РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2023 року Рівненський міський суд

Рівненської області

в особі судді - Ковальова І.М.

при секретарі - Фурдись В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом ПАТ АКБ «Індустріалбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ПАТ КБ «Індустріалбанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1 про визнання недійсним договору поруки,-

в с т а н о в и в:

В Рівненський міський суд з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором звернувся представник ПАТ АКБ «Індустріалбанк».

Ухвалою Рівненського міського суду від 05 травня 2021 року прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ПАТ АКБ «Індустріалбанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1 про визнання недійсним договору поруки та об`єднано її в одне провадження з цивільною справою за позовом ПАТ АКБ «Індустріалбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

До початку підготовчого судового засідання представник позивача подав до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог та остаточно просить суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Індустріалбанк», 01133 м.Київ, вул.Генерала Алмазова, буд.18/7, МФО 313849, заборгованість в сумі 1 494 969,23 грн., з яких: прострочена заборгованість за кредитом в сумі 891 283,22 грн.; заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом (за період з 13 жовтня 2016 року по 18 березня 2019 року) в сумі 5 494,21 грн.; прострочена заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом (за період з 13 жовтня 2016 року по 18 березня 2019 року) в сумі 194 739,84 грн.; сума пені за порушення строку погашення заборгованості за кредитом в розмірі 0,03% від своєчасно несплаченої суми заборгованості за кожний день прострочення (за період з 11 вересня 2018 року по 10 вересня 2019 року включно) в сумі 43 049,27 грн.; сума пені за порушення строку сплати нарахованих процентів у розмірі 0,03% від своєчасно несплаченої суми заборгованості за кожний день прострочення (за період з 11 вересня 2018 року по 10 вересня 2019 року включно) в сумі 19 271,23 грн.; 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання (за період з 19 березня 2019 року по 10 вересня 2019 року) в сумі 10 554,90 грн.; 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання (за період з 11 вересня 2019 року по 16 червня 2020 року) в сумі 20 478,10 грн.; інфляційні нарахування на суму простроченого кредиту, відповідно до ст.625 ЦК України (за період з 01 листопада 2017 року по 31 липня 2019 року) в сумі 4 718,50 грн.; інфляційні нарахування на суму простроченого кредиту, відповідно до ст.625 ЦК України (за період з 01 серпня 2019 року по 31 травня 2020 року) в сумі 24 955,93 грн.; штраф, передбачений п.8.7. кредитного договору (в редакції додаткової угоди №3 від 13 жовтня 2016 року) в сумі 280 424,03 грн., а також стягнути в рівних частинах з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Індустріалбанк» сплачений судовий збір в сумі 22 424,54 грн. Крім того, представник позивача просив суд відмовити у задоволенні заяви представника відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 у застосуванні строків позовної давності з підстав, викладених у письмових поясненнях. Зустрічний позов ОСОБА_2 про визнання договору поруки недійсним не визнав та просив суд відмовити у його задоволенні з підстав, викладених у письмовому відзиві на позов. В подальшому, в судові засідання представник позивача за первісним позовом не з`явилась, однак подала до суду заяву про розгляд справи без її участі.

В судовому засіданні представник відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 заявлені первісні позовні вимоги не визнав, просить суд відмовити у їх задоволенні з підстав, викладених у письмовому відзиві та застосувати строки позовної давності. Зустрічний позов його довірительки ОСОБА_2 повністю підтримав, просить суд його задоволити з підстав, викладених у зустрічному позові та визнати недійсним договір поруки №3502/Р1/0350/1/16 від 13 жовтня 2016 року. В подальшому, в судові засіданні представник відповідача ОСОБА_2 за первісним позовом не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи без його участі.

В судове засідання відповідач за первісним позовом - третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору за зустрічним позовом ОСОБА_1 повторно не з`явився. Про день та час розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином судовими повістками рекомендованими листами. Причин своєї неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань про перенесення судового розгляду справи до суду не подавав.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до наступного висновку.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 "Проніна проти України § 23).

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або тож кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Судом встановлено, що 03 липня 2007 року між АКБ «Індустріалбанк» (банк) та ОСОБА_1 (позичальник) було укладено кредитний договір №KRI0800/372/07 (надалі - кредитний договір).

Відповідно до п.1.1. кредитного договору банк, надає позичальнику у користування кредитні кошти (далі - кредит) в розмірі 48000,00 доларів США у порядку, передбаченому п.4.1. цього договору, строком з 03 липня 2007 року по 02 липня 2027 року включно для/на придбання нерухомості, а саме двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 зі сплатою за користування кредитним коштами з розрахунку 12,5 відсотків річних, якщо інше не передбачено особливими умовами цього договору.

Відповідно до п.2.1. кредитного договору позичальник забезпечує виконання своїх зобов`язань з повернення кредиту, комісій, нарахованих відсотків, пені і штрафних санкцій, покриття можливих збитків банку, обумовлених невиконанням та/або неналежним виконанням обов`язків позичальником по цьому договору через забезпечення його повернення шляхом укладення договору застави нерухомого майна (іпотеки) квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до п.2.2. кредитного договору у разі недостатності коштів від забезпечення, зазначеного в п.2.1. цього договору, банк має право звернути стягнення на інше: рухоме, нерухоме майно, майнові права та кошти позичальника у порядку, встановленому законодавством України.

Пунктом 3 кредитного договору передбачено метод погашення кредиту, сплата відсотків та комісій, а пунктами 4 та 5 кредитного договору передбачено права та обов`язки сторін кредитного договору.

Відповідно до п.6.2 кредитного договору, банк має право: відмовити в наданні кредиту, як повністю, так і частково, призупинити видачу кредиту, в односторонньому порядку відмовитися від цього договору та/або розірвати (припинити) дію цього договору, вимагати дострокового повернення кредиту, сплати відсотків та можливі неустойки, і достроково стягнути суму заборгованості за кредитом, нарахованих відсотків і штрафних санкцій, направивши відповідну письмову вимогу позичальнику, якщо: п.6.2.1. позичальник не виконує умови цього договору, та/або договорів, укладених у забезпечення виконання цього договору, та з боку позичальника має місце: затримання сплати частини кредиту та/або відсотків за користування кредитом щонайменше на один календарний місяць, або перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків, або несплата позичальником більше однієї виплати, у відповідності до п.5.3 цього договору, яка перевищує п`ять відсотків суми кредиту, або інше істотне порушення умов цього договору. При цьому, визначення порушення умов цього договору істотним покладається позичальником на банк, на розсуд останнього.

Відповідно до п.8 кредитного договору: п.8.1. за порушення строку погашення заборгованості за кредитом та/або сплати нарахованих відсотків, комісій банк може нараховувати пеню в розмірі 1 відсотку від своєчасно не сплаченої суми за кожний день прострочення платежу; п.8.2. у разі ненадання документів на вимогу банку, які підтверджують платоспроможність позичальника, позичальник сплачує банку штраф у розмірі 10% відсотків від суми фактичної заборгованості за кредитом на момент здійснення порушення; п.8.3. у випадку порушення позичальником вимог п.п.5.1., 5.5.-5.9., 5.11. - 5.16. цього договору, позичальник сплачує банку штраф у розмірі 10 % відсотків від фактичної заборгованості за кредитом на момент здійснення порушення (за кожен випадок порушення окремо); п.8.4. за надання позичальником будь-якої недостовірної інформації стосовно особи позичальника та/або його близьких родичів, фінансового, правового стану позичальника, інформації щодо статусу позичальника по відношенню до банку (пов`язана особа/інсайдер) та іншої інформації, на підставі якої банком було прийнято рішення про надання кредиту позичальнику, позичальник сплачує штраф у розмірі 10% відсотків від суми наданого кредиту.

Відповідно до умов кредитного договору та заяви позичальника про перерахування кредитних коштів від 03 липня 2007 року, на підставі меморіального ордеру № TR. 8378. 1. 95 від 21 червня 2017 року з позичкового рахунку № НОМЕР_1 на поточний рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_2 було перераховано грошові кошти за кредитним договором в сумі 48000,00 (сорок вісім тисяч) доларів США.

Вказані обставини, а саме отримання на поточний рахунок відповідача ОСОБА_1 грошових коштів від банку в розмірі 48000,00 доларів США сторонами не оспорювалися.

Суд вважає за необхідне додатково зазначити, що п.1.5. Постанови Правління Національного Банку України від 14 жовтня 2004 року №486 встановлено, що використання іноземної валюти як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк, який має банківську ліцензію та письмовий дозвіл або генеральну ліцензію Національного банку України на здійснення операції з валютними цінностями.

АКБ «Індустріалбанк» має банківську ліцензію НБУ №126 від 04 грудня 2001 року та дозвіл №126-3 від 30 липня 2004 року на здійснення операцій з валютними цінностями.

03 липня 2007 року між АКБ «Індустріалбанк» (банк) та ОСОБА_1 (позичальник) було укладено додаток №2 до договору кредитного фізичних осіб на придбання нерухомості №KRI0800/372/07, яким передбачено перелік, розмір і база розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, інших фінансових зобов`язань позичальника та розмір сукупної вартості кредиту.

З дослідженої в судовому засіданні заяви про згоду чоловіка/дружини на отримання кредиту від 03 липня 2007 року на ім`я керуючого Рівненською філією АКБ «ІНДУСТРІАЛБАНК» ОСОБА_3 вбачається, що ОСОБА_2 надає згоду своєму чоловіку ОСОБА_1 на отримання кредиту у сумі 48000 дол. США на строк 20 років зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,5%.

З дослідженої в судовому засіданні заяви ОСОБА_2 від 03 липня 2007 року, посвідченої приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Онофрейчук С.Й. та зареєстрованої в реєстрі за №4978 вбачається наступне: «Я, ОСОБА_2 , даю згоду на передачу в іпотеку моїм чоловіком - ОСОБА_1 - шлюб зареєстровано 14 травня 1994 року відділом ЗАГС м.Рівне Рівненської області, про що є відповідна відмітка в її паспорті, квартири АДРЕСА_2 , яка придбана нами за спільні кошти подружжя і яка за договором купівлі-продажу була оформлена на чоловіка - ОСОБА_1 , на умовах на його розсуд.».

В подальшому, 03 липня 2007 року між АКБ «Індустріалбанк» (іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (іпотекодавець) було укладено договір іпотеки нерухомого майна №KRIZ/0800/48/7, відповідно до п.1 якого: цей договір забезпечує, переважно перед іншими кредиторами, вимоги іпотеко держателя, що випливають з кредитного договору №KRI0800/372/07 від 03 липня 2007 року (та додаткових угод до нього), укладеного між іпотекодержателем та іпотекодавцем (надалі - кредитний договір), за умовами якого іпотекодавець, як позичальник, зобов`язаний повернути іпотекодержателю шляхом перерахування на відповідні рахунки в строк до 02 липня 2027 року суму кредиту в розмірі 48000,00 доларів США, а також сплатити відсотки за його користування із розрахунку 12,5 відсотків річних у сумі 60250,00 доларів США та комісію за оформлення кредитного договору у розмірі, передбаченому кредитним договором, а також неустойки у розмірі і у випадках, передбачених кредитним договором, витрати, пов`язані з пред`явленням вимоги за кредитним договором і зверненням стягнення на предмет іпотеки, збитків, завданих порушенням кредитного договору або умов цього договору та усі інші можливі збитки іпотеко держателя. Цей договір, також забезпечує вимоги іпотеко держателя, які можуть виникнути в майбутньому, зокрема у разі припинення (розірвання, продовження терміну дії) кредитного договору, а також відмови іпотеко держателя (кредитора) від надання кредиту, якщо у результаті зазначеного у іпотекодавця залишились не виконані зобов`язання, які виникли в період терміну дії кредитного договору, а також всі можливі витрати (і/або збитки) іпотекодержателя, які пов`язані з реалізацією предмета іпотеки та погашенням зобов`язань по кредитному договору. Розмір таких вимог встановлюється в обсязі не виконаних зобов`язань іпотекодавця за кредитним договором, та всіх можливих витрат (і/або збитків), які пов`язані з реалізацією предмета іпотеки та погашенням зобов`язань за кредитним договором. Предметом іпотеки, який надає іпотекодавець іпотекодержателю у забезпечення вимог, зазначених у п.1.1. цього договору є нерухомість, а саме: двокімнатна квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , далі за текстом - предмет іпотеки: квартира двокімнатна, розмір загальної площі 48,9 кв.м., кількість кімнат 2, ринкова вартість 242400,00 грн. Предмет іпотеки передається в іпотеку разом з усім його обладнанням та при належностями, що призначені для обслуговування предмета іпотеки і пов`язані з ним спільним призначенням системи водопостачання, каналізації, кондиціювання та вентиляції, опалення, електрообладнання, кабельні мережі, охоронна та пожежна сигналізації, системи дротового зв`язку, ефірного та супутникового ТБ, телекомунікаційне обладнання, системи очищення води. Все, що є приналежністю предмета іпотеки наслідує його правову долю. Право власності іпотекодавця на предмет іпотеки підтверджується: договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Онофрейчук С.Й. 03 липня 2007 року за реєстровим №4979.

Того ж дня, 03 липня 2007 року між АКБ «Індустріалбанк» (іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (іпотекодавець) було укладено додаткову угоду №1 до договору іпотеки нерухомого майна №KRIZ/0800/48/7, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Онофрейчук С.Й. 03 липня 2007 року за реєстровим №4979, якою абз.1 п.1.1., п.1.2., п.1.4., п.1.5. п.4.1., п.5.2., 5.4., 5.5. зазначеного вище договору іпотеки викладено в новій редакції, а також доповнено договір іпотеки новими пунктами наступного змісту: 6.9., 6.10., 6.11, 6.12.

22 серпня 2008 року між АКБ «Індустріалбанк» (банк) та ОСОБА_1 (позичальник) було укладено додаткову угоду №1 до договору кредитного (фізичних осіб на придбання нерухомості/на споживчі цілі під заставу нерухомості) №KRI0800/372/07 від 03 липня 2007 року, якою п.3.1. договору викладено в новій редакції.

Як було встановлено в судовому засіданні, починаючи з травня 2009 року відповідач ОСОБА_1 почав порушувати умови кредитного договору, внаслідок чого утворилась прострочена заборгованість за кредитом. У зв`язку з порушенням відповідачем умов кредитного договору, та маючи намір про досудове врегулювання спору, банк проводив з ОСОБА_1 зустрічі, направляв листи з метою усунення порушення умов виконання договору, зокрема: лист-вимога від 30 червня 2009 року за вих.№770; протокол зустрічі від 13 липня 2009 року; лист-вимога від 27 липня 2009 року за вих.№868; лист-вимога від 26 жовтня 2009 року за вих.№868; лист-вимога від 26 жовтня 2009 року за вих.№1177; лист б/н про зміну умов обслуговування кредиту; лист з пропозицією зміни валюти заборгованості від 09 вересня 2015 року за вих.№935; попередження від 11 березня 2016 року за вих.№321; лист з умовами реструктуризації кредиту від 15 червня 2016 року за вих.№785.

21 червня 2012 року між ПАТ АКБ «Індустріалбанк» (банк) та ОСОБА_1 (позичальник) було укладено додаткову угоду №2 до договору кредитного на придбання нерухомості №KRI0800/372/07 від 03 липня 2007 року, якою п.9.5. та п.9.6., разом з підпунктами 9.6.1., 9.6.2., 9.6.3 договору викладено в новій редакції.

28 вересня 2016 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до ПАТ АКБ «Індустріалбанк» з заявою про можливість здійснення реструктуризації кредитної заборгованості за кредитним договором №KRI/0800/372/07 від 03 липня 2007 року.

13 жовтня 2016 року між ПАТ АКБ «Індустріалбанк» (банк) та ОСОБА_1 (позичальник) було укладено додаткову угоду №3 до договору кредитного (фізичних осіб на придбання нерухомості/на споживчі цілі під заставу нерухомості) №KRI0800/372/07 від 03 липня 2007 року, якою викладено розділи 1-11 кредитного договору у новій редакції, зокрема п.1.1. передбачено наступне: банк надає позичальнику кредитні кошти у вигляді мультивалютного кредиту (надалі за текстом - кредит) у наступних валютах: долар США у сумі 45 246,95 доларів США та гривня у сумі 892035,42 гривень у порядку, передбаченому п.4.1. цього договору, для/на придбання нерухомості, а саме: квартири АДРЕСА_2 та для придбання на міжбанківському валютному ринку України (надалі за текстом - МВРУ) іноземної валюти, а саме: доларів США, у розмірі 33976,92 доларів США з метою виконання зобов`язань позичальника перед банком у доларах США за цим договором та на споживчі цілі, під заставу нерухомості строком з 03 липня 2007 року по 08 вересня 2030 року включно; п.1.2. сторони цього договору дійшли згоди про те що плата за користування кредитними коштами за цим договором складає: п.1.2.1. за користування кредитом (його частиною) у доларах США, 12,5% річних; п.1.2.2. за користування кредитом (його частиною) у гривні з 13 жовтня 2016 року по 31 липня 2019 року включно 12,50% річних. Відповідно до п.8.7. додаткової угоди №3 у випадку виникнення протягом 12 місяців з 13 жовтня 2016 року порушення з боку позичальника обов`язку щодо щомісячного повернення кредиту та/або сплати нарахованих процентів, встановленого цим договором та графіком платежів, що передбачений додатком 1 до цього договору, строком більше ніж 60 календарних днів поспіль (тобто у випадку наявності строком більше, ніж 60 календарних днів поспіль будь-яких прострочених зобов`язань за цим договором, як в повному обсязі, так і частково), позичальник сплачує банку штраф у національній валюті у розмірі, еквівалентному 11270,03 доларів США. Сума штрафу, що підлягає сплаті у гривні, визначається за офіційним курсом долара США відносно гривні на день платежу. Відповідно до п.8.8. додаткової угоди №3 за порушення строків повернення кредиту та сплати процентів протягом 12 місяців з 13 жовтня 2016 року застосовується неустойка у вигляді штрафу згідно п.8.7. цього договору, за порушення строків повернення кредиту та сплати процентів після закінчення 12 місяців від зазначеної дати застосовується неустойка згідно п.8.2. цього договору.

Відповідно до п.1.1., 1.4., 4.1. додаткової угоди №3, на підставі меморіального ордеру №TR.400863.1042.1557 від 13 жовтня 2016 року відповідачем ОСОБА_1 було отримано кредит, а саме відповідно до якого з позичкового рахунку № НОМЕР_3 на поточний рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_4 було перераховано грошові кошти за кредитним договором в сумі 892035,42 грн.

З дослідженої в судовому засіданні заяви ОСОБА_2 від 13 жовтня 2016 року, адресованої на ім`я голови правління АКБ «Індустріалбанк» про згоду чоловіка/дружини на отримання мультивалютного кредиту вбачається наступне: «Я, ОСОБА_2 , надаю згоду моєму чоловіку: ОСОБА_1 , на отримання ним в інтересах сім`ї в межах укладеного між ОСОБА_1 та АКБ «ІНДУСТРІАЛБАНК» кредитного договору №KRI/0800/372/07 від 03 липня 2007 року, кредиту у гривні на строк до 08.09.2030 р. у сумі 892035,42 грн. на купівлю валюти на МВРУ з метою виконання зобов`язань у доларах США за кредитним договором №KRI/0800/372/07 від 03 липня 2007 року на умовах, встановлених АКБ «ІНДУСТРІАЛБАНК» з укладанням додаткової угоди до вищезазначеного кредитного договору щодо внесення змін та доповнено до зазначеного кредитного договору, в тому числі щодо збільшення зобов`язань ОСОБА_1 перед АКБ «ІНДУСТРІАЛБАНК» та зменшення строку користування кредитом в іноземній валюті. Цим також підтверджую, що додаткова угода укладена до кредитного договору укладається в інтересах сім`ї. Зі змістом ст.ст.541,543 Цивільного Кодексу України, ст.65 Сімейного Кодексу України та їх правовими наслідками ознайомлений/на та згоден/згодна. 13 жовтня 2016 року підпис. Наявний запис: відмітка банку: Заява вчинена заявником власноручно в моїй присутності, особу заявника ідентифікована. 13 жовтня 2016 року ОСОБА_4 ».

13 жовтня 2016 року, для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між ПАТ АКБ «Індустріалбанк» (кредитор), ОСОБА_2 (поручитель) та ОСОБА_1 (позичальник) було укладено договір поруки №3502/Р1/0350/16 (надалі по тексту - договір поруки), відповідно до якого:

п.1.1. поручитель зобов`язується перед кредитором солідарно в повному обсязі відповідати за виконання позичальником - ОСОБА_1 боргових зобов`язань, які виникають з договору кредитного (фізичних осіб на придбання нерухомості/ на споживчі цілі під заставу нерухомості) №KRI/0800/372/07 від 03 липня 2007 року, укладеного між кредитором та позичальником та додаткових угод/договорів, додатків до нього (далі - кредитний договір) за умовами якого позичальник зобов`язується шляхом безготівкового перерахування коштів на відповідні рахунки кредитора або шляхом внесення коштів (готівки) в касу кредитора або шляхом договірного списання кредитором коштів з рахунку позичальника в термін до 08 вересня 2030 року повернути кредитору грошові кошти в доларах США у сумі 45246,95 доларів США та у гривні у сумі 892035,42 гривень, а також сплатити проценти за користування кредитом на умовах, передбачених кредитним договором, а саме: за користування кредитом (його частиною) у доларах США, 12,5% річних; за користування кредитом (його частиною) у гривні за період з 13 жовтня 2016 року по 31 липня 2019 року включно 12,5% річних, за користування кредитом (його частиною) у гривні за період з 01 серпня 2019 року включно по день повного виконання зобов`язань за кредитним договором сплатити проценти у такому розмірі: річна процентна ставка у розмірі українського індексу ставок за депозитами фізичних осіб у гривні (для депозитів на 12 місяців), розрахованого на 01.07.2019 р. за даними агентства «Thomson Reuters», плюс 4 проценти річних, але в будь-якому випадку не менше 12,5% річних та не більше 25,0 процентів річних, а також сплатити комісії та неустойку (штраф, пеня) у розмірі, встановленому кредитним договором, а у випадку зміни розміру кредиту/ліміту кредитування та/або процентів/відсотків за користування кредитом та/або інших зобов`язань за кредитним договором, у розмірі, визначеному умовами кредитного договору, з урахуванням зміни розміру кредиту/ліміту кредитування та/або процентів/відсотків та/або інших зобов`язань за кредитним договором. У випадку збільшення за кредитним договором розміру кредиту/ліміту кредитування та/або процентів/відсотків за користування кредитом та/або інших зобов`язань, поручитель надає згоду солідарно відповідати за виконання зобов`язань щодо їх сплати в розмірі, визначеному умовами кредитного договору з урахуванням їх збільшення, без внесення змін до цього договору. У випадку збільшення/зменшення за кредитним договором строку/терміну, на який наданий кредит, пролонгації строку/терміну виконання зобов`язань за кредитним договором, зміни графіку платежів за кредитним договором та настання інших будь-яких змін умов кредитного договору, поручитель надає згоду солідарно відповідати за виконання всіх зобов`язань, в тому числі тих, які можуть виникнути в результаті будь-яких змін умов кредитного договору та з урахуванням таких змін умов кредитного договору без внесення змін до цього договору;

п.1.2. поручитель зобов`язується солідарно відповідати за виконання зобов`язань по кредитному договору спадкоємцями позичальника чи будь-якою іншою особою, на як буде переведено борг за кредитним договором та/або яка буде боржником (надалі - позичальник);

п.2.1. у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, поручитель відповідає перед кредитором, як солідарний боржник за зазначеними зобов`язаннями;

п.2.2. при невиконання позичальником зобов`язань перед кредитором у строки/терміни та на умовах, які обумовлені кредитним договором, поручитель приймає на себе зобов`язання сплатити кредитору: а) кредит у сумі 45246,95 доларів США та 892035,42 гривень, а у разі його збільшення - у будь-якому збільшеному розмірі; б) нараховані проценти/відсотки за користування кредитом у доларах США та у гривні та комісії, передбачені кредитним договором, з урахуванням їх збільшення; в) пеню та штрафи, які виникли у зв`язку з неналежним виконанням кредитного договору; г) збитки, завдані кредитору; д) інші зобов`язання, передбачені або які будуть передбачені кредитним договором після укладення цього договору;

п.3.1. у випадку невиконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором в строки/терміни передбачені кредитним договором, поручитель зобов`язується в день виникнення простроченої заборгованості/суми зобов`язань сплатити кредитору прострочену суму заборгованості/зобов`язань, що підлягає оплаті шляхом безготівкового перерахування коштів на рахунок кредитора або шляхом внесення готівки в касу кредитора або шляхом забезпечення права кредитора договірного списання останнім коштів з будь-якого рахунку поручителя, відкритого у кредитора. Кошти в погашення зобов`язань за кредитним договором, отримані кредитором від поручителя в першу чергу направляються на погашення прострочених комісій кредитора, в другу - прострочених відсотків/процентів за користування кредитом, в третю - простроченої суми кредиту, в четверту - сум неустойки (штраф, пеня), в п`яту з інші зобов`язання;

п.3.3. поручитель несе передбачену чинним законодавством України відповідальність за збитки завдані кредитору при невиконані або неналежному виконанні своїх зобов`язань по цьому договору;

п.3.4. поручитель ознайомлений з умовами кредитного договору та всіма додатковими угодами, а також додатками до нього, ніяких заперечень, а також непорозумінь його положень немає.

Як було встановлено в судовому засіданні, починаючи з липня 2017 року відповідач ОСОБА_1 почав порушувати умови кредитного договору, внаслідок чого утворилася прострочена заборгованість. У зв`язку з цим, банком неодноразово направлялись на адресу відповідача ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 листи з метою досудового врегулювання спору, а саме виконання ними умов договорів. Однак, станом на день подачі позову до суду вимоги банку про повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та неустойки не виконані.

У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань відповідачами, взятих на себе згідно кредитного договору та договору поруки, виникла заборгованість на загальну суму 1494969,23 грн.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч.2 ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Відповідно до ст.547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов`язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов`язку щодо першої сторони.

Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

До договорів, що укладаються більш як двома сторонами (багатосторонні договори), застосовуються загальні положення про договір, якщо це не суперечить багатосторонньому характеру цих договорів.

Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Відповідно до ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Згідно ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до ч. 2 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Підписуючи договір поруки, відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_2 поручилася відповідати перед кредитором за порушення ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13.11.2019 року у справі №922/3095/18, від 18.03.2020 року у справі № 902/417/18 сформульовано висновки про те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання і ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ч.2 ст.65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Відповідно до ч.4 ст.65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

З досліджених в судовому засіданні письмових доказів вбачається, що ОСОБА_2 була достовірно обізнана про отримання кредиту її чоловіком ОСОБА_1 , зокрема на придбання об`єкту спільної сумісної власності подружжя, отримані кредитні кошти були використані в інтересах виключно сім`ї. Дані обставини підтверджуються і заявами, які відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 писала на ім`я банку та в присутності приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Онуфрейчук С.Й. (якою при складанні було встановлено особу ОСОБА_2 , що стверджується наявним записом на заяві від 03 липня 2007 року).

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності суд вважає, що заявлені позовні вимог знайшли своє підтвердження, є обґрунтованими, доведеними належними та допустимими доказами, не спростованими відповідачами, зокрема відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, письмовий відзив на позов не подав, а представник відповідача ОСОБА_2 не спростував наступних обставин: що відповідач ОСОБА_1 дійсно отримав кредит, користувався кредитними коштами як він, так і ОСОБА_2 , на які було придбано квартиру для сім`ї відповідачів безпосередньо ( ОСОБА_1 та ОСОБА_2 являються подружжям); сама поручитель - ОСОБА_1 написала заяву, яка була нотаріально посвідчена про те, що вона дає згоду на передачу в іпотеку її чоловіком - ОСОБА_1 - шлюб зареєстровано 14 травня 1994 року відділом ЗАГС м.Рівне Рівненської області, про що є відповідна відмітка в її паспорті, квартири АДРЕСА_2 , яка придбана ними за спільні кошти подружжя і яка за договором купівлі-продажу була оформлена на чоловіка - ОСОБА_1 , на умовах на його розсуд; крім того написала у присутності представників банку письмову заяву про те, що вона надає згоду своєму чоловіку ОСОБА_1 на отримання кредиту у сумі 48000 дол. США на строк 20 років зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,5%; а крім того, сам відповідач ОСОБА_1 користувався кредитними коштами, та частково погашав заборгованість за кредитним договором, тому суд вважає, що заявлені позовні вимоги позивача за первісним позовом про солідарне стягнення заборгованості підлягають до повного задоволення.

Крім того, суд вважає за необхідне додатково зазначити, що не заслуговує на увагу заява представника відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 про застосування строків позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором виходячи з наступного.

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: 1) про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобов`язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від тривалості правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється окремо за кожний день (місяць) нарахування пені. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Відповідно до ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Отже, аналіз норм статті 266, частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Такий правовий висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року по справі №727/9352/17.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року по справі №760/9248/13-ц в якій, зокрема, зазначено, що за змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пені за порушення зобов`язання не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, вона може нараховуватися на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі. Але відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Відтак, стягнути неустойку (зокрема і пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише у межах спеціальної позовної давності.

На відміну від обчислення позовної давності для вимоги про стягнення штрафу, позовна давність за вимогою про стягнення пені обчислюється окремо за кожен день (місяць), за який нараховується пеня. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права на стягнення пені.

Перебіг позовної давності для стягнення неустойки (пені, штрафу) за кожним з прострочених щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу.

Можливість стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається у межах позовної давності за основною вимогою з дня (місяця), з якого вона нараховується.

З матеріалів справи вбачається, що при подачі позовної заяви пеня за прострочення строку повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, була нарахована у межах строку позовної давності за основною вимогою (по стягненню кредиту та процентів за користування кредитом) та обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням до суду.

Крім того, слід зазначити, що на правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 за первісним позовом, не поширюється норма ч.6 ст.232 ГК України, в якій зазначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Так, відповідно до ст.1 ГК України, цей Кодекс визначає основні засади господарювання в Україні і регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб`єктами господарювання, а також між цими суб`єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання.

Відносини між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 (який є фізичною особою) за первісним позовом, склались у сфері кредитування що регулюється нормами ЦК України.

Що стосується позовної вимоги про стягнення штрафу, то як було встановлено в судовому засіданні, п.8.7. кредитного договору, викладеного в редакції додаткової угоди №3 від 13 жовтня 2016 року передбачено, що у випадку виникнення протягом 12 місяців з 13 жовтня 2016 року порушення з боку позичальника обов`язку щодо щомісячного повернення кредиту та/або сплати нарахованих процентів, встановленого цим договором та графіком платежів, що передбачений додатком 1 до цього договору, строком більше, ніж 60 календарних днів поспіль (тобто у випадку наявності строком більше, ніж 60 календарних днів поспіль будь-яких прострочених зобов`язань за цим договором як в повному обсязі, так і частково), позичальник сплачує банку штраф у національній валюті у розмірі, еквівалентному 11270,03 доларів США. Сума штрафу, що підлягає сплаті у гривні, визначається за офіційним курсор долара США відносно гривні на день платежу. Таким чином, відповідач ОСОБА_1 допустив понад 60 днів поспіль прострочення зобов`язань за кредитним договором.

З матеріалів справи вбачається, що у зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором та наявністю підстав передбачених п.6.2. кредитного договору, позивачем було надіслано на адреси обох відповідачів за первісним позовом листи-вимоги, в яких банк вимагав достроково повернути кредит, сплатити нараховані відсотки за користування кредитом та неустойку. В даних листах-вимогах містилось попередження про те, що у випадку непогашення зобов`язань за кредитним договором до 18 березня 2019 року, банк використає право дострокового стягнення суми заборгованості за кредитним договором в судовому порядку. Таким чином, банком було змінено кінцевий строк виконання зобов`язань за кредитним договором, встановивши його - 18 березня 2019 року.

У зв`язку з непогашенням відповідачами за первісним позовом заборгованості за кредитним договором до 18 березня 2019 року, у банку виникло право стягнення її в судовому порядку, а крім того стягнення штрафу. З позовом до Рівненського міського суду позивач за первісним позовом звернувся 21 жовтня 2019 року, а отже строк позовної давності до вимог про стягнення пені, процентів та штрафу пропущено не було.

Що стосується зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання договору поруки недійсним суд вважає, що він не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Як було зазначено вище, ч.1 ст.546 та ст.547 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

В судовому засіданні та в зустрічній позовній заяві відповідач за первісним позовом - позивач за зустрічним ОСОБА_1 заявляючи вимогу про визнання договору поруки недійсним посилається виключно на ту обставину, що договір поруки №3502/Р1/0350/1/16 від 13 жовтня 2016 року вона не підписувала, останній укладений (у т.ч. підписаний) від її імені невідомою особою, що може підтвердити почеркознавча експертиза.

За клопотанням представника позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 , для повного, об`єктивного та всебічного розгляду справи по суті, ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 29 вересня 2022 року було призначено судову почеркознавчу експертизу на вирішення якої поставлено наступні питання: чи підпис, що міститься у Договорі поруки №3502/Р1/0350/1/16 від 13.10.2016 року відповідає підпису (є підписом) ОСОБА_2 станом на 13.10.2016 року? - чи виконано рукописний текст за Договором поруки №3502/Р1/0350/1/16 від 13.10.2016 року у незвичних умовах під впливом збиваючих факторів (у т.ч. за фізичного та/або психологічного тиску, примусу, тощо)? Проведення експертизи доручено експертам Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України.

07 грудня 2022 року на адресу Рівненського міського суду надійшло клопотання експерта про надання достовірних вільних та експериментальних зразків почерку та підписів ОСОБА_2 .

Копію клопотання експерта було вручено представнику ОСОБА_2 , який повідомив, що наданий час його довірителька знаходиться за межами України, а тому виконати клопотання експерта неможливо.

20 січня 2023 року на адресу Рівненського міського суду надійшло повідомлення про неможливість проведення судової експертизи та повернуто матеріали цивільної справи, які надані судом.

Тобто, у зв`язку з тим, що сама ж ОСОБА_2 (представником якої було заявлено клопотання про призначення по справі судової почеркознавчої експертизи) для надання достовірних вільних та експериментальних зразків почерку та підписів на вимогу експертів до суду не з`явилась у зв`язку з тривалим перебуванням за кордоном, а тому експертами вищезазначену ухвалу суду якою призначено судову експертизу, для підтвердження тих обставин, що вона не підписувала договору поруки, повернуто без виконання безпосередньо з причин неявки самої ОСОБА_2 .

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Особливості визначення шкоди, завданої у результаті виведення банку з ринку або ліквідації банку на підставі протиправних (незаконних) індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішень Кабінету Міністрів України особам, які на дату прийняття таких індивідуальних актів або рішень, відповідно, мали статус учасників такого банку, встановлюються Законом України «Про банки і банківську діяльність» та Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, а також те, що сама ж відповідачка за первісним позовом - позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_2 не з`явилась для надання достовірних вільних та експериментальних зразків свого почерку та підписів для проведення судової почеркознавчої експертизи, на проведенні якої сама ж наполягала у зустрічній позовній заяві, як єдиною обставиною про визнання договору поруки недійсним, тому суд вважає, що у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 слід відмовити.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки при подачі позову до суду представником позивача за первісним позовом було сплачено судовий збір в розмірі 22424,54 грн. згідно наявних в матеріалах справи меморіальних ордерів, рішення прийнято на користь позивача за первісним позовом, тому дані судові витрати слід солідарно стягнути з відповідачів на користь позивача за первісним позовом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,12,81,141,263,264,265,268,273,354 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ПАТ АКБ «Індустріалбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_5 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_6 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк», 01133 м.Київ, вул.Генерала Алмазова, буд.18/7, МФО 313849, заборгованість в сумі 1 494 969,23 грн. (з яких: прострочена заборгованість за кредитом в сумі 891 283,22 грн.; заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом (за період з 13 жовтня 2016 року по 18 березня 2019 року) в сумі 5 494,21 грн.; прострочена заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом (за період з 13 жовтня 2016 року по 18 березня 2019 року) в сумі 194 739,84 грн.; сума пені за порушення строку погашення заборгованості за кредитом в розмірі 0,03% від своєчасно несплаченої суми заборгованості за кожний день прострочення (за період з 11 вересня 2018 року по 10 вересня 2019 року включно) в сумі 43 049,27 грн.; сума пені за порушення строку сплати нарахованих процентів у розмірі 0,03% від своєчасно несплаченої суми заборгованості за кожний день прострочення (за період з 11 вересня 2018 року по 10 вересня 2019 року включно) в сумі 19 271,23 грн.; 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання (за період з 19 березня 2019 року по 10 вересня 2019 року) в сумі 10 554,90 грн.; 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання (за період з 11 вересня 2019 року по 16 червня 2020 року) в сумі 20 478,10 грн.; інфляційні нарахування на суму простроченого кредиту, відповідно до ст.625 ЦК України (за період з 01 листопада 2017 року по 31 липня 2019 року) в сумі 4 718,50 грн.; інфляційні нарахування на суму простроченого кредиту, відповідно до ст.625 ЦК України (за період з 01 серпня 2019 року по 31 травня 2020 року) в сумі 24 955,93 грн.; штраф, передбачений п.8.7. кредитного договору (в редакції додаткової угоди №3 від 13 жовтня 2016 року) в сумі 280 424,03 грн.) та понесені судові витрати по справі, а саме сплачений судовий збір в сумі 22 424,54 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Публічне акціонерне товариство Акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк», 01133 м.Київ, вул.Генерала Алмазова, буд.18/7, МФО 313849,

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_5

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_6

Суддя Рівненського

міського суду І.М.Ковальов