справа № 753/1852/23
провадження № 2/753/2963/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2023 року Дарницький районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Коренюк А.М.

при секретарі Кравців Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк», що є правонаступником Відкритого акціонерного товариства «ВТБ Банк», до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд -

ВСТАНОВИВ:

Позивач в особі АТ «Універсал Банк», що є правонаступником відповідно до Договору від 21.10.2020 року № 75-РБ «Про відступлення прав вимоги» ВАТ «ВТБ Банк», у лютому 2023 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про солідане стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивований тим, що між ВАТ «ВТБ Банк» таОСОБА_1 29.02.2008 року був укладений Кредитний договір № 03.26/08, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 175 000 доларів США з кінцевим строком повернення та сплати всіх платежів - до 29.02.2028 року, зі сплатою 13,5% річних, на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних ресурсів.

У якості забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором № 03.26/08 29.02.2008 року між ВАТ «ВТБ Банк», ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір поруки 03.26/08-ДП1, за умовами якого ОСОБА_3 зобов`язувалась солідарно на добровільних засадах відповідати перед кредитором у повному обсязі за своєчасне і повне виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором, а саме: повернути кредит, сплатити проценти за його користування та штрафні санкції в розмірі, строки та у випадках, передбачених кредитним договором, а також відшкодувати можливі збитки та виконати інші умови Кредитного договору в повному обсязі.

Також, у забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 03.26/08 29.02.2008 року між ВАТ «ВТБ Банк», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , було укладено договір поруки 03.26/08-ДП2, за умовами якого ОСОБА_2 зобов`язувалась солідарно на добровільних засадах відповідати перед кредитором у повному обсязі за своєчасне і повне виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором, а саме: повернути кредит, сплатити проценти за його користування та штрафні санкції в розмірі, строки та у випадках, передбачених кредитним договором, а також відшкодувати можливі збитки та виконати інші умови Кредитного договору в повному обсязі.

Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 16.12.2015 року, яке набуло чинності, позов ВАТ «ВТБ Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у солідарному порядку на користь ВАТ «ВТБ Банк» 161 287 доларів 86 центів США, що еквівалентно 3 551 грн. 794 грн. 32 коп., яке звернуто банком до виконання.

23.07.2021 року ОСОБА_1 подано до АТ «Універсал Банк», що є правонаступником відповідно до Договору від 21.10.2020 року № 75-РБ «Про відступлення прав вимоги» ВАТ «ВТБ Банк», заяву про проведення реструктуризації, яка була розглянута із прийняттям позивачем рішення про задоволення вимоги позичальника. Днем реструктуризації визначено 23.07.2021 року.

З дня проведення реструктуризації загальний розмір фактичної заборгованості за кредитним договорм змінився та був встановлений у загальній сумі 2 053 332 грн. 38 коп., яка складається із суми заборгованості зі сплати кредиту, без врахування заборгованості по відсоткам тощо. Кінцевим терміном повернення заборгованості, у тому числі всієї суми кредиту, визначено 23.07.2031 року.

В результаті проведеної реструктуризації кредиту прощена сума боргу за договором склала 228 779, 02 доларів США, що еквівалентно 6 100 985 грн. 88 коп.

Однак, у порушення умов прийнятої позивачем реструктуризації та чинного законодавства, відповідач не виконав зобов`язання за кредитним договором.

Так, позивач виконав свої зобов`язання, надавши відповідачу кредитні кошти в повному обсязі, проте відповідач не належним чином виконує умови договору, й станом на 11.01.2023 року загальна заборгованість відповідача перед банком за кредитним договором становить 2 110 572 грн. 50 коп., яка складається з наступних складових: прострочена заборгованість по кредиту - 155 294 грн. 01 коп., сума дострокового стягнення - 1 811 763 грн. 92 коп., відсотки - 143 514 грн. 57 коп.

В судовому засіданні представник позивача Задорожній А.Г. , діючий на підставі довіреності від 03.08.2023 року, позовні вимоги підтримав з тих же підстав та просих їх задовольнити, посилаючись на вимоги закону про належне виконання зобов`язань за кредитним договором та його умов.

На спростування доводів відповідача про неможливість сплати кредитних коштів унаслідок воєнного стану, представник позивача зауважує, що банком не ставиться вимога про застосування фінансових санкцій згідно ст.625 ЦК України, а лише загального боргу за зобов`язаннями. Вказує, що доводи про невірно проведений розрахунок заборгованості по кредитному договору спростовується наданим банком розрахунком, а сплачена відповідачем сума 188 616 грн. 90 коп. врахована банком, й на таку суму не зменшується розмір боргу, оскільки частина з таких коштів сплачених у період з 01.10.2021р. по 01.02.2022р. була розподілена між погашенням тіла боргу та процентами, що відображено у такому розрахунку заборгованості. Зокрема, у рахунок погашення тіла боргу зараховано 86 274 грн. 45 коп., а у рахунок погашення процентів - 102 622 грн. 14 коп.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Панькова З.Л., діюча на підставі ордера адвоката про надання правової допомоги від 19.05.2023 року, в судовому засіданні позов не визнала та просила відмовити у його задоволенні за необґрунтованістю, неврахування позивачем сплачених відповідачем коштів, відсутності у відповідача належних доходів для поверення боргу за кредитним договором унаслідок військового стану.

Відповідачем ОСОБА_1 подано відзив на позов від 25.05.2023 року, у якому просить відмовити позивачу у задоволенні позову з огляду на те, що виникнення вказаної заборгованості відбулось не з його вини, а з обставин воєнного стану на території України з 24.02.2022 року, відсутності у нього належних доходів, а стягнення вказаної заборгованості поставить його у край невигідне становище з підстаав неможливості виконання рішення суду.

Інші відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в судове засідання повторно не з`явивились, про час та місце розгляду справи повідомлені згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, розміщеним оголошенням на офіційному сайті судої влади (суду), смс-повідомленнями, які відповідачам доставлено.

Відзив на позов такими відповідачами не надано.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86).

Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини- в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»).

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04).

Наведені обставини свідчать, що сторони завчасно повідомлені про розгляд справи судом.

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у тому числі, правом визначити свою участь в судовому засіданні.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, вид судочинства - загального провадження, вжиті судом заходи щодо направлення сторонам повідомлення про час та місце розгляду справи, копії позовної заяви з додатками до відповідача, із роз`ясненим правом надання відзиву на позов, суд визнав можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення за відсутності решти відповідачів, проте за участі позивача та одного із відповідачів, за їх погодженням.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції.

Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Розгляд справи відбувся у порядку загального позовного провадження із проведеним підготовчим судовим засіданням.

Вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, з урахуванням відзиву на позов, відповіді на відзив, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Судом встановлено, що строни перебувають у договірних/зобов`язальних правовідносинах.

Так, між ВАТ «ВТБ Банк» таОСОБА_1 29.02.2008 року був укладений Кредитний договір № 03.26/08, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 175 000 доларів США 00 коп. з кінцевим строком повернення та сплати всіх платежів - до 29.02.2028 року, зі сплатою 13,5% річних, на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних ресурсів (а.с.24-27, 53-65, 66-70, 72).

У якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 03.26/08 29.02.2008 року між ВАТ «ВТБ Банк», ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір поруки 03.26/08-ДП1, за умовами якого ОСОБА_3 зобов`язувалась солідарно на добровільних засадах відповідати перед кредитором у повному обсязі за своєчасне і повне виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором, а саме: повернути кредит, сплатити проценти за його користування та штрафні санкції в розмірі, строки та у випадках, передбачених кредитним договором, а також відшкодувати можливі збитки та виконати інші умови Кредитного договору в повному обсязі (а.с.73-74, 75-76).

Також, у забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 03.26/08 29.02.2008 року між ВАТ «ВТБ Банк», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір поруки 03.26/08-ДП2, за умовами якого ОСОБА_2 зобов`язувалась солідарно на добровільних засадах відповідати перед кредитором у повному обсязі за своєчасне і повне виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором, а саме: повернути кредит, сплатити проценти за його користування та штрафні санкції в розмірі, строки та у випадках, передбачених кредитним договором, а також відшкодувати можливі збитки та виконати інші умови Кредитного договору в повному обсязі (а.с.77-78, 79-80).

Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 16.12.2015 року, яке набуло чинності, позов ВАТ «ВТБ Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у солідарному порядку на користь ВАТ «ВТБ Банк» 161 287 доларів 86 центів США, що еквівалентно 3 551 грн. 794 грн. 32 коп., яке звернуто до виконання (а.с. 9-15, 16).

23.07.2021 року ОСОБА_1 подано до АТ «Універсал Банк», що є правонаступником відповідно до Договору від 21.10.2020 року № 75-РБ «Про відступлення прав вимоги» ВАТ «ВТБ Банк», заяву про проведення реструктуризації, яка була розглянута позивачем із прийняттям рішення про задоволення вимоги позичальника. Днем реструктуризації визначено 23.07.2021 року (а.с.18-20, 34-35).

З дня проведення реструктуризації загальний розмір фактичної заборгованості за кредитним договорм змінився та був встановлений у загальній сумі 2 053 332 грн. 38 коп., яка складається із суми заборгованості зі сплати кредиту, без врахування заборгованості по відсоткам тощо. Кінцевим терміном поверення заборгованості, у тому числі всієї суми кредиту, визначено 23.07.2031 року.

В результаті проведеної реструктуризації кредиту прощена сума боргу за договорм склала 228 779, 02 доларів США, що еквівалентно 6 100 985 грн. 88 коп.

Однак, у порушення умов прийнятої реструктуризації та чинного законодавства, відповідач не виконав зобов`язання за кредитним договором.

Відповідно до статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до умов кредитного договору позивач зобов`язаний був надати відповідачу кредит на умовах, передбачених кредитним договором.

Позивач виконав свої зобов`язання, надавши відповідачу кредитні кошти в повному обсязі, що підтверджується розгорнутим розрахунком заборгованості, рухом коштів по рахунку позичальника (а.с.52), проте відповідач не належним чином виконує умови договору, який як позичальник зобов`язувався своєчасно сплачувати проценти на користування кредитом, дотримуватися графіку повернення кредитних коштів, повернути кредит у визначені договором терміни, а також виконати інші зобов`язання згідно кредитного договору, й погасити всю суму кредиту у визначений договором строк.

Відповідач відповідно до умов Кредитного договору засвідчив, що всі умови кредитного договору йому зрозумілі й він вважає їх справедливими по відношенню до себе та підтвердив свою здатність їх виконувати.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Як встановлено в ході судового розгляду справи відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання, передбачені кредитним договором, тобто не сплачує відсотки за користування кредитними коштами та не повертає чергові суми отриманого кредиту, не погашає всю суму кредиту згідно вимогами Кредитного договору (а.с.32-52, 53, 54).

Позивачем на виконання умов кредитного договору надсилалися боржнику рекомендовані листи з повідомленням про вручення щодо існуючої заборгованості й необхідністю погасити вказаний борг, проте дані повідомлення відповідачем залишено без уваги та виконання, сума боргу залишилась незмінною.

Судом також встановлено, що відповідач належним чином ознайомлений зі змістом кредитного договору, що засвідчується його особистим підписом; його умови ним не спростовуються.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частино першою статті 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Відповідач порушив свої зобов`язання щодо щомісячного повернення частини кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом.

У разі порушення відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, відповідно до ч.2 ст. 1050, ч.2 ст. 1054 ЦК України, позивач має право достроково стягнути заборгованість по кредиту, відсоткам та комісії, вимагати виконання інших зобов`язань за кредитним договором відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Станом на 11.01.2023 року загальна заборгованість відповідача перед банком за кредитним договором становить 2 110 572 грн. 50 коп., яка складається з наступних складових: прострочена заборгованість по кредиту - 155 294 грн. 01 коп., сума дострокового стягнення - 1 811 763 грн. 92 коп., відсотки - 143 514 грн. 57 коп. (а.с.52).

Й оскільки відповідальність відповідачів за вказаним кредитним договорм є солідарною, стягнення з них підлягає у солідарному порядку.

Доводи відповідача на спростовання позовних вимог не заслуговують на увагу, адже подавши розрахунок заборгованості, не підтвердив його правильність уповноваженою на те особою, а не погоджуючись із проведеним позивачем розрахунком заборгованості, із заявою про призначення експертизи до суду не звертався, а тому суд взяв за основу розрахунок, проведжений позивачем, який містить деталізацію руху коштів по собовому рахунку позивачальника.

З-поміж цього, доводи відповідача про невірно проведений позивачем розрахунок заборгованості по кредитному договору спростовується наданим банком розрахунком станом на 15.11.2022 року (а.с.52), із якого вбачається, що сплачена відповідачем сума 188 616 грн. 90 коп. врахована банком, й на таку суму не зменшується розмір боргу, оскільки частина з таких коштів, сплачених у період з 01.10.2021р. по 01.02.2022р., була розподілена між погашенням тіла боргу та процентами, що відображено у такому розрахунку заборгованості. Зокрема, у рахунок погашення тіла боргу зараховано 86 274 грн. 45 коп., а у рахунок погашення процентів - 102 622 грн. 14 коп.

Також доводи відповідача про неможливість виконання зобов`язання внаслідок воєнного стану не заслуговують на увагу з огляду на те, що позивачем не ставиться вимога про застосування фінансових санкцій згідно ст.625 ЦК України, а лише загального боргу за зобов`язаннями, загальні положення ЦК України про обов`язковість виконання зобов`язання за договором, адже боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Інші доводи позивача, які наведені у позові, відзиві на позов, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню; обставини, що спростовують позовні вимоги, судом не встановлені.

Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України.

Так, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір в сумі 7 422 грн. 44 коп., який підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача (7 422 грн. 44 коп. : 3 = 10 522 грн. 86 коп.).

На підставі вищевикладеного, ст.ст. 6, 526, 527, 530, 627, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, з урахуванням Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», керуючись п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України, ст.ст. 3, 4, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 43, 49, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 258, 262, 264, 265, 268, 273, 280, 352 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Універсал Банк», що є правонаступником Відкритого акціонерного товариства «ВТБ Банк», до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ідентифікаційний код платника податків - НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , ідентифікаційний код платника податків - НОМЕР_2 , ОСОБА_3 , ідентифікаційний код платника податків - НОМЕР_3 , на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк», код ЄДРПОУ - 21133352, 2 110 572 (два мільйони сто десять тисяч п`ятсот сімдесят дві) грн. 50 (п`ятдесят) коп. - заборгованості за кредитним договором.

Стягнути з ОСОБА_1 , ідентифікаційний код платника податків - НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк», код ЄДРПОУ - 21133352, 10 552 (десять тисяч п`ятсот п`ятдесят дві) грн. 86 (вісімдесят шість) коп. - судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 , ідентифікаційний код платника податків - НОМЕР_2 , на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк», код ЄДРПОУ - 21133352, 10 552 (десять тисяч п`ятсот п`ятдесят дві) грн. 86 (вісімдесят шість) коп. - судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 , ідентифікаційний код платника податків - НОМЕР_3 , на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк», код ЄДРПОУ - 21133352, 10 552 (десять тисяч п`ятсот п`ятдесят дві) грн. 86 (вісімдесят шість) коп. - судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду протягом п`ятнадцять днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до ст.355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Однак відповідно до пп. 15.5 п. 15 розділу «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система починає функціонувати через 90 днів з дня опублікування Державною судовою адміністрацією України у газеті «Голос України» та на веб-порталі судової влади оголошення про створення та забезпечення функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Згідно ч.1 ст.354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Отже, строки оскарження судових рішень в апеляційному порядку складають 30 календарних днів - для рішень і 15 календарних днів - для ухвал, однак апеляційна скарга подається за старими правилами - через суд першої інстанції.

СУДДЯ: