ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 686/4570/23

Провадження № 22-ц/4820/1909/23

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.,

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди та упущеного заробітку, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана його представником ОСОБА_3 , на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 серпня 2023 року (суддя Стефанишин С.Л.).

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди та упущеного заробітку.

В обґрунтування позову зазначав, що наказом Департаменту патрульної поліції від 06.03.2020 року №187 був призначений на посаду інспектора взводу № 2 роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції в Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції України.

Позивач ОСОБА_1 , спільно з інспектором взводу № 2 роти № 4 Управління патрульної поліції в Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції України сержантом поліції Новожиловим А.А., згідно графіку розстановки сил і засобів роти № 4 батальйону УПП в Хмельницькій області, 24.07.2022 о 19 год. 00 хв. заступили на службу по охороні громадського порядку та нагляду за дотриманням Правил дорожнього руху в межах м. Хмельницького.

Цього ж дня, близько 22 год 00 хв., позивач спільно із ОСОБА_4 , рухаючись на службовому автомобілі поблизу будинку № 32 по вулиці Чорновола у м. Хмельницькому, зупинили легковий автомобіль марки «Mazda», державний реєстраційний знак НОМЕР_1 , через порушення водієм даного автомобіля Правил дорожнього руху. Водієм вказаного автомобілю була ОСОБА_5 , поряд з нею на передньому пасажирському сидінні автомобіля перебував її чоловік - ОСОБА_2 . Під час складання постанови про вчинення адміністративного правопорушення за ознаками ч. 5 ст. 121 КУпАП, вчиненого ОСОБА_5 , відповідач, вийшовши з автомобіля, підійшов до працівників патрульної поліції та почав вимагати роз?яснення підстав зупинки транспортного засобу.

Під час спілкування із працівниками поліції відповідач, перебуваючи у стані алкогольного сп?яніння, почав поводити себе агресивно, при цьому на будь-які зауваження працівників поліції щодо припинення зазначеної протиправної поведінки не реагував.

В подальшому, близько 22 год. 10 хв., відповідач, перебуваючи на узбіччі автомобільної дороги по АДРЕСА_1 , під час спілкування із працівниками поліції, усвідомлюючи, що перед ним знаходиться працівник правоохоронного органу, в форменому одязі, з метою заподіяння останньому тілесних ушкоджень, умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та свідомо бажаючи їх настання, наніс позивачу один удар долонею правої руки в ліву скроневу ділянку голови. Внаслідок вищеописаних протиправних дій відповідач умисно спричинив позивачу тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з тілесними ушкодженнями у вигляді струсу головного мозку та підшкірного крововиливу лівої надбрівної ділянки голови з розповсюдженням на верхню повіку лівого ока, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, спричиняють короткочасний розлад здоров`я. Своїми умисними діями, які виразились в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв?язку із виконанням цим працівником службових обов?язків, Відповідач вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 345 КК України.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09.12.2022 у справі № 686/17627/22 ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 345 КК України, на підставі ст. 47 КК України, у зв?язку з передачею на поруки трудового колективу лікарів відділення анестезіології та інтенсивної терапії Хмельницької обласної лікарні, а провадження у справі закрито.

Таким чином, дії відповідача щодо умисного заподіяння позивачу як працівнику правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв?язку з виконанням ним службових обов?язків, кваліфіковані за ч. 2 ст. 345 КК України, а також вина відповідача у їх вчиненні були доведені в установленому законом судовому порядку.

А тому, позивач вважає, що має право на відшкодування моральної шкоди внаслідок неправомірних дій відповідача, яку позивач оцінює у розмірі 100 000 , що є достатньою компенсацією за завдану моральну шкоду.

Крім того, позивачу, у зв`язку з перебуванням на лікарняному, не було нараховано та виплачено додаткової винагороди, що виплачується поліцейським на період дії воєнного стану, у розмірі 30 000 грн, яку він оцінює як матеріальну шкоду завдану відповідачем.

З урахуванням вищевикладеного, просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь збитки, завдані внаслідок вчинення кримінального правопорушення у розмірі 134000 грн, що складається з 100000 грн - моральної шкоди, 30000 грн - втраченого заробітку.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 серпня 2023 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завдану вчиненням кримінального правопорушення моральну (немайнову) шкоду в розмірі 15 000 грн та 1064 грн витрат на правничу допомогу, всього стягнуто 16 064 грн. В решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 123,87 грн.

