ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8572/23 Справа № 202/2305/23 Суддя у 1-й інстанції - Слюсар Л. П. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Барильської А.П.,

суддів: Демченко Е.Л., Максюти Ж.І.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_1 заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 01 серпня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів та штрафу, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів та штрафу.

В обґрунтування позовних вимог посилався те, що 01 серпня 2022 року між ним та ОСОБА_2 , було укладено договір №1 «Про надання послуг». Відповідно до вказаного Договору відповідач прийняв на себе зобов`язання виконати комплекс робіт по розробці сайту для нього, а він, в свою чергу, прийняв зобов`язання з оплати послуг Відповідача у відповідності до умов Договору. Останній день строку виконання замовлення за Договором визначено 29 серпня 2022 року. Вартість послуг за договором становила 30000 грн. Перша передплата надійшла на рахунок відповідача 19 серпня 2022 року. Всього за період з 19 серпня 2022 року по 17 жовтня 2022 року ним перераховано на рахунок відповідача НОМЕР_1 грошові кошти в розмірі 12346,58 грн. Вказував, що він продовжував здійснювати оплати на користь відповідача і після 29 серпня 2022 року, оскільки термін дії Договору на той момент не закінчився і він вважав, що розробка сайту триває, вважаючи відповідача добросовісним виконавцем. Пунктом 6.5 Договору визначено, що у випадку, якщо послуги не будуть надані у строк, зазначений у п.1.3 Договору, то відповідач зобов`язаний сплатити йому штраф у розмірі 100% від вартості послуг, тобто 60000 грн. негайно у безготівковій формі. Відповідно до п.9.2 Договору строк його дії починає свій перебіг з дня його підписання та закінчується 31 грудня 2022 року, або до повного виконання Сторонами обов`язків за даним Договором. Оскільки відповідач не реагує на неодноразові його звернення, 23 січня 2023 року ним було направлено на адресу реєстрації відповідача Претензію (досудову вимогу) від 22 січня 2023 року, в якій він просив повернути сплачені ним 12346,58 грн, а також оплатити штраф у розмірі 60000 грн протягом п`яти днів з моменту отримання Претензії (досудової вимоги), але зазначена вимога проігнорована відповідачем, а тому просив суд ухвалити рішення яким стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в розмірі 12346,58 грн, штраф за Договором «Про надання послуг» № 1 від 01 серпня 2022 року в розмірі 60 000 грн та судові витрати в розмірі 1073,60 грн.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 01 серпня 2023 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено (а.с.56-60).

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення на його користь штрафу та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги про стягнення на його користь штрафу в розмірі 60 000 грн, який передбачений п.6.5 договору про надання послуг №1 від 01 серпня 2022 року.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідно до п.6.5 договору у випадку, якщо послуги не будуть надані замовнику у строк, зазначений у п.1.3 даного договору (29 серпня 2022 року), то виконавець зобов`язаний сплатити штраф замовнику у розмірі 100% від вартості послуг, тобто 60000 грн негайно у безготівковій формі розрахунку. Оскільки відповідачем не виконано власне зобов`язання у строки встановлені договором, він повинен сплатити штраф в розмірі 60000 грн, при цьому стягнення такого штрафу не потребує відмови від договору чи його розірвання. Вказував, що суд першої інстанції помилково ототожнив строк дії договору із строком виконання зобов`язання.

Відповідач своїм правом передбаченим ст.360 ЦПК України не скористався.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч.1 ст.369 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову становить 72 346,58 грн та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 01 серпня 2022 року між фізичною особою ОСОБА_2 (Виконавець) та фізичною особою ОСОБА_1 (замовник) укладено Договір про надання послуг №1.

Відповідно до п.1.1 Договору Замовник доручає, а Виконавець приймає на себе зобов`язання виконати комплекс робіт по розробці сайту Замовнику, відповідно до п.1.2 цього Договору, а Замовник в свою чергу зобов`язується прийняти виконані роботи та оплатити їх відповідно до умов даного Договору.

Під комплексом робіт по розробці сайту Сторони домовились розуміти: редагування веб-шаблонів типових сторінок сайту у відповідності до вимог Замовника; НТМL -верстка -технічні роботи по редагуванню сайту; верстка інформації у вигляді нових розділів, файлів різних форматів, додавання нових розділів; наповнення розділів сайту інформаційними матеріалами; внесення змін до інформації на сайті Замовника; перенесення виконаного завдання на сервер Замовника (п.1.2 Договору).

Термін виконання замовлення до 29 серпня 2022 року (п.1.3 Договору).

Згідно до п.4.1 Договору вартість послуг, які надаються по даному Договору складає 30000 грн.

Згідно до п.4.2 Замовник сплачує вартість замовлення послуг у формі передплат. Залишок коштів замовник сплачує після остаточного виконання замовлення та підписання акту приймання-передачі наданих послуг.

Розрахунки між Сторонами проводяться в безготівковій формі, шляхом перерахування належних коштів на рахунок Виконавця (п.4.5 Договору).

Згідно до п.6.3 Договору у разі неналежного надання послуг Виконавцем або несвоєчасне виконання останній виплачує Замовнику штраф у розмірі 100% від вартості послуг.

У випадку, якщо послуги не будуть надані Замовнику у строк, зазначений у п.1.3 даного Договору, то Виконавець зобов`язаний сплатити штраф Замовнику у розмірі 100% від вартості послуг, тобто 60000 грн негайно у безготівковій формі розрахунку.

Відповідно до п.9.1 Договір вважається укладеним і набирає чинності з дати його підписання Сторонами.

Строк Договору починає свій перебіг у момент, визначений у п.9.1 цього Договору та закінчується 31 грудня 2022 року, або до повного виконання Сторонами своїх обов`язків за даним Договором (п.9.2 Договору).

Згідно з п.9.3 Договору закінчення цього договору не звільняє Сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього Договору.

Відповідно до квитанцій про переказ коштів від 19 серпня 2022 року, 22 серпня 2022 року, 05 вересня 2022 року, 17 жовтня 2022 року ОСОБА_1 перерахував на банківську карту № НОМЕР_1 відкриту в АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_2 грошові кошти на загальну суму 12 346,58 грн.

Позивач вказує, що умови договору не виконані, обумовлені ним послуги не надані.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що позивачем заявлено вимоги про стягнення грошових коштів та штрафу, однак вимогу про односторонню відмову від договору підряду, як визначено положеннями частин другої - четвертої статті 849, частини другої статті 852, частини третьої статті 858 ЦК України, не заявлено, в той час як строк дії Договору не сплив.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права.

Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.15 ЦК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст.3 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Отже зміст положень зазначених норм цивільного та цивільного процесуального права свідчить про те, що підставою для судового захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання.

На підставі ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 204 ЦК України визначено презумпція правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з частиною 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами статей 525, 526 цього Кодексу зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями статті 615 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено законом або договором. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Отже, за змістом наведених норм розірвання господарського договору може бути вчинено як за згодою сторін, так і у разі односторонньої відмови від нього. За загальним правилом розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, однак окремі договірні відносини допускають можливість одностороннього розірвання договору. Право сторони на одностороннє розірвання договору може бути передбачено законом або безпосередньо у договорі, а може залежати від вчинення/невчинення сторонами договору певних дій, так і без будь-яких додаткових умов (безумовне право сторони на відмову від договору).

Одностороння відмова від договору не потребує узгодження та як самостійний юридичний факт зумовлює його розірвання. У випадках, коли права на односторонню відмову у сторони немає, намір розірвати договір може бути реалізований лише за погодженням з іншою стороною, оскільки одностороннє розірвання договору не допускається, а в разі недосягнення сторонами домовленості щодо розірвання договору - за судовим рішенням на вимогу однієї із сторін.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 25 лютого 2021 у справі № 904/7804/16.

Між сторонами виникли правовідносини у сфері виконання підрядних робіт на підставі договору №1 «Про надання послуг».

Відповідно до вказаного Договору відповідач прийняв на себе зобов`язання виконати комплекс робіт по розробці сайту для позивача.

Згідно з частинами 1, 2 статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Глава 61 ЦК України у параграфах 2 - 4 регулює окремі різновиди договорів підряду. Тому загальні норми параграфа 1 глави 61 цього Кодексу можуть застосовуватись до окремих видів договорів підряду, передбачених Кодексом.

З аналізу зазначених правових норм вбачається, що договір підряду є одним з цивільно-правових договорів, який має власне правове регулювання умов його укладення та визначає особливості захисту сторонами такого договору своїх прав та інтересів у процесі його виконання.

Підстави для реалізації замовником права на односторонню відмову від договору підряду визначено положеннями частин 2 - 4 статті 849, частини 2 статті 852, частиною 3 статті 858 ЦК України.

Відповідно до частини 2 статті 849 ЦК України якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

Згідно з частиною 3 статті 849 ЦК України якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника.

Частинами першою - п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», передбачено, що споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.

На підставі ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У частині першій статті 81 ЦПК України закріплено загальне правило розподілу обов`язків з доказування, зокрема кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними засобами; висновками експертів; показаннями свідків.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що заявивши вимоги про стягнення грошових коштів та штрафу, позивач не заявив вимогу про односторонню відмову від договору підряду, та доводи, приведені в апеляційній скарзі, цих висновків не спростовують.

Вимога апеляційної скарги ОСОБА_1 про стягнення на його користь штрафу в розмірі 60000 грн, який передбачений п.6.5 договору про надання послуг №1 від 01 серпня 2022 року не може бути задоволена з зазначених вище підстав.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно до п.4.1 Договору вартість послуг, які надаються по даному Договору складає 30000 грн. Згідно до п.6.3 Договору у разі неналежного надання послуг Виконавцем або несвоєчасне виконання останній виплачує Замовнику штраф у розмірі 100% від вартості послуг.

Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права та повинно бути залишене без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 01 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: Е.Л. Демченко

Ж.І. Максюта