ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2023 року

м. Харків

справа № 644/819/23

провадження № 22-ц/818/1922/23

Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Тітченко О.В.

сторони справи:

заявник: ОСОБА_1 ,

заінтересована особа: Територіальна громада м. Харкова в особі Харківської міської ради

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харків апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 15 серпня 2023 року постановлену у складі судді Клименка А.М.,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просив встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу зі спадкодавцем - ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , не менше п`яти років до часу відкриття спадщини.

Обґрунтовуючи заяву ОСОБА_1 посилався на те, що проживав з ОСОБА_3 однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 з 2013 року по 25.10.2022. Вони мали спільний бюджет, вели спільне господарство. Зазначав, що він взяв на себе організацію та оплату поховання ОСОБА_3 . Вказує, що їй належала на праві власності квартира АДРЕСА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 30.05.2008 № НОМЕР_1 . Після смерті ОСОБА_3 він звернувся до Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Листом від 13.02.2023 йому повідомлено, що факт спільного проживання зі спадкодавцем протягом п`яти років до відкриття спадщини має встановлюватися виключно рішенням суду. В зв`язку з наведеними обставинами він вимушений звернутись до суду з відповідною заявою.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 15.08.2023 заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Ухвала мотивована тим, що під час розгляду заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, між заявником ОСОБА_1 і Харківської міською радою виник спір про право.

Не погодившись з ухвалою суду ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив ухвалу скасувати, а справу направити для подальшого розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга обгрунтована тим, що висновок суду про те, що наявний спір про право між ОСОБА_1 та Харківською міською радо не відповідає дійсним обставинам, судом зазначається, що спір може виникнути у майбутньому, тобто фактично підтверджує, що на момент судового розгляду справи такий спір не існує.

Апелянт зазначив, що суд виклав у мотивувальній частині своєї ухвали надані докази (які судом у судовому засіданні навіть не досліджувались, заявника ніхто не вислухав, не було надано змоги надати пояснення по суті заяви, свідків не допитано, матеріали спадкової справи не витребувано) тобто суд не починаючи судового розгляду у встановленому процесуальним законом порядку вже вирішив про існування спору (у майбутньому), тобто висновок про можливість настання спору у майбутньому є обґрунтованим лише при відмові у задоволенні заяви ОСОБА_1 при розгляді її по суті у встановленому порядку з повним дослідженням доказів у наданій заяві в порядку окремого провадження. Висновок про наявність спору не підтверджений жодними матеріалами або доказами, тільки письмове пояснення (що навіть не оформлено у встановленому порядку) на думку суду першої інстанції є достатнім для визначення спору (між Харківською міською радою та заявником ОСОБА_1 ).

Скаржник зауважив, що Харківська міська рада не зазначила, хто є спадкоємцем у порядку, передбаченому спадковим правом (норми ЦК України), який би оспорював право заявника на прийняття спадщини, тобто не встановлено між ким існує спір, оскільки існування спору про право повинно реальним, а не гіпотетичним. Аналогічний висновок сформульовано у постанові Верховного Суду від 7 листопада 2018 р. у справі №336/709/18-ц. Посилання на те, що Харківська міська рада у майбутньому колись звернеться до суду із позовом про визнання спадщини відумерлою, а визнання юридичного факту, про який просить заявник ОСОБА_1 впливає на права Харківської міської ради є намаганням протиправно усунути законного спадкоємця від можливості навіть бути вислуханим у суді. Відсутність саме спору між спадкоємцями є вирішальним для встановлення процесуальної можливості розгляду заяви ОСОБА_1 у порядку окремого провадження за нормами ЦПК України. Харківська міська рада не входить до кола спадкоємців, а тому не може братися до уваги майбутнє виникнення можливості щодо звернення із заявою про визнання спадщини відмерлою, оскільки пояснення Харківської міської ради не містять навіть посилання на докази наявності інших спадкоємців, усунення ОСОБА_1 від права на спадкування, неприйняття ним спадщини, відмови від її прийняття. Таким чином обов`язок органу місцевого самоврядування подати заяву до суду про визнання спадщини відумерлою в даному випадку не настав, а тому посилання на наявність спору містить ознаки перевищення службових повноважень представника заінтересованої особи

