Справа № 161/4611/23
Провадження № 2-др/161/114/23
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 листопада 2023 року місто Луцьк
Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі :
головуючого судді Гриня О. М.,
за участю секретаря судового засідання Жежерун Д. А.,
представника відповідача Дячука Р. О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника ОСОБА_1 адвоката Смоленського Дмитра Петровича про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Національне агентство з питань запобігання корупції про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 жовтня 2023 року задоволено позов ОСОБА_1 до ДП «Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Національне агентство з питань запобігання корупції, про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, ухвалено:

-визнати протиправним та скасувати наказ генерального директора Державного підприємства «Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» від 02 березня 2023 року № 20 про «Про оголошення догани ОСОБА_1 »;

-визнати протиправним та скасувати наказ генерального директора Державного підприємства «Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» від 03 березня 2023 року № 9-к про «Про звільнення ОСОБА_1 »;

-поновити ОСОБА_1 на посаді Уповноваженого з антикорупційної діяльності Державного підприємства «Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» з 03 березня 2023 року;

-стягнути з Державного підприємства «Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» в користь ОСОБА_1 48 928 гривень 80 копійок середнього заробітку за час вимушеного прогулу;

-стягнути з Державного підприємства «Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» в користь ОСОБА_1 2147 гривень 20 копійок сплаченого судового збору;

-стягнути з Державного підприємства «Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» в користь держави 1073 гривні 60 копійок судового збору.

Ухвалюючи рішення в цій справі, суд не вирішив питання розподілу витрат позивача на професійну правничу допомогу, що у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 270 Цивільно-процесуального кодексу України є підставою для ухвалення додаткового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 246 Цивільно-процесуального кодексу України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

06 жовтня 2023 року на адресу суду від представника позивача адвоката Смоленського Д. П. до суду надійшла заява про ухвалення додаткового рішення про розподіл витрат на професійну правничу допомогу. Представник позивача зазначає, що ОСОБА_1 поніс витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 27 000 гривень, з яких: 8000 гривень за підготовку позовної заяви; 9 000 гривень участь адвоката в судових засіданнях; 10 000 гривень гонорар успіху, тобто винагорода адвоката за досягнутий результат, а саме: ухвалення судом рішення про задоволення позову. На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу суду адвокат надає копію квитанції до прибуткового касового ордеру № 30 від 03 жовтня 2023 року та копію протоколу узгодження вартості до Договору про надання правової допомоги від 10 березня 2023 року. Також представник позивача зазначає, що у позовній заяві ОСОБА_1 повідомляв про те, що докази понесення цих витрат на правничу допомогу будуть подані суду в порядку і строки, визначені ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

На підставі наведеного представник позивача ОСОБА_1 адвокат Смоленський Д. П. просить ухвалити додаткове рішення у цій справі, яким стягнути з ДП «Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» в користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 27 000 гривень.

Крім того, у вказаній заяві представник позивача ОСОБА_2 просить розгляд справи здійснювати без участі позивача та його адвоката.

Представник відповідача ДП «Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» Дячук Р. О. в судовому засіданні вимоги заяви про ухвалення додаткового рішення заперечив та просив в її задоволенні відмовити. Мотивуючи свою позицію, представник відповідача вказує на відсутність в матеріалах справи договору про надання правової допомоги від 10 березня 2023 року, який укладений між адвокатом Смоленським Д. П. та Пантіком К. В., а тому сторона відповідача позбавлена можливості дослідити зміст цього договору, в тому числі питання гонорару адвоката. Крім того, представник відповідача звернув увагу суду на те, що корінець квитанції по прибуткового касового ордеру не відірваний.

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача;3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст. 141 ЦПК України).

Ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом установленого строку така заява залишається без розгляду.

При цьому розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

При обчисленні гонорару адвоката слід керуватися зокрема умовами укладеного між замовником і адвокатом договору про надання правової допомоги (частина друга статті 137 ЦПК України, частина друга статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Наведене відповідає висновкам, висловленим у постанова Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».

Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права (ч.3 ст.27 Закону України Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Верховний Суд неодноразово зазначав, що договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг та на нього поширює своє регулювання гл.63 ЦК України (постанови Верховного Суду від 03.02.2022 у справі №910/17183/20, від 21.06.2022 у справі №904/2925/18, від 30.06.2022 у справі №915/517/21 тощо).

Стаття 903 ЦК передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Вимоги щодо оплати послуг за договором про надання правової допомоги передбачені, зокрема, ст.30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», у ч.1 якої зазначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги (ч.2 ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Заявляючи вимоги про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 27 000 гривень, стороною позивача не було надано до матеріалів справи договір про правничу допомогу, укладений між адвокатом Смоленським Д. П. та Пантіком К. В., а тому суд позбавлений можливості визначити предмет, умови цього договору та перелік послуг, який міг бути наданий адвокатом клієнту в межах супроводу цієї справи, а також розмір та порядок розрахунку гонорару адвоката.

На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу представник позивача надав суду копію квитанції по прибуткового касового ордеру № 30 від 03 жовтня 2023 року та копію протоколу узгодження вартості до Договору про надання правової допомоги від 10 березня 2023 року

Однак, відсутність договору про надання правової допомоги не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо обсягу повноважень адвоката та розміру адвокатського гонорару. Також суд ураховує, що сторона позивача включає до витрат на професійну правничу допомогу «гонорар успіху» у розмірі 10 000 гривень. Чинне законодавство хоча і не містить визначення такого виду гонорару, як гонорар успіху, проте Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 фактично дійшла висновку про можливість існування «гонорару успіху» як форми оплати винагороди адвокату, визнала законність визначення між адвокатом та клієнтом у договорі про надання правової допомоги такого виду винагороди як «гонорар успіху».

Таким чином, без дослідження укладеного між позивачем та його адвокатом договору про надання правової допомоги суд позбавлений можливості встановити наявність правових підстав для здійснення розподілу понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу.

З наведених мотивів суд дійшов висновку про відмову ОСОБА_1 у відшкодуванні витрат на професійну правову допомогу в розмірі 27 000,00 гривень.

Керуючись ст.ст. 270, 137, 141 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Смоленського Дмитра Петровича про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Національне агентство з питань запобігання корупції про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач: Державне підприємство «Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» (43025, м. Луцьк, вул. Світла, 4, )

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Національне агентство з питань запобігання корупції (01103, м. Київ, бульв. Миколи Міхновського, 28, )

Повне рішення суду складено 10 листопада 2023 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду О. М. Гринь

Волинської області