Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №449/49/23

Номер провадження 2/348/675/23

08 листопада 2023 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Солодовнікова Р.С.,

при секретарі судового засідання Нагорняк Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Перемишлянський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) провиключення відомостей з актового запису про народження дитини .

за участю позивача ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

Зміст позовних вимог:

Позивач в обґрунтування уточнених позовних вимог зазначає, що з відповідачем по справі ОСОБА_2 перебувала в зареєстрованому шлюбі, який згідно рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 12 квітня 2021 р.розірвано. Від вказаного шлюбу в сторін народилося двоє малолітніх дітей: ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_2 . Згідно рішення Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 14 липня 2022 року (справа №944/7949/21) ОСОБА_2 було позбавлено батьківських прав відносно двох дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_5 .Малолітні діти- ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , зареєстровані та постійно проживають з нею в АДРЕСА_1 . Вона самостійно виховує дітей і повністю їх утримує, тому вважає, що відповідач ОСОБА_2 не може і не має моральногоправа бутибатьком малолітніх дітей.

Разом з тим, позивач зазначає, що Перемишлянський відділ ДРАЦС відмовив їй у виключенні з актового запису про народження дітей відомостей про батька ОСОБА_2 через відсутність судового рішення. Вважає, що цим порушено її право на зміну імені її малолітніх дітей.

На підставі викладеного, просить виключити з актового запису про народження дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відомості про батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та дозволити включити в актовий запис прізвище дітей на її прізвище « ОСОБА_5 », бо це відповідає інтересам останніх.

Стислий виклад позиції сторін:

Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги повністю, з підстав зазначених в позовній заяві.

Зазначила, що відповідач не виконує належним чином батьківських обов`язків, діти перебувають на її повному утриманні. Виключення відомостей про батька їй необхідно для отримання статусу матері - одиначки і оформлення соціальної допомоги на дітей. Також вона звернулась до Перемишлянський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) для зміни прізвищ дітей, однак їй відмовили та повідомили, що зміни можуть бути внесені на підставі рішення суду. Факт відмови письмово підтвердити не може.

Також позивач повідомила, що існує рішення суду про стягнення аліментів, яке на теперішній час почало виконуватись.

Позивач просить позов задовольнити, виключити з актових записів про народження дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відомості про батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , змінити прізвище дітей на прізвище позивача, що відповідає інтересам останніх. Стягнути з відповідача в користь позивача судові витрати по справі, не заперечила щодо проведення заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Про проведення судового засідання відповідач також викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідач про причини своєї неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без його участі не заявив, відзив проти позову не надав.

Представник відповідача Перемишлянський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) в судове засідання не з`явився, від них поступив відзив на позов, в якому вони не заперечують щодо позову, однак зазначили, що Правилами внесення змін в актовий запис цивільного стану,їх поновлення та анулювання за змістом п.2.18Розділу ІІ Зміни до актового запису вносяться відділом державної реєстрації за місцем зберігання відповідного актового запису цивільного стану. З огляду на те, що спірні актові записи про народження вчинені Червоноградським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Червоноградському районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, зміни можуть вноситись за місцем зберігання актового запису.

На підставі викладеного, суд вважає можливим розглянути справу по суті за відсутності відповідачів на підставі наявних у ній даних чи доказів, що відповідає положенням ч.3 ст. 211, ч.3 ст.223 ЦПК.

Процесуальні дії у справі:

Ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 19.08.2023року позову заяву залишено без руху надано строк на усунення недоліків.

Ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 22.08.2023 рокувідкрито провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 18.10.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті з викликом сторін по справі.

Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 02.11.2023 рокуухвалено провести судове засідання в режимі відео конференції.

Обставини встановлені судом.

Судом встановлено, що сторони по справі ОСОБА_8 та ОСОБА_2 перебувала в зареєстрованому шлюбі, який згідно рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 12 квітня 2021 р. розірвано, що підтверджується копією рішення суду (а.с. 7).

Від вказаного шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей (а.с. 4-5).

Згідно із рішенням Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 14 липня 2022 року (справа №944/7949/21) ОСОБА_2 позбавлено батьківських прав відносно двох дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_5 . Малолітні діти- ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , зареєстровані та постійно проживають з нею в АДРЕСА_1 .

Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права:

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Положеннями частин першої, восьмої та дев`ятої статті 7 СК України передбачено, що сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно зі статтею 121 Сімейного кодексу України (далі СК) права й обов`язки матері, батька й дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, установленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

За змістом положень статті 122 СК, дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.

