULT MEGANE» реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_5 на дату оцінки складає 68949,89 грн.

Представник позивача звертає увагу, що МТСБУ ОСОБА_1 відшкодовано матеріальний збиток в сумі - 159950,00 грн., які переведено на рахунок ОСОБА_1 .

У зв`язку з частковим страховим відшкодуванням матеріального збитку від МТСБУ, представник позивача вважає за необхідне здійснити наступний розрахунок: 301124,35 грн. (вартість матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого автомобіля «RENAULT MEGANE» реєстраційний номер НОМЕР_1 ) НОМЕР_6 , 00 грн. (сума страхового відшкодування МТСБУ) 68949,89 грн. (ринкова вартість пошкодженого автомобіля «RENAULT MEGANE» реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_5 на дату оцінки) = 72224, 89 грн.

Також позивачу відповідачем ОСОБА_2 заподіяно моральної шкоди. Так в результаті переживань за пошкоджений автомобіль, який ним придбано 25.05.2023 року (лише за три дні до настання ДТП), він знаходився в негативному емоційно-психічному стані, викликаному внутрішньою напруженістю, втратою сну, що переросла в моральні страждання, так як вказаний автомобіль є єдиним засобом пересування. Стан морального дискомфорту гнітить позивача тривалий період часу. Все це вплинуло на його відносини і нормальні життєві зв`язки з членами родини, сусідами, знайомими. За весь цей час відповідач жодного разу не спробував зробити яку-небудь матеріальну допомогу у відновленні належного ОСОБА_5 автомобіля, не поцікавився його станом.

Зазначені негативні наслідки дорожньо-транспортної пригоди є тривалими й істотними для ОСОБА_1 , тому моральну шкоду ОСОБА_1 оцінює в 40000,00 грн.

Ухвалою суду від 07.09.2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено до підготовчого засідання.

У підготовче засідання позивач та представник позивача не з`явилися, надали суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують повністю та просять їх задовольнити.

Відповідач у підготовче засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає повністю та не заперечує проти їх задоволення.

Відповідно до ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх письмовими доказами, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до положень ч.3 та ч.4 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч.3 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Оскільки відповідач визнав пред`явлений позов і визнання позову не суперечить закону, тому суд за згодою сторін та враховуючи положення ч.3 та ч.4 ст.200, ст.206 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у даному підготовчому засіданні та ухвалити рішення у справі.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 належить автомобіль «RENAULT MEGANE» реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортної засобу серії НОМЕР_2 , виданого 25.04.2023 ТСЦ 2343 (а.с.14).

28.04.2023 року о 08 год. 30 хв. в м. Синельникове по вул. Миру, 1, водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем BMW 318I, д.н.з НОМЕР_3 ІР, не вибрав безпечну швидкість руху, не дотримався безпечної дистанції здійснив зіткнення з автомобілем Renault Megane днз НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 , який рухався попереду, у наслідок зіткнення відбувся занос та автомобіль Renault Megane здійснив наїзд на припаркований автомобіль Mitsubishi Outlander д.н.з. НОМЕР_7 . У наслідок ДТП ТЗ отримали механічні пошкодження, чим порушив п. 12.1 13.1 ПДР України, та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП.

Постановою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30.06.2023 року встановлено провину ОСОБА_2 у вказаній ДТП, притягнуто його до адміністративної відповідальності за ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП, та стягнуто з нього штраф в дохід держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Постанова набрала законної сили 11.07.2023 року (а.с. 20).

У результаті дорожньо-транспортної пригоди належний ОСОБА_1 автомобіль «RENAULT MEGANE» реєстраційний номер НОМЕР_1 зазнав механічних пошкоджень та ОСОБА_1 заподіяно матеріальні збитки на суму:

- 301124,35 грн. - вартість матеріального збитку внаслідок пошкодження автомобіля, що підтверджується звітом № YD05123 про оцінку вартості матеріального збитку завданого власнику КТЗ «RENAULT MEGANE» реєстраційний номер НОМЕР_1 від 27 липня 2023 року (а.с.25-31);

- 3800,00 грн. - вартість послуг з оцінки вартості матеріального збитку завданого власнику автомобіля «RENAULT MEGANE» реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується квитанцією №41М8-5НЗХ-С116- А1ТС від 19.07.2023 року (а.с.24-25).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент скоєння ним дорожньо-транспортної пригоди застрахована не була.

Тому після настання дорожньо-транспортної пригоди 01.05.2023 року ОСОБА_1 звернувся із заявою на виплату страхового відшкодування до МТСБУ (а.с.23).

Відповідно до звіту № YD05223 від 27 липня 2023 року, ринкова вартість пошкодженого автомобіля «RENAULT MEGANE» реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_5 на дату оцінки складає 68949,89 грн. (а.с.46-51)

МТСБУ ОСОБА_1 було відшкодовано матеріальний збиток в сумі - 159950,00 грн., які переведено на рахунок ОСОБА_1 (а.с.62).

Судом встановлено, що правовідносини, що виникли між сторонами є деліктними та регулюються відповідними нормами ЦК України.

Так, положеннями частини 1 статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

У статті 1166 ЦК України визначені загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно статті 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 1 березня 2013 року роз`яснено, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Правовідносини в сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі Закон), що спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Статтею 979 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV, страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

У Законі № 1961-IVдетально регламентовано дії водія транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, тобто потерпілого, так і страховика.

Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України, страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно п.1.7 ст.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Відповідно до приписів статей 22, 29 Закону № 1961-IV, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

За змістом вказаних норм, з урахуванням положень абзацу другого пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV, у випадку виплати страхового відшкодування безпосередньо потерпілому виплата зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість, який повертається після надання документів про оплату запчастин/відновлюваного ремонту на суму, що включає податок на додану вартість, в межах суми страхового відшкодування. У разі, якщо страхові суми не перераховуються безпосередньо потерпілим, а спрямовуються на придбання у платника податку на додану вартість послуг по ремонту, заміщенню, відтворенню застрахованого об`єкта, які мають бути використані в процесі його ремонту, то розрахунок суми виплати на таке придбання здійснюється з урахуванням сум податку на додану вартість, які включаються до вартості й виділяються окремим рядком.

Саме такий правовий висновок щодо застосування вказаних норм викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 лютого 2018 року у справі № 757/22706/15-ц (провадження № 61-4507св18).

Згідно з пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092(далі - Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до пункту 8.3 Методики, вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

За змістом наведених положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків).

Втрата товарної вартості транспортного засобу розглядається в Методиці як економічне поняття, що охоплює, серед іншого, і втрату товарного (зовнішнього) вигляду.

Ураховуючи зміст викладеного, втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, зумовлене передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів і агрегатів, з`єднань і захисних властивостей покриттів у зв`язку з ДТП і подальшим ремонтом. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є наслідком проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу.

Економічна характеристика втрати товарного вигляду дозволяє віднести витрати на його відновлення до реальних збитків.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Вказаний висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі №359/2309/17 (провадження № 61-26508св18), що відповідає висновку, зробленому у постанові Верховного Суду від 07 лютого 2019 року у справі № 645/3746/16 (провадження № 61-31661св18), згідно якого за правилами статей 1188, 1192 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується у розмірі реальної вартості виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Коефіцієнт фізичного зносу пошкодженого транспортного засобу враховується у випадку стягнення на користь потерпілого вартості такого майна.

Згідно ч. 1ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 79 ЦПК України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч.1, 2 ст.89 ЦПК України).

Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення матеріальної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача завданої моральної шкоди суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1, п. 3 ч. 2, ч. ч. 3 - 5 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Як було встановлено судом, позивачу ОСОБА_1 була заподіяна моральна шкода, яка полягала у моральних стражданнях, порушенні нормальних життєвих зв`язків, яких він зазнав у зв`язку з пошкодженням його майна, неможливості користування власним автомобілем тривалий час.

Тому суд приходить до висновку, про можливість задоволення позовної вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 40000,00 грн., яка буде відповідати характеру правопорушення, глибині фізичних та душевних страждань позивача.

Згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на сплату судового збору у розмірі 2147,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 81, 89, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки,- задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_8 , суму відшкодування вартості матеріального збитку у розмірі 72224,46 грн., суму відшкодування моральної шкоди у розмірі 40000,00 грн., суму відшкодування послуг з оцінки вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, у розмірі 3800,00 грн., а також понесені судові витрати у розмірі 2147,20 грн., а всього 118171 (сто вісімнадцять тисяч сто сімдесят одну) грн. 66 коп.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складений 03.11.2023 року.

Суддя О.І. Окладнікова