Головуючий у суді першої інстанції: Козленко Г.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2023 року Київським апеляційним судом в складі колегії суддів:

судді-доповідача Крижанівської Г.В.,

суддів Матвієнко Ю.О., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Шпирук Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу адвоката Невкритого Володимира Юрійовича, подану в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 28 березня 2023 року, ухвалене у складі судді Козленко Г.О., у справі № 760/14585/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 , про відшкодування збитків,-

УСТАНОВИВ:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 , про відшкодування збитків. Зазначав, що він є власником квартири АДРЕСА_1 . 11 лютого 2020 року між ним та ОСОБА_4 було укладено попередній договір купівлі-продажу квартири, відповідно до умов якого вони зобов`язалися не пізніше 11 березня 2020 року укласти і належним чином оформити договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 . Відповідно до п. 4 вказаного попереднього договору він стверджував, що він згоден продати, а ОСОБА_4 стверджував, що він згоден купити квартиру за 1 225 940,00 грн., що є еквівалентом 50 000,00 доларів США за офіційним курсом НБУ на день підписання основного договору. Відповідно до п. 12 попереднього договору до підписання попереднього договору на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання, з метою реалізації своїх намірів щодо купівлі-продажу квартири він отримав від ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 612 970,00 грн., що є еквівалентом 25 000,00 доларів США за офіційним курсом НБУ на день підписання попереднього договору. 04 березня 2020 року він разом з ОСОБА_4 та оцінювачем нерухомості прибули для огляду вищевказаної квартири. Проте, відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які незаконно проживають у його квартирі, своїми протиправними діями не надали можливості потрапити до об`єкту нерухомості. В зв`язку з зазначеним, він не виконав умови попереднього договору та на виконання п.13 останнього був вимушений передати ОСОБА_4 грошову суму у розмірі 1 225 940,00 грн. Своїми протиправними діями відповідачі спричинили йому збитки у розмірі 1 838 910,00 грн., з яких: 1 225 940,00 грн. - грошова сума, яку він міг отримати у разі укладення договору купівлі-продажу квартири, 612 970,00 грн. - грошова сума, сплачена ним ОСОБА_4 за умовами п.13 попереднього договору. З урахуванням викладеного, позивач ОСОБА_1 просив стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 1 838 910,00 грн.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 28 березня 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, адвокат Невкритий В.Ю., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу. Просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення,яким позов задовольнити в повному обсязі. Посилається на те, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Зазначає, що відмовляючи в позові, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність належним чином підтвердженого факту незаконності проживання відповідачів у квартирі ОСОБА_1 та протиправності їх дій щодо не допуску позивача до квартири і, як наслідок, наявності у зв`язку з цим збитків, завданих позивачу, що в свою чергу призвело до неможливості встановити протиправність поведінки відповідачів, їх вину та причинно-наслідковий зв`язок між такою поведінкою та шкодою. Звертає увагу на те, що в постанові Київського апеляційного суду від 22 грудня 2022 року у справі № 760/803/17 чітко зазначено, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 чинять позивачу перешкоди у користуванні квартирою, не пускають до житлового приміщення, що також підтверджується висновком Солом`янського УП ГУ НП України у м. Києві від 21 грудня 2016 року. Під час розгляду вказаної справи відповідачі жодного разу не вказували, що проживають за іншою адресою, натомість їх представник наполягав на тому, що вони проживають у квартирі позивача на законних підставах.

Адвокат Лисенко І.К., яка діє в інтересах ОСОБА_3 , подала відзив на апеляційну скаргу. Просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Заперечує проти доводів представника позивача, вважає їх необґрунтованими, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

В судовому засіданні адвокат Невкритий В.Ю., який діє в інтересах ОСОБА_1 , апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити з наведених у ній підстав.

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в судове засідання не з`явилися про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином. Адвокат Лисенко І.К., яка діє в інтересах ОСОБА_3 , подала клопотання про відкладення розгляду справи в зв`язку із участю як захисника у допиті свідка в Святошинському УП ГУ НП у м. Києві, яке заплановане на 31 жовтня 2023 року о 14:00 год. Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази того, що представництво інтересів ОСОБА_3 здійснюється адвокатом Лисенко І.К. одноособово, враховуючи, що договір про надання правничої допомоги із ОСОБА_3 був укладений із Адвокатським бюро «Ірини Лисенко», а не особисто з адвокатом Лисенко І.К. Крім того, ОСОБА_3 не була позбавлена можливості особисто з`явитися в судове засідання. Відтак, колегія суддів відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за відсутності осіб, що не з`явилися в судове засідання.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, заслухавши суддю-доповідача, пояснення особи, яка з`явилася в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 25 березня 2016 року та Інформаційною довідкою від 30 березня 2016 року за № 56314389 (т.1, а.с. 7, 8).

11 лютого 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладено попередній договір купівлі-продажу квартири, відповідно до умов якого, сторони цього договору зобов`язалися не пізніше 11 березня 2020 року укласти і належним чином оформити договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 (т.1, а.с. 9).

Відповідно до п. 4 вказаного попереднього договору ОСОБА_1 стверджував, що він згоден продати, а ОСОБА_4 стверджував, що він згоден купити квартиру за 1 225 940,00 грн., що є еквівалентом 50 000,00 доларів США за офіційним курсом НБУ на день підписання попереднього договору.

Пунктом 12 попереднього договору передбачено, що до підписання попереднього договору на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання, з метою реалізації своїх намірів щодо купівлі-продажу квартири сторони попереднього договору прийшли до необхідності передати від покупця продавцю грошові кошти у сумі 612 970,00 грн., що є еквівалентом 25 000,00 доларів США за офіційним курсом НБУ на день підписання попереднього договору, які продавець отримав від покупця на день підписання попереднього договору.

Згідно з п.13 попереднього договору, у випадку невиконання умов попереднього договору продавцем, він зобов`язується повернути подвійну суму грошових коштів, зазначених у п.12 попереднього договору.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 , як підставу для його задоволення, посилався на те, що через протиправні дії відповідачів, які проживають у належній йому квартирі, та перешкоди доступу до житла з метою його огляду та подальшого продажу на користь третьої особи, йому було завдано збитків у розмірі 1 838 910,00 грн., з яких: 1 225 940,00 грн. - грошової суми, яку позивач міг отримати у разі укладення договору купівлі-продажу квартири, 612 970,00 грн. - грошової суми, сплаченої позивачем третій особі за умовами п.13 попереднього договору.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування завданих йому збитків. Ухвалюючи рішення, суд виходив з того, що позивачем не доведено протиправність поведінки відповідачів, їх вину, а також причинно-наслідковий зв`язок між такою поведінкою та шкодою, що могло б слугували підставою для притягнення осіб до відповідальності у вигляді відшкодування збитків.

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до положень ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист у суді свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, зокрема, шляхом відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Отже, збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових прав особи, яке пов`язане з утиском його інтересів, як учасника певних суспільних відносин і що виражається у зроблених нею витратах, у втраті або пошкодженні її майна, у втраті доходів, які вона повинна була отримати.

При цьому, збитки як правова категорія включають в себе й упущену (втрачену) вигоду, яка відрізняється від реальних збитків тим, що реальні збитки характеризують зменшення наявного майна потерпілого (проведені витрати, знищення і пошкодження майна тощо), а у разі упущеної вигоди наявне майно не збільшується, хоча і могло збільшитися, якби не правопорушення.

Відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності, негативного результату такої поведінки (збитків), причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками, вини правопорушника. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Отже, відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише за наявності передбачених законом умов, сукупність яких утворює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності.

Протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи (така поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Під збитками розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага тощо. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяними збитками виражається в тому, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідок такої протиправної поведінки. Вина заподіювача збитків є суб`єктивним елементом відповідальності і полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності.

Відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.

При цьому саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Всупереч вищенаведених положень законодавства, позивачем не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів, які б підтверджували обставини, викладені у позовній заяві на підтвердження заявлених позовних вимог.

Наявні у матеріалах справи довідка Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві без номера та дати, а також лист Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві від 04 березня 2020 року № 13125 жодним чином не підтверджують, що 04 березня 2020 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не дозволили позивачу зайти до квартири та на виконання умов попереднього договору забезпечити проведення її огляду ОСОБА_4 , адже вказані документи не містять жодної конкретної інформації про відповідачів та/або про протиправність їх дій (т.1, а.с. 11, 12).

Так зі змісту довідки Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві без номера та дати вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві із заявою. В ході проведеної перевірки працівниками поліції встановлено, що 04 березня 2020 рокуОСОБА_1 разом з ОСОБА_4 та оцінювачем нерухомості прибули для огляду квартири за адресою: АДРЕСА_2 , проте, незнайомі люди, які перебували у вказаній квартирі, не дозволили їм зайти до оселі. Враховуючи вищевикладене, в ході проведеної перевірки слідчим відділом Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві не здобуло підстав та приводів для внесення даних до ЄРДР, так як в обставинах події вбачаються цивільно-правові відносини (т.1, а.с. 11).

Зі змісту листа Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві від 04 березня 2020 року №13125 вбачається, що в ході проведеної перевірки за зверненням ОСОБА_1 , щодо неправомірних, на його думку, дій невідомих осіб, які мали місце 04 березня 2020 року за адресою: АДРЕСА_2 , слідчим відділом Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві не здобуло підстав та приводів для внесення даних до ЄРДР, так як в обставинах події вбачаються цивільно-правові відносини (т.1, а.с. 12).

Таким чином, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази протиправних дій відповідачів, які призвели до не укладення договору купівлі-продажу квартири між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , та як наслідок, наявність у зв`язку з цим збитків у ОСОБА_1 .

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази того, що саме неможливість 04 березня 2020 рокуОСОБА_1 разом з ОСОБА_4 та оцінювачем нерухомості потрапити до квартири за адресою: АДРЕСА_2 ,стало підставою не укладення в подальшому договору купівлі-продажу цієї квартири.

Відтак, враховуючи, що в матеріалах справи відсутні докази на підставі яких можна достовірно встановити протиправність поведінки відповідачів, їх вину, а також причинно-наслідковий зв`язок між такою поведінкою та шкодою, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 . Укладаючи попередній договір, ОСОБА_1 діяв на власний розсуд, фактично взявши на себе ризик неукладення основного договору.

Суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам заявника належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе судове рішення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суд першої інстанції та зводяться виключно до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Невкритого Володимира Юрійовича, подану в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 28 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 06 листопада 2023 року.

Суддя-доповідач

Судді