Згідно із ст..133 СК якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини.

Враховуючи те, що діти ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , народжені у шлюбі між сторонами, то їх батьком у свідоцтві про народження правильно зазначений відповідач ОСОБА_2 , відповідно до положень ст..ст.122,133 СК України.

Разом з тим, відповідно до положень частини 1 статті 138 СК жінка, яка народила дитину у шлюбі, має право оспорити батьківство свого чоловіка, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька дитини з актового запису про народження дитини.

Вимога матері про виключення запису про її чоловіка як батька дитини з актового запису про народження дитини може бути задоволена лише у разі подання іншою особою заяви про своє батьківство.До вимоги матері про внесення змін до актового запису про народження дитини встановлюється позовна давність в один рік, яка починається від дня реєстрації народження дитини.

Пленум Верховного Суду України у пункті 11 своєї постанови "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15.05.2006 року N 3 вказує, що спорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК, - шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст. 138 СК), - звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. При цьому відповідні вимоги жінки суд може задовольнити лише за умови подання іншою особою заяви про своє батьківство.

Згідно із ст. 134 СК на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.

Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Конвенцією про права дитини передбачено, що дитина має право на ім`я і набуття громадянства, а також право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Ухвалюючи рішення в справі "М. С. проти України" від 11 липня 2017 року (заява N 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Відповідно до правової позиції, яка викладена Верховним Судом у постанові від 06.10.2021 р. у справі N 755/14176/18, вимога матері про виключення даних про її чоловіка як про батька дитини задовольняється лише у разі подання іншою особою заяви про своє батьківство (ч. 2 ст. 138 СК України). Зазначена норма спрямована саме на захист інтересів дитини, щоб забезпечити стабільність умов життя дитини, уберегти її від душевних потрясінь та унеможливити ситуацію, за якої жоден чоловік не визнає своє батьківство щодо дитини.

У випадку, коли інша особа не подала заяви про своє батьківство, відмова задовольнити вимогу матері про виключення її чоловіка із актового запису про народження відповідає інтересам дитини, оскільки не допускає перетворення соціального статусу дитини, народженої батьками, які перебували у шлюбі, у соціальний статус дитини, народженої батьками, які не перебувають у шлюбі, із записом прізвища батька за вказівкою матері.

Позивач у поданому позові не оспорює кровне споріднення дітей від відповідача, та до позову не долучена заява іншого чоловіка про визнання батьківства дітей.

Вимоги позивача про виключення запису про батьківство через невиконання відповідачем обов`язків батька щодо утримання дітей не ґрунтуються на законі.

Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу III Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року N 52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.

Згідно з п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за N 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису.

Зазначені вище правила є нормативними документами, які встановлюють порядок реєстрації, зміни актів цивільного стану, однак вони не є підставою для зміни, припинення сімейних правовідносин, зокрема припинення батьківства, що врегульовано нормами Сімейного Кодексу України.

Позивач посилається у позові на Порядок розгляду заяв про зміну імені фізичної особи, затверджений постановою КМУ від 11.07.2007 №915.

Зазначений порядок визначає механізм прийняття та розгляду заяв про зміну імені (прізвища, власного імені, по батькові) фізичних осіб - громадян України.

Для зміни імені фізичної особи, яка досягла чотирнадцятирічного віку, разом з відповідною заявою подається заява в письмовій формі батьків (одного з батьків - у разі, коли другий помер, визнаний безвісно відсутнім, оголошений померлим,

визнаний обмежено дієздатним, недієздатним, позбавлений батьківських прав щодо цієї дитини, а також якщо відомості про батька (матір) дитини виключено з актового запису про її народження або якщо відомості про чоловіка як батька дитини

внесені до актового запису про її народження за заявою матері) або піклувальника про надання згоди на зміну імені.

Відповідно до п.1.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 №96/5, внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться відділами державної реєстрації актів цивільного стану міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану) у випадках, передбачених чинним законодавством.У разі відмови у внесенні змін до актових записів цивільного стану у висновку відділу державної реєстрації актів цивільного стану вказуються причини відмови та зазначається про можливість оскарження його у судовому порядку.

Правилами внесення змін в актовий запис цивільного стану,їх поновлення та анулювання за змістом п.2.18Розділу ІІ зміни до актового запису вносяться відділом державної реєстрації за місцем зберігання відповідного актового запису цивільного стану.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. (ст.4 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, лише порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004 дав визначення поняттю "охоронюваний законом інтерес", який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "право" (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д)означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права» має один і той же зміст. Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо законодавства або певних обставин абстрактно, лише тому, що заявники вважають начебто певні положення норм законодавства впливають на їх правове становище.

Не поширюють свою дію ці положення й на правові ситуації, що вимагають інших юрисдикційних (можливо позасудових) форм захисту від стверджувальних порушень прав чи інтересів.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Формою розгляду справ цивільної юрисдикції є провадження ( позовне, наказне та окреме).

Враховуючи характер позовних вимог, спір повинен вирішуватись в порядку позовного провадження, відповідно до ч.3 ст.15 ЦПК України.

Справа позовного провадження характеризується наявністю двох сторін з протилежними інтересами і спірністю їх майнових та особистих немайнових правовідносин, які передаються на розгляд суду.

Отже, передумовою звернення до суду в порядку позовного провадження є наявність спірних правовідносин та необхідність захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Спір про право характеризує такий стан відносин, коли між сторонами існують певні розбіжності з приводу наявності, змісту та обсягу прав і обов`язків, здійснення яких є неможливим без судового втручання.

Діючим законодавством передбачений порядок зміни актів цивільного стану, зокрема прізвища.

В обґрунтування свого позову, позивач не зазначила які саме її права, свободи та охоронювані законом інтереси порушені відповідачем щодо зміні прізвища дітей, якими діями їх порушено, та чому вирішення цього спору є неможливим без судового втручання, оскільки відповідно до ст.4 ЦПК України до суду можна звертатись за захистом свої прав, свобод і охоронюваних законом інтересів.

Враховуючи викладене, вважаю, що відсутність письмового звернення позивача до належного відділу реєстрації актів цивільного стану - Червоноградський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Червоноградському районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за місцем зберігання актового запису, а також відсутність письмової відмови у вчиненні зміни до акту цивільного стану на звернення заявника, позбавляє суд дійти висновку про наявність достатньо обґрунтованого припущення про порушення або невизнання прав позивача.

Як неодноразово звертав увагу Верховний Суд, відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

У постанові ВП ВС від 02.02.2021 № 925/642/19 зроблені такі висновки: порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16(пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)).

Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6., 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19.

Згідно ч.5 ст. 177 ЦК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких гуртуються позовні вимоги.

У відповідності до положень ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Як визначено в ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Фактично, як убачається з матеріалів позовної заяви, позивач з метою зміни прізвища дітей до належного відділу реєстрації актів цивільного стану не зверталася взагалі. Відмови відділу ДРАЦС матеріали справи не містять, що позбавляє суд можливості перевірити, чи взагалі дійсно були порушені/порушуються права заявника. Жодних належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин позивач суду не надав.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченихцим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша та третя статті 13 ЦПК України).

Здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи (частина перша статті 47 ЦПК України).

Згідно з вимогами до змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін(пункт 2 частини третьої статті 175 ЦПК України).

Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України), до яких звернуті матеріально-правові вимоги позивача. Отже, можливість інших суб`єктів, зокрема посадових осіб, у тому числі державних реєстраторів, брати участь у цивільному процесі в якості позивачів і відповідачів у цивільному процесі обмежена.

Належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача (близькі за змістом висновки сформульовані у пункті7.17постанови ВеликоїПалати ВерховногоСуду від25червня 2019року усправі №910/17792/17). Якщо позовна вимога заявлена до особи, яка не є учасником спірних правовідносин (тобто, не до тієї особи, яка має відповідати за цією вимогою), така особа є неналежним відповідачем.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі (частина друга статті 51 ЦПК України).

Питання про вступ у справу інших осіб, заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача суд вирішує у підготовчому засіданні (пункт 4 частини другої статті 197 ЦПК України).

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення щодо суті заявлених до належного відповідача вимог (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 40), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.10), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 39)).

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав позову є правом позивача. Натомість установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який він виконує під час розгляду справи.

Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 26 лютого 2020 року у справі № 304/284/18, від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17, від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц.

Отже, за змістом вказаних норм цивільного процесуального права з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Позивач, звертаючись до суду з позовом, визначилаПеремишлянський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) в якості відповідача, який знаходиться за місцем проживання позивача, а не відділ реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання актового запису цивільного стану.За відсутності такої заяви позивача про залучення до участі у справі співвідповідача Червоноградського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Червоноградському районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції суд не може самостійно залучити вказану особу до участі у справі.

Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Визначення позивачем у справі складу сторін має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову у зв`язку з неналежним суб`єктним складом сторін (постанова Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі №203/2/19).

Лише за наявності належного складу відповідачів у справі суд у змозі вирішувати питання про обґрунтованість позовних вимог та вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для їх задоволення. Без залучення усіх належних відповідачів позовні вимоги вирішені бути не можуть (постанова Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі №233/3366/19).

Висновки суду:

Сімейний кодекс України закріплює інститут презумпції батьківства, який спрямований на захист інтересів дитини. Така презумпція виходить з того, що батьком дитини, що народилася в шлюбі або до спливу 10 місяців після його розірвання, є чоловік, який перебуває (перебував) з матір`ю дитини в зареєстрованому шлюбі.

У випадку презумпції батьківства, чоловік дружини (колишній чоловік, якщо дитина народилася до спливу 10 місяців після розірвання шлюбу) записується батьком дитини, незалежно від того, бажає він цього чи ні. Хоча закон не позбавляє його права оспорити своє батьківство в судовому порядку (ст. 136 СК ) та право матері оспорити батьківство свого чоловіка шляхом пред`явлення позову провиключення записупро ньогояк батькадитини зактового записупро народженнядитини уразі подання іншою особою заяви про своє батьківство (ст. 138 СК ).

Разом з тим, до вимоги матері про внесення змін до актового запису про народження дитини на підставі ст.138 СК встановлюється позовна давність в один рік, яка починається від дня реєстрації народження дитини.

Така законодавча конструкція направлена насамперед на захист інтересів дитини.

На підставівикладено, суд доходить висновку, що вимога матері про виключення запису про її чоловіка як батька дитини з актового запису про народження дитини може бути задоволена лише у разі подання іншою особою заяви про своє батьківство із подальшим підтвердженням в судовому порядку кровного споріднення. Однак будь-яких доказів про те, що інша особа подала заяву про своє батьківство відносно дітей до суду надано не було.

Інших правових підстав для виключення запису про батьківство закон не містить.

Виключення запису про батьківства через невиконання батьківських обов`язків не передбачено діючим законодавством.

Відмова у задоволенні позову про виключення ОСОБА_2 з актового запису про народження відповідає інтересам дітей,забезпечує стабільність їх умов життя, уберігає від душевних потрясінь та унеможливлює ситуацію, за якої жоден чоловік не визнає своє батьківство щодо дітейі не допускає перетворення соціального статусу дитини, народженої батьками, які перебували у шлюбі, у соціальний статус дитини, народженої батьками, які не перебувають у шлюбі, із записом прізвища батька за вказівкою матері.

Офіційно визнаний факт батьківства відповідача на підставі презумпції шлюбного батьківства породжує передбачені сімейним законодавством його обов`язки щодо виховання та матеріального утримання дитини, що також відповідає інтересам дітей.

Разом з тим інтересам дитини відповідає її право знати свого батька.

У цій справі позивачем не доведено, які, чим саме та ким порушені її права. Не підтверджено позивачем й того, що дійсно існують певні перешкоди для реалізації нею особистих немайнових чи майнових прав.

Фактично позивач намагається перекласти функції, встановлені законом для органів державної реєстрації цивільного стану, на суд, що є неприпустимим, оскільки алгоритми та механізми зміни актів цивільного стану встановлені законом, а судове рішення не може підміняти законодавство, яке чітко регламентує певні правовідносини. Судовому захисту підлягають лише порушені права, яких у даному випадку, судом не встановлено.

Таким чином, позивачем не доведено порушення її прав, а пред`явлення позовних вимог до неналежного відповідача (відділу ДРАЦС) є окремою підставою для відмови у задоволенні позову.

Щодо позовних вимог про стягнення судових витрат по справі, суд прийшов до наступних висновків.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на те, що у задоволенні пред`явленого позову відмовлено у повному обсязі, тому підстави для відшкодування понесених судових витрат, відсутні.

На підставі ст.ст.121,122,133,134,138 СК України та керуючись ст.ст. 4, 19, 137, 141, 247, 258, 263, 264, 265, 268, 273,280-289 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , Перемишлянський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про виключення відомостей з актового запису про народження дитини -відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Івано-Франківського Апеляційного суду, а якщо оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Перемишлянський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), юридична адреса: м.Перемишляни вул.. Привокзальна, 3А, Львівського району Львівської області,81200.

Вступна та резолютивна частини рішення суду постановлені в нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 08.11.2023.

Повний текст рішення суду складений 09.11.2023.

Суддя Р.С. Солодовніков