КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
єдиний унікальний номер справи: №754/4636/17
номер провадження №22-ц/824/9505/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Білич І.М.

суддів Березовенко Р.В., Слюсар Т.А.

секретаря Рагушіній І.В.

за участі: представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2

відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_5

представника відповідача ОСОБА_6 - адвоката Костинюк Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 03 квітня 2023 року, постановлену під головуванням судді Деснянського районного суду міста Києва Зотько Т.А.,

у цивільній справі №754/4636/17 в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

в с т а н о в и л а:

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , за результатами розгляду якого, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просив стягнути з ОСОБА_7 заборгованість за договором позики у розмірі 100 226, 53 доларів США, що згідно з курсом НБУ на 28 березня 2017 року становить 2 721 150 грн. 53 коп.; у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_7 звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на праві приватної власності у рівних частинах; визначити порядок та спосіб реалізації предмета іпотеки - квартири АДРЕСА_2 .

У листопаді 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом про визнання договору іпотеки недійсним.

У листопаді 2017 року ОСОБА_8 звернувся до суду з позовом про визнання договору іпотеки недійсним.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 13 листопада 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено. Позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги, ОСОБА_8 задоволено.

Постановою Київського апеляційного суду від 07 липня 2021 року рішення Деснянського районного суду міста Києва від 13 листопада 2020 року в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено. В частині задоволення позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги ОСОБА_8 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 23 листопада 2022 року постанову Київського апеляційного суду від 07 липня 2021 року в частині вирішення вимог зустрічного позову ОСОБА_3 залишено без змін. Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 13 листопада 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 липня 2021 року в частині вирішення вимог ОСОБА_8 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні зазначених позовних вимог. Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 13 листопада 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 липня 2021 року в частині вирішення вимог ОСОБА_1 скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

У березні 2023 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Назаров Р.Ю. звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, за результатами розгляду якої просив накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 0).

В обґрунтування заяви зазначаючи, що рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 13 листопада 2020 року у даній справі, зокрема, стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 17 травня 2013 року та судові витрати. У вказаній частині рішення суду набрало законної сили. Також, зазначеним рішенням суду позовні вимоги ОСОБА_8 задоволено та визнано недійсним іпотечний договір укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ; знято заборону відчуження з квартири АДРЕСА_1 . У вказаній частині рішення суду залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 07 липня 2021 року. 21 вересня 2021 року квартиру АДРЕСА_1 було відчужено на користь ОСОБА_6 . Постановою Верховного Суду рішення суду першої інстанції від 13 листопада 2020 року та постанову апеляційної інстанції від 07 липня 2021 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_8 , на підставі якого, з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження квартири, скасовано, а відтак, виключений запис підлягає поновленню. Зазначаючи, що незастосування зазначеного заявником виду забезпечення позову, надасть можливість ОСОБА_6 вільно розпоряджатися квартирою, зокрема, відчужити її на користь третіх осіб, що може істотно ускладнити поновлення порушених прав заявника. Забезпечення позову у зазначений заявником спосіб вважає співмірним із заявленими позовними вимогами, розумним та адекватним по відношенню до прав та законних інтересів ОСОБА_6 та не є тотожним заявленим позовним вимогам. Вказуючи при цьому, на відсутність підстав для обов`язкового застосування зустрічного зобов`язання.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 03 квітня 2023 року заяву представника позивача - ОСОБА_2 задоволено.

Вжито захід забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 0), що належить на праві власності відповідачу ОСОБА_6 .

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу за результатами розгляду якої, просив ухвалу суду скасувати та відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначаючи, що 21 вересня 2021 року він придбав у ОСОБА_4 та ОСОБА_3 за згодою чоловіка ОСОБА_3 - ОСОБА_8 квартиру АДРЕСА_1 у спосіб, визначений законодавством, а відтак, є добросовісним набувачем зазначено квартири. У випадку, якщо позивач вважає, що іпотека є та залишається чинною, належним способом захисту було б звернення позивача з вимогою про визнання права іпотекодержателя стосовно іпотечного майна. Виходячи з наведеного, вважав, що позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягають задоволенню, скаржник не є належним відповідачем у справі, а відтак, і підстави для забезпечення позову відсутні. Також зазначаючи, що заявником не доведено, як придбання квартири скаржником без будь яких обтяжень може свідчити про недобросовісні дії останнього. В оскаржуваній ухвалі судом не наведено мотивів для вжиття заходів забезпечення позову в обраний заявником спосіб. Також, судом не досліджено, а заявником не доведено можливість останнього відшкодувати збитки скаржнику понесені ним у зв`язку з розглядом даної справи у разі відмови у задоволенні позову.

Відзив на апеляційну скаргу подано не було.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_6 - адвокат Костинюк Д.В. підтримала доводи апеляційної скарги та просила їх задовольнити з підстав, зазначених у ній.

Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Мазур Т.В., підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Назаров Р.Ю. заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Інші учасники справи до суду апеляційної інстанції не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, у встановленому законом порядку.

Колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у відсутність осіб, що не з`явилися в силу вимог передбачених положеннями ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18).

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема, тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17).

Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Суд, обираючи вид забезпечення позову, у кожному випадку повинен обирати такий спосіб, який у найбільший мірі спрямований на забезпечення предмету спору. Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом у залежності до конкретного випадку.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім того, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

З матеріалів справи вбачається, що предметом позову, який просить забезпечити заявник є: стягнення з ОСОБА_7 заборгованості за договором позики; звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 ; визначення порядку та способу реалізації предмета іпотеки - квартири АДРЕСА_1 .

Станом на день звернення позивача до суду із заявою про забезпечення позову, право власності на вказану квартиру зареєстровано за ОСОБА_6 , що сторонами не заперечується.

Отже, ОСОБА_6 , як власник квартири, не позбавлений можливості щодо розпорядження своїм майном та відчужити його іншим особам до вирішення справи по суті, що ускладнить розгляд справи, так як може виникнути необхідність: залучення інших осіб в ході розгляду справи; зміни предмета і підстав позову, та ін.

Водночас, такий вид забезпечення позову, як накладення арешту на квартиру, є саме тим заходом забезпечення позову, який, у разі задоволення позову, забезпечить ефективний захист поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

При цьому, обраний позивачем та застосований судом першої інстанції вид забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, не призведе до невиправданого обмеження майнових прав ОСОБА_6 , оскільки майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

Колегія суддів вважає, що обраний позивачем вид забезпечення позову є співмірними із заявленими позовними вимогами, не порушує прав відповідача, в той час як незастосування забезпечення позову з урахуванням невизнання відповідачами позову може утруднити захист та відновлення прав позивача в разі задоволення позову. Позивачем обґрунтовано наявність зв`язку між заходами забезпечення позову та предметом позовних вимог.

З огляду на наведене, висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову, є обґрунтованими.

При цьому, посилання скаржника на те, що позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягають задоволенню так як скаржник є добросовісним набувачем квартири та не є належним відповідачем по справі, колегія суддів вважає такими що не ґрунтуються на нормах діючого законодавства. Оскільки під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті як і доведення не можливості останнього відшкодувати збитки скаржнику понесені ним у зв`язку з розглядом даної справи у разі відмови у задоволенні позову. Під час розгляду заяви про забезпечення позову, суд повинен лише пересвідчитися, що між сторонами виник реальний спір. Оскільки, звертаючись до суду з позовом, позивач просив, зокрема, у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_7 звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку, наразі, зареєстровано за ОСОБА_6 , між ним та позивачем вбачається спір. Таким чином, вжиття заходів забезпечення позову виключить ризики неможливості виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права і підстав для її скасування з доводів викладених в апеляційній скарзі нема.

Керуючись ст.ст. 368, 372, 374, 375, 381-384, 387 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 03 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Суддя-доповідач: Судді: