Провадження № 2/344/3659/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Пастернак І.А.

секретаря Устинської Н.С.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила права користування житловим приміщенням, стягнення судових витрат

В С Т А Н О В И В:

Представник ОСОБА_1 - адвокат Капак Віталій Михайлович звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила права користування житловим приміщенням, стягнення судових витрат. Позовні вимоги мотивував тим, що згідно свідоцтва про право власності від 03.12.2015р. ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 . Вказана квартира набута на підставі Договору купівлі-продажу нерухомого майна (квартири), яке буде створено у майбутньому №6/2/185 від 09.09.2014р. та Акту №45 приймання -передавання приміщень в будинку АДРЕСА_2 від 30.11.2015р. укладені між ПП «Структура -Б» та ОСОБА_1 . Таким чином вказане майно є особистою власністю позивача. 19.08.2011р. сторони по справі зареєстрували шлюб. Із січня 2021р. сторони проживають окремо. В належному позивачу квартирі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований із 19.07.2018р. З лютого 2021 року і включно по даний час Відповідач за вищевказаною адресою не проживає. Крім того, Відповідач не оплачує комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню квартири та не приймає участі у спільному побуті. Реєстрація Відповідача у вказаній квартирі порушує права позивача та законні інтереси як власника, оскільки вона не може в повній мірі розпоряджатися своїм майном. Добровільно знятися з реєстрації Відповідач не хоче.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій просив справу розглядати без його участі. Позовні вимоги підтримав, просив задоволити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій позовні вимоги визнав, розгляд справи просив проводити без його участі.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно свідоцтва про право власності від 03.12.2015 року, квартира за адресою АДРЕСА_3 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 (а.с.5).

Вказана квартира набута на підставі Договору купівлі-продажу нерухомого майна (квартири), яке буде створено у майбутньому №6/2/185 від 09.09.2014р. та Акту №45 приймання -передавання приміщень в будинку АДРЕСА_2 від 30.11.2015р. укладені між ПП «Структура -Б» та ОСОБА_1 (а.с.7,8).

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_1 , 19.08.2011 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб (а.с.11).

Позивач вказує, що реєстрація ОСОБА_2 у вказаній квартирі, який насправді там не проживає, перешкоджає здійсненню нею права на вільне користування і розпоряджання майном.

Згідно із ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно із ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Власникові, відповідно до ст.317 ЦК України, належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Як визначено нормами ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Крім того, відповідно до вимог ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Як визначено ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України свідчить, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

Виходячи з наведених вище норм діючого законодавства, право власності позивача на спірну квартиру, що в свою чергу включає право вільно володіти, користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд, виникло після реєстрації цього права у встановленому законом порядку і порушується на даний час.

Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності, передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.

Реєстрація відповідача за адресою позивача чинить перешкоди позивачу у володінні та розпорядженні майном.

Крім того, судом встановлено, що будь-яких перешкод позивач у користуванні спірним будинком відповідачу не створює.

Крім того, відповідач позовні вимоги визнав.

Оскільки, відповідач не проживає у вищевказаній квартирі, понад строки встановлені законодавством, не несе витрати по її утриманню, а тому його слід визнати таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме у квартирі АДРЕСА_1 .

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позов є обгрунтованим та таким, що підлягає до задоволення.

В зв`язку з задоволенням позову, судові витрати покладаються на відповідача, згідно до ст. 141 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.41 Конституції України, ст.ст.317,319,321,391, 405 ЦК України, ст.ст.10, 12, 19, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратило права користування житловим приміщенням, стягнення судових витрат задоволити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_4 - 1073,60 грн. витрат по оплаті судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Довідка: повний текст рішення виготовлено 09.11.2023 року.

Суддя Пастернак І.А.