Справа №519/580/23
Провадження № "Е" 2/519/250/23
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Южний міський суд Одеської області у складі:
головуючого судді Лемця С.П.,
при секретарі судового засідання Коршак Ю.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву представника ОСОБА_1 адвоката Бойко Анастасії Ігорівни до ОСОБА_2 про розірвання трудового договору та стягнення заборгованості по заробітній платі,
28.03.2023 представник ОСОБА_1 адвокат Бойко Анастасія Ігорівна звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання трудового договору та стягнення заборгованості по заробітній платі.
Позов обґрунтовано тим, що , між позивачем і відповідачем був укладений трудовий договір між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю (далі Договір), відповідно до якого позивача було прийнято на посаду продавця непродовольчих товарів.
Відповідно до п.1 Договору він є безстроковим, що укладається на невизначений строк, починаючи з вересня 2011 року.
У червні 2012 року позивач пішла на лікарняний у зв`язку із вагітністю і пологами, а пізніше у відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.
З 01.08.2015 року у зв`язку із закінченням відпустки по догляду за дитиною позивач повернулася до роботи.
В період з 01.08.2015 по 31.10.2016 позивач працювала на посаді продавця непродовольчих товарів, але заробітна плата за цей період їй жодного разу не виплачувалася. На її неодноразові звернення до роботодавця за виплатою заробітної плати відповіді не отримувала. Також декілька разів позивачем подавалися заяви про звільнення із займаної посади за власним бажанням, але роботодавцем ці заяви ігнорувалися.
З 01.11.2016 позивач фактично припинила виконувати трудові обов`язки за Договором та відкрила власну справу. Декілька разів вона зверталася із заявами про звільнення до відповідача, але вони залишались без розгляду, на жаль, копії заяв у позивача не зберіглися.
У зв`язку із початком повномасштабного вторгнення рф на територію України, існуванням великого ризику окупації міста Запоріжжя, а також численними обстрілами, позивач переїхала на постійне місце проживання до міста Южне, Одеської області.
23.01.2023 року позивач знову написала заяву про звільнення за угодою сторін та направила її поштою рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу відповідача, яка вказана в Договорі.
04.03.2023 року вищевказана заява була повернута поштою позивачу у зв`язку із закінченням терміну зберігання. На сьогоднішній день трудовий договір між позивачем і відповідачем не розірваний, із за цього позивач не має можливості стати на облік в центр зайнятості та працевлаштуватись на нову роботу, також відсутня трудова книжка позивача, адже вона зберігається у відповідача.
Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 30.03.2023 вищезазначену позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк десять днів з дня отримання ухвали для усунення зазначених недоліків.
10.04.2023 до суду від представника позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог.
Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 12.04.2023 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.
Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 04.09.2023 витребувано у Державної міграційної служби України наявну інформацію щодо зареєстрованого місця проживання/перебування, фактичного або повідомленого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також витребувано у Міністерства соціальної політики України інформацію з Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб.
Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 04.09.2023 закрито підготовче провадження, витребувано у Запорізького обласного центру зайнятості належним чином завірену копію трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, укладений між ОСОБА_1 та приватним підприємцем ОСОБА_2 .
Позивач в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву, згідно якої просить справу розглянути за її відсутності, позов підтримує в повному обсязі та проти заочного рішення не заперечує.
Належним чином повідомлена відповідач в судове засідання не з`явилась, з заявами та клопотаннями не зверталась.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, перевіривши їх доказами, суд дійшов до наступних висновків.
Як вбачається з матеріалів справи 02.09.2011 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено трудовий договір між працівником та фізичною особою, яка використовує найману працю (а.с.20).
Відповідно до положень договору, цей договір є безстроковим, що укладається на невизначений строк з 02.09.2011.
Фізична особа зобов`язується оплачувати працю працівника у розмірі 960 грн. на місяць. Розмір заробітної плати визначається за згодою сторін, але не нижче законодавчо встановленого розміру заробітної плати. Також договором визначено тривалість робочого часу та щорічної відпустки. Трудовий договір набирає чинності з моменту його підписання або з дати, визначеної сторонами у договорі, але не пізніше дня фактичного допущення працівника до роботи. Спори з виконання умов трудового договору розглядаються районним судом.
Позивач зазначає, що в період з 01.08.2015 по 31.10.2016 працювала на посаді продавця непродовольчих товарів, але заробітна плата за цей період їй не виплачувалася, що підтверджується копією індивідуальних відомостей про застроховану особу, виданих Пенсійним фондом України (а.с.22-23).
23.01.2023 року позивач написала заяву про звільнення за угодою сторін та направила її поштою рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу відповідача, яка вказана в договорі (а.с.24).
04.03.2023 року вищевказана заява була повернута поштою позивачу у зв`язку із закінченням терміну зберігання (а.с.25-26).
На сьогоднішній день трудовий договір між позивачем і відповідачем не розірваний, із за цього позивач не має можливості стати на облік в центр зайнятості та працевлаштуватись на нову роботу, також відсутня трудова книжка позивача, адже вона зберігається у відповідача.
Між сторонами виникли трудові правовідносини, тому при вирішенні спору суд застосовує відповідні норми Кодексу законів про працю України.
Статтею 43 Конституції України встановлено: кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Відповідно до ч.1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 23 КЗпП України визначено, що трудовий договір може бути безстроковим, що укладається на невизначений строк.
Підставами припинення трудового договору є: угода сторін; закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення; розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи роботодавця (статті 40, 41) тощо (ст. 36).
Відповідно до ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу, роботодавець повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.
Згідно вимог ст. 4 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» у зв`язку з веденням бойових дій у районах, в яких розташоване підприємство, установа, організація, та існування загрози для життя і здоров`я працівника він може розірвати трудовий договір за власною ініціативою у строк, зазначений у його заяві (крім випадків примусового залучення до суспільно корисних робіт в умовах воєнного стану, залучення до виконання робіт на об`єктах критичної інфраструктури).
Всупереч КЗпП України вимога позивача про припинення трудового договору не була задоволена відповідачем через його фактичну відсутність за місцем проживання та здійснення підприємницької діяльності.
Відповідно до ст.21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Забороняється будь-яке зниження розмірів оплати праці залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання.
Відповідно до ст.24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Відповідно до п.3 Договору позивачу встановлювалася заробітна плата в розмірі 960,00 гривень, також в цьому пункті зазначається, що заробітна плата має бути не нижчою законодавчо встановленого розміру мінімальної заробітної плати.
Згідно відомостей з офіційного сайту Мінфіну розмір мінімальної заробітної плати в період з 01.08.2015 року по 31.08.2016 року складав:
З 01.01.2015 по 31.08.2015 1218 грн.;
З 01.09.2015 по 31.12.2015 1378 грн.;
З 01.01.2016 по 30.04.2016 1378 грн.;
З 01.05.2016 по 30.11.2016 1450 грн.
Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з положеннями ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.
Позивачем не надано суду ні детальний опис робіт (наданих послуг), ні договору про надання професійної правничої (правової) допомоги, а тому, суд позбавлений можливості перевірити обґрунтованість витрат на професійну правничу допомогу, що є підставою для відмови у їх компенсації.
За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі ст.141 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 1073,60 грн.
Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 5 Закону Укрїни «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.
Таким чином, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 1073,60 грн.
Керуючись ст.3, 12, 81, 141, 265, 282-284 ЦПК України, суд
Позовну заяву представника ОСОБА_1 адвоката Бойко Анастасії Ігорівни до ОСОБА_2 про розірвання трудового договору та стягнення заборгованості по заробітній платі, задовольнити частково.
Зобов`язати ОСОБА_2 внести відповідний запис про звільнення працівника ОСОБА_1 до трудової книжки та повернути трудову книжку ОСОБА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави в розмірі 1073, 60 грн. (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп.
В іншій частині відмовити.
Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст.ст. 284-285 ЦПК України.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи безпосередньо до Одеського апеляційного суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , останнє відоме місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 .
Суддя Сергій ЛЕМЕЦЬ