УХВАЛА

09 листопада 2023 року

м. Київ

справа № 211/1836/23

провадження № 61-11661ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Сердюка В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на ухвалу Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 березня 2023 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 27 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Телерадіокомпанія «Рудана» Криворізької міської ради про розповсюдження та спростування недостовірної інформації,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2023 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду

з позовом до Комунального підприємства «Телерадіокомпанія «Рудана» Криворізької міської ради (далі - КП «ТРК «Рудана» Криворізької міської ради) про розповсюдження та спростування недостовірної інформації.

Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ухвалою від 29 березня 2023 року відмовив у відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2

до КП «ТРК «Рудана» Криворізької міської ради про розповсюдження та спростування недостовірної інформації.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 оскаржили її в апеляційному порядку.

Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 27 червня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на ухвалу Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області

від 29 березня 2023 року визнав неподаною та повернув особам, які її подали, на підставі статей 185, 357 ЦПК України.

Щодо поновлення строку

01 серпня 2023 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області

від 29 березня 2023 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду

від 27 червня 2023 року.

Верховний Суд ухвалою від 15 вересня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на ухвалу Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 березня 2023 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 27 червня 2023 року залишив

без руху та надав строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали. Запропонував заявникам надати обґрунтовану заяву про поновлення строку на касаційне оскарження. Попередив про наслідки невиконання вимог вказаної ухвали.

У жовтні 2023 року до Верховного Суду на виконання вимог ухвали суду

від 15 вересня 2023 року від ОСОБА_1 , ОСОБА_2 надійшла заява про усунення недоліків, до якої надано обґрунтоване клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження.

Клопотання мотивоване тим, що повний текст ухвали Дніпровського апеляційного суду від 27 червня 2023 року отриманий ОСОБА_1

21 липня 2023 року, що підтверджується копією конверта та супровідного листа Дніпровського апеляційного суду від 04 липня 2023 року щодо направлення копії ухвали від 27 червня 2023 року на його адресу.

Відповідно до частин другої, третьої статті 390 ЦПК України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Проаналізувавши клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення та додані до нього матеріали, зокрема, доказ отримання повного тексту ухвали суду, зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження пропущено з поважних причин, суд дійшов висновку, що наявні підстави для його поновлення.

Щодо оскарження ухвали Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 березня 2023 року

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Аналіз вказаної норми процесуального законодавства дає підстави дійти висновку, що касаційному оскарженню підлягають ухвали суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку.

Проте, заявники оскаржили у касаційному порядку ухвалу суду першої інстанції, яка не була предметом перегляду по суті судом апеляційної інстанції (оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 визнано неподаною та повернуто особам, які її подали).

Пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України передбачено, що суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи наведене, касаційна скарга в частині оскарження ухвали Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 березня 2023 року не може бути прийнята до провадження, оскільки вказана ухвала суду першої інстанції не переглядалась по суті в апеляційному порядку, тому оскаржуване судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Таким чином, відсутні підстави для відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в частині оскарження ухвали Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 березня 2023 року.

Щодо оскарження ухвали Дніпровського апеляційного суду від 27 червня 2023 року

Подана касаційна скарга на ухвалу Дніпровського апеляційного суду

від 27 червня 2023 року не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження, оскільки у порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України «Про судовий збір».

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється, зокрема, за подання до суду апеляційної

і касаційної скарг на судові рішення.

Згідно зі статтею 258 ЦПК України судовими рішеннями є: ухвали, рішення, постанови, судові накази.

У касаційній скарзі та заяві про усунення недоліків касаційної скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 порушують клопотання про звільнення їх від сплати судового збору на підставі частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки вони є споживачами інформаційних послуг, які надає КП «ТРК «Рудана» Криворізької міської ради.

Вивчивши доводи вказаного клопотання та додані до нього матеріали, суд дійшов висновку, що у задоволенні клопотання ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги необхідно відмовити з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, третьої статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Згідно з частинами першою, другою статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік;

або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю;

г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Особа, яка заявляє клопотання про відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від сплати, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору

у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень її майнового стану. Доказами рівня майнового стану можуть бути документи, які підтверджують скрутний майновий стан особи, що, відповідно, унеможливлює сплату нею судових витрат. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою для відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати.

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах. Особливо це стосується порушення заявником процедури касаційного провадження.

У той же час, гарантією реалізації права на судовий захист в аспекті доступу до правосуддя є встановлення законом помірного судового збору для осіб, які звертаються до суду.

При вирішенні питання про відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати судового збору майновий стан сторони (належні стороні майнові права та обов`язки) має визначатися судом у світлі конкретних обставин певної справи, включаючи спроможність заявника сплатити судовий збір та стадію, на якій перебуває розгляд справи на певний момент. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою для відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати судового збору.

Як зазначено вище, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 пред`явили вимоги про розповсюдження та спростування недостовірної інформації.

Частиною третьою статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав.

Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судовий збір» у частині третій статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» слова «державного мита» замінені словами «судового збору».

Отже, при прийнятті Закону України «Про судовий збір» законодавець передбачив можливість застосування Закону України «Про захист прав споживачів» при визначенні пільг певних категорій осіб щодо сплати судового збору.

Відступаючи від практики Верховного Суду України, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 21 березня 2018 року у справі

№ 761/24881/16-ц (провадження № 14-57цс18) дійшла висновку, що «порушені права можуть захищатись як у суді першої інстанції (при пред`явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу, а саме при апеляційному перегляді. Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завдання якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права».

У постанові від 19 червня 2018 року у справі № 761/24672/15-ц (провадження № 14-197цс18) Велика Палата Верховного Суду вказала, що «у статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік пільг щодо сплати судового збору, у якому не передбачено звільнення від сплати судового збору споживачів - за позовами, що пов`язані з порушенням їхніх прав. Разом з тим у частині 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. Системний і комплексний аналіз зазначених норм дає правові підстави зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб, як «споживачі, які звернулися з позовними вимогами про захист порушених справ», у переліку осіб, що мають пільги щодо сплати судового збору, установленому в статті 5 Закону України «Про судовий збір», не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів, а саме Законом України «Про захист прав споживачів». Крім того, стаття 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить позиції про те, що пільги надаються лише за пред`явлення позову».

Звертаючись до суду з позовом у цій справі, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просили визнати недостовірною та зобов`язати КП «ТРК «Рудана» Криворізької міської ради спростовувати інформацію, яка була розповсюджена у відео сюжетах у період з 26 лютого 2022 року по 16 січня 2023 року, де, на думку позивачів, була подана недостовірна інформація з приводу посади ОСОБА_3 .

Заявники зазначають, що вони є споживачами інформаційних послуг.

Закон України «Про захист прав споживачів» (тут і далі - у редакції, чинній на момент звернення з касаційною скаргою) регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

У пунктах 17, 19 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» зазначено, що послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб.

Закон України «Про інформацію» регулює відносини щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації.

Згідно зі статтею 23 Закону України «Про інформацію» інформаційна продукція - матеріалізований результат інформаційної діяльності, призначений для задоволення потреб суб`єктів інформаційних відносин. Інформаційною послугою є діяльність з надання інформаційної продукції споживачам з метою задоволення їхніх потреб. Інформаційна продукція та інформаційні послуги є об`єктами цивільно-правових відносин, що регулюються цивільним законодавством України.

Отже, з огляду на зміст судових рішень, підставою для звернення

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до суду з вимогою до КП «ТРК «Рудана» Криворізької міської ради про розповсюдження та спростування недостовірної інформації є порушення відповідачем особистих немайнових прав фізичної особи.

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина перша статті 277 ЦК України).

Таким чином, оскільки частина третя статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» не розповсюджується на вказані правовідносини, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 необхідно сплатити судовий збір за подання касаційної скарги на загальних підставах.

В ухвалі від 21 липня 2023 року у справі № 953/24636/21 (провадження

№ 61-9807ск23) Верховний Суд прийняв до розгляду касаційну скаргу

АТ «Харківобленерго» з предметом позову про захист ділової репутації, спростування недостовірної інформації, зазначивши, що касаційна скарга за формою та змістом відповідає вимогам статті 392 ЦПК України, судовий збір сплачено.

В ухвалі Верховного Суду від 21 лютого 2023 року у справі № 758/5353/17 (провадження № 61-2070ск23) предметом спору є захист честі, гідності, спростування недостовірної інформації, зобов`язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди. Оскільки ОСОБА_4 оскаржував судові рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про спростування недостовірної інформації, зобов`язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди, Верховний Суд запропонував заявнику доплатити судовий збір, у зв`язку з тим, що судовий збір не був сплачений у встановленому розмірі.

Верховний Суд, проаналізувавши посилання позивачів на постанови Верховного Суду від 24 липня 2019 року у справі № 175/2201/17 (провадження № 61-25246св18), від 21 липня 2021 року у справі

№ 175/1052/20 (провадження № 61-1599св21), від 28 серпня 2019 року

у справі № 756/8388/17-ц (провадження № 61-30392св18), від 04 грудня 2019 року у справі № 211/1032/19 (провадження № 61-16370св19),

від 29 липня 2020 року у справі № 761/736/20 (провадження

№ 61-8647св20), від 12 серпня 2020 року у справі № 638/6060/18 (провадження № 61-2657св19) щодо звільнення споживачів послуг від сплати судового збору, зазначає, що у вказаних постановах позивачі були споживачами послуг на підставі договорів про надання телекомунікаційних, кредитних, банківських послуг, споживання природного газу, тощо.

Правовідносини у вказаних судових рішеннях та у справі,

що переглядається, не є подібними.

Заявникам слід відмовити у звільненні від сплати судового збору на підставі частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» та необхідно сплатити судовий збір у встановлених порядку

і розмірі відповідно до закону.

Підпунктом 9 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що за подання касаційної скарги на ухвалу суду фізичною особою справляється судовий збір, що становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зазначені положення поширюються на подання апеляційних і касаційних скарг на усі, без винятку, ухвали суду, які підлягають оскарженню, та рішення за наслідками їх перегляду, незалежно від того, чи передбачено Законом України «Про судовий збір» справляння судового збору за подання тих заяв до суду першої інстанції, за результатами розгляду яких постановлено відповідні ухвали.

Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 травня 2018 року у справі № 915/955/15 (провадження

№ 12-66гс18).

Відповідно до частини сьомої статті 6 Закону України «Про судовий збір» у разі якщо позов подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір обчислюється з урахуванням загальної суми позову і сплачується кожним позивачем пропорційно долі поданих кожним з них вимог окремим платіжним документом.

Таким чином, розмір судового збору, що підлягає сплаті за подання та розгляд цієї касаційної скарги, становить 536,80 грн і підлягає сплаті кожним заявником окремо.

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено за наступними реквізитами: отримувач коштів ? ГУК у місті Києві/Печерський район/22030102; код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37993783; банк отримувача - Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача - UA0026007; призначення платежу - «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату.

Варто зазначити, що відмова у звільненні від сплати судового збору за подання касаційної скарги не може вважатися обмеженням доступу до суду у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

У статті 129 Конституції України передбачено, що однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

За наявності визначених законом підстав, заявники не позбавлені права звернутися до суду касаційної інстанції із клопотанням, обґрунтованим доказами, що можуть бути підставою для перевірки майнового стану сторін, про відстрочення або розстрочення сплати судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення, звільнення від сплати судового збору або зменшення його розміру.

Відповідно до частини другої статті 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне продовжити

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 строк для усунення недоліків касаційної скарги та повідомити про це заявників.

Керуючись статтею 127 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на ухвалу Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Телерадіокомпанія «Рудана» Криворізької міської ради про розповсюдження та спростування недостовірної інформації, відмовити.

Клопотання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 строк на касаційне оскарження ухвали Дніпровського апеляційного суду від 27 червня 2023 року.

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звільнення від сплати судового збору відмовити.

Продовжити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 строк для усунення недоліків касаційної скарги, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

Надати для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникам.

Судді: І. М. Фаловська

С. О. Карпенко

В. В. Сердюк