В даному випадку, враховуючи що заінтересована особа Харківська міська рада не входить до кола спадкоємців то навіть наявність заперечення наданих доказів і оспорювання прохальної частини заяви з їхнього боку не є підставою для залишення заяви ОСОБА_1 без розгляду, оскільки Законом визначено обов`язкову вимогу до суб`єкта наявність юридичного статусу спадкоємця, яким заінтересована особа не являється

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржувана судова ухвала не відповідає.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після її смерті відкрилася спадщина на належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_2 .

Зазначена квартира належала ОСОБА_3 на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 , виданого 30.05.2008 Управлінням комунального майна та приватизації Харківської міської ради, та свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 18.01.2019 Четвертою Харківською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 3-14.

Після смерті ОСОБА_3 заявник ОСОБА_1 13.02.2023 звернувся до Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , на яку листом від 13.02.2023 за № 260/02-14 йому повідомили, що факт спільного проживання зі спадкодавцем протягом п`яти років до відкриття спадщини має встановлюватися виключно рішенням суду.

16.02.2023 заявник ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку окремого провадження.

Відповідно до положень частини першої та другої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження, позовного провадження (загального або спрощеного), окремого провадження.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Частинами третьою, четвертою, шостої статті 294 ЦПК України передбачено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (частина четверта статті 315 ЦПК України).

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо.

Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

У постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах.

Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний.

Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також не доведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 15 квітня 2020 року у справі № 302/991/19.

Зі змісту заяви ОСОБА_1 вбачається, що метою його звернення до суду є встановлення в судовому порядку факту спільного проживання однією сім`єю разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, необхідного для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 .

Постановою приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Нескородовї О.А. від 09 червня 2023 року № 166/02-31 відмовлено ОСОБА_4 у вчиненні нотаріальної дії, а саме відкритті спадкової справи та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки пропущений строк для прийняття спадщини.

Матеріали справи не містять даних про інших спадкоємців, які подали заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , а Харківська міська рада не є спадкоємцем.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що із заявлених вимог вбачається спір про право, оскільки вимога про встановлення факту спільного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини пов`язана з наступним вирішенням спору про право щодо спадкування нерухомого майна.

Суд першої інстанції, зазначивши про наявність спору про право, що має розглядатися у порядку позовного провадження, не встановив та не зазначив, хто є спадкоємцем у порядку, передбаченому спадковим правом (ЦК України), який би оспорював право заявника на прийняття спадщини, тобто між ким існує спір, не встановив коло спадкоємців померлої ОСОБА_3 та не перевірив, чи впливатиме на їх права та обов`язки рішення суду про встановлення факту спільного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, оскільки існування спору про право має бути реальним, а не гіпотетичним.

Зазначене відповідає висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 336/709/18-ц (провадження № 61-39374св18); від 14 квітня 2021 року у справі № 205/2102/19 (провадження № 61-872св21), від 28 квітня 2021 року у справі № 520/19532/19 (провадження № 61-13709св20); від 03 серпня 2022 року у справі № 759/12740/21 (провадження № 61-126 св 22); від 14 вересня 2022 року у справі № 755/17019/21 (провадження № 61-6569св22); від 14 грудня 2022 року у справі № 180/2132/21 (провадження № 61-2729св22).

Виходячи з положень пункту 4 частини 1 статті 379 ЦПК України ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду.

Оскільки наразі вирішується лише процесуальне питання, а не розглядається справа по суті, заявник звільнений від сплати судового збору, то підстав для розподілу судового збору за розгляд справи апеляційним судом не вбачається.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.6 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.379, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 15 серпня 2023 року- скасувати.

Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 листопада 2023 року.

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук