ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7483/23 Справа № 212/3144/22 Суддя у 1-й інстанції - Пустовіт О.Г. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Кішкіної І.В., Корчистої О.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м.Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №212/3144/22 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 червня 2023 року, ухвалене у складі судді Пустовіт О.Г., -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» (далі ТОВ «ФК «Ріальто») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого посилалось на те, що 19.01.2021 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» та ОСОБА_1 був укладений договір № 0-2, відповідно до якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 3500 грн., строком на 30 днів, шляхом переказу на її платіжну картку № НОМЕР_1 емітовану АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,99 % від суми кредиту за кожен день користування та 3,5% від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту. Даний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.com.ua або https://monetka.ua та підписання Кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

11.06.2021 року між ТОВ «ФК «Фінанс інновація» та ТОВ «ФК «Ріальто» укладено Договір відступлення права вимоги № 0-2 від 19.01.2021 року, відповідно до умов якого право вимоги за Договором № 0-2 року перейшло до ТОВ «ФК «Ріальто». Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, у зв`язку з чим станом на 04.07.2022 утворилась заборгованість, яка становить 19595,55 грн., та складалася з: - 3500,00 гривень - заборгованості за кредитом; - 2577,05 грн. - заборгованості за нарахованими процентами за ставкою 1,99 % за кожен день користування кредитом за період з 19.01.2021 року по 28.02.2021 року; - 13518,50 грн. - заборгованості за нарахованими процентами за ставкою 3,5% за кожен день користування кредитом протягом періоду з 01.03.2021 року по 16.06.2021 року, яку позивач просить відшкодувати в судовому порядку, а також судові витрати у розмірі 2270,00 грн. та 13670,00 грн. витрат на правову допомогу.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 червня 2023 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» суму заборгованості за кредитним договором № 0-2 від 19.01.2021 в розмірі 5589,50 грн. з яких: 3500,00грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 2089,50 грн. - сума заборгованості за відсотками.

В іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» суму судового збору в розмірі 647,50 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 3898,68 грн.

Стягнуто з ТовариствА з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Ріальто" на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на правничу допомогу в розмірі 3000,00грн..

Не погодившись з зазначеним рішенням ТОВ «ФК «Ріальто» подало апеляційну скаргу,в якій посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині зменшення заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п.1.2. Кредитного договору, в частині відмови у стягненні заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п.3.3. Кредитного договору, пропорційного зменшення витрат по судовому збору та зменшення витрат на професійну правничу допомогу скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відмовити у стягненні на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу та стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги та витрати на професійну правничу допомогу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції було неправомірно відмовлено у стягненні заборгованості по відсоткам, які нараховані відповідно до п. 3.3. кредитного договору, що не відповідає принципам розумності, справедливості та пропорційності, при цьому судом не враховано той факт, що таке нарахування відбулося на підставі укладеного між позивачем та відповідачем договору № 0 від 19 січня 2021 року. Договірє чинним, не визнаний недійсним, не встановлена судовим рішенням його нікчемність чи неукладеність. Відповідач не спростував наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором, не надав належних доказів на спростування його правильності. При зменшенні суми заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п.1.2 кредитного договору, судом першої інстанції не враховано, що кредитний договір було пролонговано шляхом сплати комісії. Крім того, зазначає, що в матеріалах справи наявні всі необхідні документи, які підтверджують витрати позивача на правничу допомогу, зокрема щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт, їх вартості, у зв`язку з чим відсутні підстави для зменшення понесених витрат на професійну правничу допомогу.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ціна позову у даній справі складає 19 595,55 грн., що є меншим ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, дану справу слід розглядати без повідомлення учасників справи, оскільки ціна позову становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку`у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції не оскаржено в частині задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за основною сумою боргу за кредитним договором №0-2 від 19.01.2021 в розмірі 3500,00грн., тому, відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України, в цій частині не підлягає перегляду судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

Як вбачається із письмових матеріалів справи, 19.01.2021 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» та ОСОБА_1 був укладений Договір № 0-2, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 3500 грн., строком на 30 днів, шляхом переказу на її платіжну картку № НОМЕР_1 зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,99 % від суми кредиту за кожен день користування та 3,5% від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту.

Кредитний договір укладено в електронному вигляді, шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі інтернет https://monetka.ua та підписаний кредитний договір електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідно до п.1.3 договору строк надання кредиту та строк дії договору становить 30 днів.

Відповідно до п.1.4 договору невід`ємною частиною цього договору є Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, через мережу інтернет ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс інновація», які розміщені на сайті monetka.ua.

Відповідно пункту 2.4.1. договору позичальник зобов`язаний у встановлений Договором строк повернути Кредит та сплатити проценти за його користування.

Протягом цього періоду відповідно до п.1.2 Кредитного договору Позивач нараховує відсотки за користування кредитом в сумі 1,99 % від суми кредиту за кожен день користування.

Відповідно до п.3.3 Кредитного договору у випадку порушення строків повернення кредиту встановлених п.1.3, Позичальник сплачує Товариству плату за користування кредитом за підвищеною ставкою у розмірі 3,5 % від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожен день користування кредитом понад встановлений строк, зазначений у п. 1.3 цього договору. Сторони домовились, що процентна ставка визначена у цьому пункті договору, нараховується відповідно ч.2 ст.625 ЦК України.

Згідно витягу з інформаційно-телекомунікаційної системи щодо хронології дій укладення Кредитного договору №0-2 від 19.01.2021 року, для укладення електронного кредитного договору сторонами в інформаційно-телекомунікаційній системі та поза нею вчинено дії: 19.01.2021 року о 07:01:56 год. - позичальником введено дані по заяві; 19.01.2021 року о 07:01:56 год. - автоматичні перевірки по заяві, 19.01.2021 року о 07:01:56 год. -перевірка за даними БКІ, 19.01.2021 року о 07:01:56 год. скоригована оцінка позичальника, 19.01.2021 року о 08:22:39 год. створено пропозицію про укладення кредитного договору (оферти) в особистому кабінеті позичальника; 19.01.2021 року о 08:22:39 год. позичальнику направлено sms повідомлення про погодження кредиту з ідентифікатором (кодом) для підписання акцепту та укладення договору; 19.01.2021 року о 08:23:15 год. - позичальником підписано одноразовим ідентифікатором кредитний договір та відправлено товариству електронне повідомлення про прийняття пропозиції укласти кредитний договір (акцепт); 19.01.2021 року о 08:23:29 год. - друкована форма укладеного кредитного договору розміщена в особистому кабінеті позичальника, 19.01.2021 року о 08:23:29 год. кредитні кошти перераховано на карту позичальника (а.с.13).

Відповідно до Витягу з інформаційно-телекомунікаційної системи http://monetka.ua ОСОБА_1 заповнена Анкета-заява на кредит №718615 від 19.01.2021 року на сайті із зазначенням суми кредиту 3500 грн. 00 коп. строком на 30 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2089,50 грн. нараховуються за ставкою 1,99% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, річна процента ставка 726,35%, у випадку порушення строків повернення кредиту, позичальник сплачує проценти за прострочення грошового зобов`язання 3,5% за кожен день неповернення кредиту, річна процентна ставка 1277,5 %, зазначено номер його мобільного телефону: НОМЕР_2 , паспортні данні, платіжна картка позичальника на яку має бути перерахована сума кредиту: № НОМЕР_3 , банк, що випустив картку: АТ «ПУМБ», заяву заповнено 19.01.2021 року о 07:01:56, підтверджено та оброблено договір 19.01.2021 року о 08:23:15 (а.с.14).

Сторонами було погоджено графік розрахунку, згідно якого дата повернення кредиту - 18.02.2021 року, сума кредиту - 3500 грн. 00 коп., сума нарахованих процентів - 2089грн. 50 коп., всього до сплати 5589 грн. 50 коп. (а.с.10 зворот).

Згідно довідки ТОВ «Девелопмент інновейшинс» від 21.11.2022 року за №754488, яка адресована ТОВ «ФК «Ріальто», повідомлено, що смс-повідомлення від альфа-імені «Monetka» з текстом «Для подтверджения согласия с условиями Договора введите 119883» було доставлено на номер НОМЕР_2 за допомогою сервісу ТОВ «Мобізон» 19.01.2021 року о 08:22:39 год. (а.с.31).

Квитанцією №358146270 підтверджується, що ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» 19.01.2021 року перерахувало на картковий рахунок НОМЕР_4 , який належить відповідачу, грошові кошти у розмірі 3500 грн. 00 коп. У графі «призначення» вказано перерахування коштів за договором 0-2 від 19.01.2021 року на умовах фінансового кредиту (а.с.11).

11.06.2021 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «РІАЛЬТО» укладено Договір відступлення права вимоги № 11/06/2021-Р/М-1 від 11.06.2021 року, відповідно до умов якого право вимоги за Договором №0-2 від 19.01.2021 року перейшло до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «РІАЛЬТО».

У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором станом на 04.07.2022 утворилась заборгованість, яка становить 19595,55 грн., та складається з: - 3500,00 гривень - заборгованості за кредитом; - 2577,05 грн. - заборгованості за нарахованими процентами за ставкою 1,99 % за кожен день користування кредитом за період з 19.01.2021 року по 28.02.2021 року; - 13518,50 грн. - заборгованості за нарахованими процентами за ставкою 3,5% за кожен день користування кредитом протягом періоду з 01.03.2021 року по 16.06.2021 року.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем ОСОБА_1 не виконано грошове зобов`язання в строки, передбачені умовами договорів позики, у зв`язку з чим підлягає стягненню заборгованоість за Договором позики № 0-2 від 19.01.2023 року в розмірі 3500,00 грн., та відсотки в сумі 2089,50 грн.

Колегія суддів не може повністю погодитись з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст.1048 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

В абзаці другому частини другої статті 639 ЦК України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний в порядку визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до укладеного договору № 0-2 від 19.01.2021 відповідач отримала кредит у розмірі 3500,00 грн. на строк 30 днів.

Договір був укладений та підписаний в електронній формі, і такі дії сторін узгоджуються з вимогами ст.ст.638, 639 ЦК України та ст.11, 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Оскільки, ОСОБА_1 умови укладеного договору не виконала та грошові кошти у розмірі 3500,00 грн не повернула, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 3500,00 грн.

Пунктом 1.2 Кредитного Договору сторони погодили процентну ставку за користування кредитом у розмірі - 1,99 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом у межах строку, визначеного в п.1.3 цього договору. Відповідно до п.1.3 Договору строк надання кредиту становить 30 днів. Строк надання кредиту може бути продовжений в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором №0-2 від 19.01.2021 позичальник здійснив нарахування процентів відповідно до п.1.2 Кредитного договору за ставкою 1,99% за кожен день користування кредитом за період з 19.01.2021 року по 28.02.2021 року (включно).

Однак, як вбачається з умов кредитного договору відсоткова ставка за кожень день користування кредитними коштами становить 1,99% в межах строку, визначеного в п.1.3 даного договору. Строк надання кредиту та строк дії договору становить 30 днів. Доказів користування відповідачем кредитними коштами, понад встановлений кредитним договором строк, матеріали справи не містять.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування кредитом, виходячи з відсоткової ставки 1,99% за кожен день користування кредитом в межах строку кредиту, що за 30 днів становить 2089,50 грн.

Доводи апеляційної скарги, про те, що кредитний договір було пролонговано шляхом сплати комісії, не можуть бути взяті до уваги, оскільки з розрахунку заборгованості наданого позивачем до позовної заяви, не вбачається, що відповідачем було сплачено комісію. Крім того, в позовній заяві позивач ставить питання про стягнення відсотків за кожен день користування кредитними коштами за період з 19.01.2021 року по 28.02.2021 року (40 днів), з якого також не вбачається пролонгації строку дії договору.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача процентів відповідно до п.3.3 кредитного договору, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

За частиною 1 статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні.

Інакше кажучи, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі №912/1120/16 (пункт 6.28)).

На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту, кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором.

У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання (пункт 17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі №758/1303/15-ц). Тому наслідки порушення грошового зобов`язання не можуть залежати від того, з яких підстав виникло грошове зобов`язання: з позадоговірних чи договірних відносин, або з якого саме договору.

Якщо грошове зобов`язання виникло з договірних відносин, то прострочення його виконання призводить до відповідальності боржника перед кредитором, зокрема - настання обов`язку зі сплати процентів річних у розмірі, встановленому законом або договором, але саме грошове зобов`язання залишається при цьому незмінним.

Так само якщо боржник не сплатив суму боргу, яка складається з тіла кредиту та процентів, нарахованих в певній сумі на час закінчення строку кредитування чи на час пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, то прострочення такого грошового зобов`язання не призводить до подальшої зміни його розміру, але в боржника виникає додатковий обов`язок щодо сплати річних процентів, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України.

Підхід, за якого проценти за «користування кредитом» могли нараховуватися та стягуватися за період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, не тільки не відповідає правовій природі таких процентів, а й призводить до вочевидь несправедливих результатів. Так, неможливо розумно пояснити, чому наприклад, замовник робіт або послуг, який прострочив їх оплату, має сплачувати проценти річних за статтею 625 ЦК України, розмір яких може бути зменшений судом, якщо він надмірно великий порівняно зі збитками кредитора, а за прострочення повернення кредиту в такій самій сумі позичальник має додатково сплачувати ще й проценти як плату за «користування кредитом», розмір якої не може бути зменшений судом.

Викладене вище свідчить, що наслідки порушення грошового зобов`язання є однаковими незалежно від того, з якого договору таке зобов`язання виникло: з договору купівлі-продажу, договору про виконання робіт, кредитного договору тощо.

Отже, у разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (пункт 8.22)).

При цьому компенсаторний характер процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за «користування кредитом» (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за «користування кредитом», до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

Отже, в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок сформульований в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (пункт 54) та від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19).

Згідно п.3.3 договору, у разі порушення строків повернення кредиту встановленим п. 1.3 договору, позичальник сплачує позичальнику плату за користування кредитом за підвищеною процентною ставкою у розмірі 3,5% від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожен день користування кредитом понад встановлений строк.

Відтак, зі змісту даного пункту договору вбачається, що плата за користування кредитом за підвищеною процентною ставкою в розмірі 3,5% встановлено саме за порушення строків повернення кредиту, тобто за невиконання грошового зобов`язання.

Відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, а тому відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на його вимогу проценти від простроченої суми.

Отже, п.3.3. Кредитного договору встановлено розмір процентної ставки, відповідно до ч.2. ст.625 ЦК України, як відповідальність за порушення грошового зобов`язання.

Таким чином, доводи апеляційної скарги позивача в цій частині заслуговують на увагу, у зв`язку з чим, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача 13518,50 грн., заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п.3.3. Кредитного договору за період з 01.03.2021 року по 16.06.2021 року (включно) відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, що відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Між тим, з наведеного вище розрахунку можна зробити висновок, що заборгованість за процентами відповідно до п.3.3 договору фактично в 3,5 рази перевищує заборгованість за тілом кредиту.

За правилами ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Разом з тим, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до ст.625 ЦК України, оскільки вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання (пункт 8.38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18).

Отже, в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок сформульований в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (пункт 54) та від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19).

З огляду на неспівмірність заявлених до стягнення сум санкцій у вигляді процентів річних відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, та враховуючи, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, колегія суддів вважає, що встановлений у п.3.3 Кредитного договору розмір процентів (13 518,50), нарахований за частиною 2 статті 625 ЦК України, не відповідає принципам розумності, справедливості та пропорційності, а тому заборгованість за процентами в цій частині підлягає зменшенню з 13518,50 грн до розміру заборгованості за тілом кредиту - 3500 грн.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до положень статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Аналізуючи вказані норми ЦПК України про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, Верховний Суд зазначає, що до понесених стороною витрат на професійну правову допомогу відносяться як витрати, які оплачені стороною/третьою особою до моменту заявлення вимоги про їх відшкодування так і ті, які будуть оплачені нею в майбутньому, якщо це відповідає умовам договору.

Аналогічні правові висновки сформульовані Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, провадження № 61-21442св19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, провадження № 61-21197св19, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, провадження № 61-44217св18, у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 червня 2021 року у справі № 640/4126/19, провадження № 61-14735св20 та ін.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін.

При цьому принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який, як уже зазначалося вище, включає такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони. Крім того, врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи.

Зокрема, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Аналогічний висновок міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 14 листопада 2019 року у справі № 826/15063/18.

Відповідно до правової позиції об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 3 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.

Так, представник позивача у позовній заяві просив стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 13670 грн., на підтвердження чого надав: копію договору №01/09/2021 про надання юридичних послуг від 01.09.2021 року, укладеного між ТОВ «ФК «Ріальто» та ФОП ОСОБА_3 , копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ПТ №2412, видане Радою адвокатів Полтавської області 23.10.2018 року, копію довіреності від 17.06.2022 року, видану ТОВ «ФК «Ріальто» адвокату Руденку К.В. на представництво інтересів у судах, копію платіжного доручення №958 від 10.01.2022 року на суму 13670 грн. 00 коп., копію акту приймання передачі наданих послуг від 01.09.2021 року №14 до договору №01/09/2021 про надання юридичних послуг (а.с.26, 27, 32, 33).

Відповідно до п.1.1. договору Виконавець зобов`язується надати замовнику юридичні послуги, у тому числі і зі складання позовних заяв, запитів, представництва інтересів замовника.

Також в п.3.1 договору №01/09/2021 від 01.09.2021 про надання юридичних послуг зазначено, що вартість послуг виконавця встановлюється з розрахунку, що ціна однієї години затраченого виконавцем часу на надання послуг становить 1000 грн.

Відповідно до копії Акту приймання передачі наданих послуг №14 від 09.12.2021 року, адвокатом було надано послуги на суму 13670 грн. з яких: консультація, що стосується запропонованої адвокатом стратегії захисту порушення ОСОБА_1 прав ТОВ «ФК «Ріальто» та наявної судової практики у аналогічних справах. Роз`яснень з правових питань, що стосуються предмету позову. Підготовка позовної заяви про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за договором №0-2 від 19.01.2021 року, формування додатків до позовної заяви про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 становить 12170 грн. (12,17 годин) та складання адвокатського запиту про витребування доказів по боржнику ОСОБА_1 за договором №0-2 від 19.01.2021 року складає 1500 грн.(1,5 годин).

Відповідачем у відзиві було заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, зазначає, що витрачений адвокатом час на виконання відповідних робіт є необґрунтовано завищеним, вважає, що на користь позивача підлягає стягненню 3000 грн., витрат на правову допомогу, які будуть відповідати принципу співмірності витраченого адвокатом часу.

Між тим, з урахуванням зменшення суми заборгованості, яка підлягає стягненню, на користь ТОВ «ФК «Ріальто» підлягають стягненню витрати на правничу допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме в розмірі 6340,14 грн.

В частині стягнення з позивача на користь відповідача 3000 грн. на відшкодування витрат на правничу допомогу, позивачем в апеляційній скарзі, в порушення вимог процесуального закону, не викладено підстав, чому апелянт вважає рішення суду в цій частині незаконним. У зв`язку з цим суд апеляційної інстанції позбавлений можливості надати обгрутнування даним вимогам.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішення суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду, на підставі ст.376 ЦПК України підлягає зміні в частині відмови у стягненні заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п.3.3. Кредитного договору, в частині пропорційного зменшення витрат на професійну правничу допомогу та судового збору.

Крім того, в апеляційній скарзі позивач ставить питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи у суді апеляційної інстанції в розмірі 12 000 грн. На підтвердження чого надав: копію договору №02/06/2022 про надання юридичних послуг від 02.06.2022 року, укладеного між ТОВ «ФК «Ріальто» та ФОП ОСОБА_3 , копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ПТ №2412, видане Радою адвокатів Полтавської області 23.10.2018 року, копію платіжного доручення №558 від 16.06.2023 року на суму 12000 грн. 00 коп., копію акту приймання передачі наданих послуг від 02.06.2022 року №114 до договору №02/06/2022 про надання юридичних послуг.

Відповідно до копії Акту приймання передачі наданих послуг №114 від 16.06.2023 року, адвокатом було надано послуги на суму 12000 грн., а саме: складання та подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду.

Згідно із ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Отже, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, а також співмірності витрат зі складністю справи, колегія суддів дійшла висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Ріальто» витрати на правову допомогу в розмірі 5565,60 грн.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У ч.6 ст.141 ЦПК України зазначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України

Таким чином з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Ріальто» підлягає стягненню судовий збір за подання позову у розмірі 1150,68 грн., за подання апеляційної скарги в розмірі 1726,03 грн.,

Керуючись ст.ст.367, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 червня 2023 року змінити.

Викласти абзац другий окскаржуваного рішення в наступній редакції: «Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» суму заборгованості за кредитним договором № 0-2 від 19.01.2021 в розмірі 9089 (дев`ять тисяч вісімдесят дев`ять) грн. 50 коп. з яких: 3500,00грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 2089,50 грн. - сума заборгованості за нарахованими відсотками, 3500 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України».

Викласти абзац четвертий рішення в наступній редакції: «Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» суму судового збору в розмірі 1150 ( одна тисяча сто п`ятдесят) грн. 68 коп. та витрати на правову допомогу в розмірі 6340 (шість тисяч триста сорок) грн. 14 коп.».

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» витрати на правову допомогу за розгляд справи у суді апеляційної інстанції в розмірі 5565 (п`ять тисяч п`ятсот шістдесят п`ять) грн. 60 коп. та витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1726 (одна тисяча сімсот двадцять шість) грн. 03 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді: