Провадження № 22-ц/801/2156/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сичук М. М.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2023 рокуСправа № 127/14861/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Оніщука В. В. (суддя-доповідач),

суддів: Медвецького С. К., Копаничук С. Г.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу адвоката Цепляєва Сергія Вікторовича в інтересах ОСОБА_1 на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 вересня 2023 року, ухвалене у складі судді Сичука М. М., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

встановив:

Короткий зміст вимог

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Замостянського районного суду м. Вінниця від 28 липня 2011 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки всіх видів доходу, починаючи з 08 липня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття, у зв`язку із чим було видано виконавчий лист і 27 вересня 2011 року відкрито виконавче провадження №28948528.

30 грудня 2014 року рішенням Вінницького міського суду Вінницької області шлюб між сторонами було розірвано.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08 вересня 2021 року було задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та визнано його батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Наказом Вінницького міського суду Вінницької області від 24 лютого 2022 року з ОСОБА_1 на користь відповідачки стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 05 січня 2022 року і до досягнення дітьми повноліття. На підставі вказаного наказу відкрито виконавче провадження №68839811.

Позивач зазначає, що на підставі двох виконавчих проваджень з нього на користь відповідачки на утримання трьох неповнолітніх дітей у порушення вимог ст. 183 СК України стягується більше, ніж 50% його доходу, що є істотними та достатніми підставами для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів.

У зв`язку із викладеним, ОСОБА_1 звернувшись в суд із даним позовом, просив зменшити розмір аліментів, що стягуються на підставі судового наказу Вінницького міського суду Вінницької області від 24 лютого 2022 року з нього на користь ОСОБА_2 на неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 1/4 частини заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до її повноліття, починаючи з дня набрання законної сили рішенням суду.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26 вересня 2023 року у задоволенні позову було відмовлено.

У рішенні суд зазначив, що розмір відрахувань із заробітної плати позивача у зв`язку зі стягненням з нього аліментів на виконання вищезазначених судового наказу та рішення суду, не перевищує 70 відсотків, тобто відповідає вимогам ч. 3 ст. 70 ЗУ «Про виконавче провадження».

При цьому відповідач не надав суду жодних доказів які б підтверджували погіршення його матеріального становища.

Розмір стягуваних аліментів за судовим рішенням та судовим наказом не є завищеним та відповідає розміру, передбаченому нормами діючого Сімейного кодексу України, що відповідно є підставою для відмови у задоволенні позову.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись із таким рішенням, адвокат Цепляєв С. В. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 16 жовтня 2023 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Оніщук В. В., судді: Медвецький С. К., Копаничук С. Г.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 19 жовтня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі, надано строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 31 жовтня 2023 року справу призначено до розгляду на 09 листопада 2023 року в порядку письмового провадження.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

У апеляційній скарзі зазначено, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про застосування норм Закону України «Про виконавче провадження».

При ухваленні рішення, суд першої інстанції повинен був керуватися положеннями ч. 5 ст. 183 СК України, відповідно до яких той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на трьох і більше дітей половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Стаття 70 ЗУ «Про виконавче провадження» поширюється лише при виконанні рішенням суду та стосується стягнення заборгованості по сплаті аліментів, а не на визначення розміру аліментів.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є батьками трьох неповнолітніх дітей, а саме: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Батьківство позивача щодо молодших дітей встановлено рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08 вересня 2021 року (а. с. 6-7).

Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 28 липня 2011 року (справа № 2-1625-2011 р.) з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 08 липня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття.

На підставі вказаного рішення видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження №28948528 (а. с. 9-10).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 30 грудня 2014 року шлюб між позивачем та відповідачкою, укладений 23 квітня 2014 року, було розірвано (а. с. 5).

Наказом Вінницького міського суду Вінницької області від 24 лютого 2022 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) боржника, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 05 січня 2022 року і до досягнення дітьми повноліття (а. с. 4).

Позиція суду апеляційної інстанції

Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає у повній мірі.

Статтею 8 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7 та 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Положеннями ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, при цьому даний обов`язок є особистим, індивідуальним обов`язком як матері, так і батька.

Згідно з статтею 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Із викладеного вбачається, що батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення тими повноліття, незалежно від того проживають вони разом чи окремо. Кожен із батьків несе обов`язок утримання своїх дітей, способи виконання якого можуть визначатися за домовленістю між ними або за рішенням суду.

Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті, на двох дітей однієї третини, на трьох і більше дітей половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Звертаючись до суду із позовом, позивач вказував, що на підставі двох виконавчих проваджень з нього на користь відповідачки на утримання трьох неповнолітніх дітей у порушення вимог ст. 183 СК України стягується більше, ніж 50% його доходу, що є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів.

Проте апеляційний суд звертає увагу на те, що судовим наказом Вінницького міського суду Вінницької області від 24 лютого 2022 року з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на двох дітей, розмір яких не суперечить, а натомість прямо передбачений ч. 5 ст. 183 СК України.

Згідно зі ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Положеннями ч. 1 ст. 273 СК України визначено, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Заявляючи вимогу про зменшення розміру аліментів, які стягуються на утримання неповнлітніх дітей, позивач не надав суду жодних належних та допустимих доказів про зміну матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я, перебування на його утриманні інших осіб тощо.

Також позивачем не доведено, що сплата аліментів у визначеному судовим рішенням розмірі ставить його у складне матеріальне становище, а його дохід після сплати аліментів є недостатнім для власного утримання.

За викладених обставин, з урахуванням наявних у матеріалах справи доказів, колегія суддів виснує, що підстави для зменшення розміру аліментів на неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відсутні.

Ураховуючи принцип розумності і справедливості, зважаючи на необхідність належного матеріального забезпечення дітей, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , при цьому визначений судовим наказом розмір аліментів є необхідним для забезпечення життєдіяльності неповнолітніх синів сторін, збереження того рівня життя, який діти мають тоді, коли утримуються обома батьками та отримують надійне стабільне матеріальне утримання як з боку матері, так і з боку батька.

Апеляційний суд зауважує, що виховання дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, у зв`язку з чим, певним чином, з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного, в даному випадку матір.

Окрім того, суд першої інстанції вірно встановив, що сукупний розмір аліментів на трьох неповнолітніх дітей, які стягуються з ОСОБА_1 , становить 58% від його доходів та вірно послався на положення ч. 3 ст. 70 ЗУ «Про виконавче провадження», якими передбачено, що розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника при стягненні аліментів не може перевищувати 70 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами.

Твердження у апеляційній скарзі на те, що вказана норма закону стосується стягнення заборгованості по сплаті аліментів, є хибними, оскільки у розумінні ЗУ «Про виконавче провадження» боржником є особа, із якої проводяться стягнення за виконавчими документами незалежно від наявності заборгованості за ними.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати понесені у зв`язку з апеляційним переглядом справи слід залишити за особою, яка звернулась із апеляційною скаргою.

Водночас апеляційним судом встановлено, що при поданні апеляційної скарги скаржником було сплачено судовий збір не у повному розмірі.

Так, за подання апеляційної скарги відповідно до вимог пп. 1, 6 п. 1 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» ОСОБА_1 слід було сплатити судовий збір у розмірі 1 610,4 грн (1 073,6 грн х 150%), натомість відповідно наданої квитанції про сплату № 2323-6663-5473-5785 від 16 жовтня 2023 року скаржником сплачено 1 609,5 грн, відтак з ОСОБА_1 слід стягнути різницю недоплаченого судового збору.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Цепляєва Сергія Вікторовича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 вересня 2023 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції залишити за ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 90 копійок судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий В. В. Оніщук

Судді С. К. Медвецького

С. Г. Копаничук