Додатковим рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 вересня 2023 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 2128 грн. В задоволенні решти вимог заяви відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. При цьому, посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи. Вважає, що визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди, яку суд стягнув з відповідача є значно заниженим, таким, що не відповідає глибині моральних страждань. Зазначає, що неправомірні дії відповідача щодо позивача мали місце під час виконання позивачем службових обов`язків. У зв`язку із заподіянням тілесних ушкоджень, позивач був вимушений звернутись за медичною допомогою у зв`язку із погіршенням стану здоров`я. Весь час після отриманих ушкоджень позивач зазнавав душевних страждань та переживань через хвилювання за свій стан здоров`я, а також через приниження його відповідачем перед колегами. А тому, враховуючи, що вина відповідача у заподіянні позивачу як працівнику правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень під час виконання ним службових обов`язків була доведена у встановленому законом порядку, позивач має право на відшкодування моральної шкоди внаслідок неправомірних дій відповідача в повному обсязі.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до положень ст. 369 ЦПК України, за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_2 24 липня 2022 року, близько 22 год 10 хв., перебуваючи на узбіччі автомобільної дороги на вул. Чорновола 32 у м. Хмельницькому, умисно, усвідомлюючи, що перед ним знаходиться працівник правоохоронного органу, в форменому одязі, наніс інспектору взводу №2 роти №4 Управління патрульної поліції в Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції старшому лейтенанту поліції Карпову В.В. один удар долонею правої руки в ліву скроневу ділянку голови, чим спричинив потерпілому ОСОБА_1 легкі тілесні ушкодження, що спричиняють короткочасний розлад здоров`я.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09.12.2022 у справі № 686/17627/22 ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 345 КК України, на підставі ст. 47 КК України, у зв?язку з передачею на поруки трудового колективу лікарів відділення анестезіології та інтенсивної терапії Хмельницької обласної лікарні, а провадження у справі закрито.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивачу завдано моральної шкоди внаслідок неправомірних дій відповідача, та з урахування принципів розумності, співмірності та справедливості визначив розмір моральної шкоди у розмір 15 000 грн. Разом з тим, вважав недоведеними позовні вимоги в частині стягнення 30 000 грн втраченого заробітку.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд.

Частиною першою статті 15 ЦК України, визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (стаття 16 ЦК України).

Відповідно до частини першої, другої статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (частина четверта статті 23 ЦК України).

Згідно з ч.3 ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від: характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Отже, законодавець наділив саме суд правом визначати розмір грошового відшкодування.

Згідно роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Доказами, що підтверджують розмір моральної шкоди можуть слугувати дані, що підтверджує дійсність моральних страждань, їх тяжкість та зміну звичного способу життя потерпілого.

Згідно зі статтею 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Із положень частини першої статті 1167 ЦК України слідує, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, які особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Крім того, збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).

Тобто, збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів, як учасника певних суспільних відносин і що виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати.

Відшкодування збитків - це відновлення майнового стану учасника правовідносин за рахунок іншого суб`єкта - правопорушника. Щоб стягнути зазнані збитки, потерпіла особа має довести їх наявність і розмір.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 12, чч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди.

Розмір моральної шкоди не може бути надмірним та має кореспондувати глибині та силі страждань.

Врахувавши норми матеріального права та обставини справи, висновок суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди в розмірі 15000 грн є правильним.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини, внаслідок чого доводи апеляційної скарги про те, що суд неправильно застосував норми матеріального права, є помилковими.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно зменшив розмір завданої позивачу моральної шкоди, не заслуговують на увагу.

З огляду на те, що визначення розміру моральної шкоди є правом суду, а не обов`язком. Колегія суддів зауважує, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її надмірного збагачення.

Доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази, які б слугували підставою для визначення відшкодування моральної шкоди в розмірі заявленому позивачем у позові.

Крім того, правильним є висновок суду першої інстанції щодо недоведеності позовних вимог в частині стягнення втраченого заробітку, оскільки позивачем не доведено, що невиплата додаткової допомоги у липні 2022 року відповідно до постанови КМУ №168 пов`язана з перебуванням позивача на лікуванні в період з 24 липня 2022 року, у зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями.

І доводи апеляційної скарги також не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду в цій частині і впливали на їх законність.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 08 листопада 2023 року.

Суддя-доповідач І.В. П`єнта

Судді: А.П. Корніюк

О.І. Талалай