Номер провадження: 22-ц/813/1987/23
Справа № 501/4300/19
Головуючий у першій інстанції Смирнов В. В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.10.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Комлевої О.С.,

за участю секретаря Малюти Ю.С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

позивач ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 20 вересня 2021 року у складі судді Смирнова В.В.,

встановив:

В серпні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту реєстрації шлюбу, визнання спільної сумісної власності та визнання часток майна. В обґрунтування своїх вимог, посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , який є батьком сторін по справі. ОСОБА_3 перебував з 14.06.1958 до своєї смерті у шлюбі з ОСОБА_4 . Також зазначив, що у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян наявний актовий запис про шлюб № 8 від 14.06.1958, складений Виконавчим комітетом Миколаївської сільської ради Ширяївського району Одеської області, відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Згідно даних внесених до Реєстру даний шлюб не розірвано. Обставина відмінності прізвища батька позивача за зустрічним позовом, який зазначений у Державному реєстру актів цивільного стану громадян - « ОСОБА_5 », та прізвища, який зазначено в його паспорті та свідоцтві про смерть - « ОСОБА_5 » пояснюється тим, що запис до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 був внесений російською мовою. Батько та мати отримали паспорти громадян України, до яких були внесені прізвища з різним перекладом на українську мову. Так, до паспорта батька був внесений запис про його прізвище « ОСОБА_5 », а до паспорту матері - прізвище « ОСОБА_5 ». В той же час, при перекладі на українську мову до Державного реєстру актів цивільного стану громадян був внесений актовий запис про шлюб № 8 від 14.06.1958, де прізвища батьків збігаються « ОСОБА_5 » та « ОСОБА_5 ». У зв`язку з цим, позивачем заявляється вимога про встановлення факту реєстрації шлюбу. Під час шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було набуте домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 . В період з 1960 року по 1968 рік ними був побудований будинок за адресою АДРЕСА_1 житловою площею 46,2 кв. м., загальною площею 80,6 кв.м. та в подальшому в період 1994 року на цій земельній ділянці збудований поруч з зазначеним вище будинком інший будинок загальною площею 118,0 кв.м., житловою площею 66,1 кв.м. На день подання зустрічного позову, право власності на домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 зареєстроване за ОСОБА_3 . Дане домоволодіння складається з двох будинків, літера «А» та ОСОБА_6 . На момент інвентаризації 10.06.1994 загальна площа житлового будинку літ. А складає - 88,7 кв. м., в т.ч. житлова-46,9 кв. м. На момент інвентаризації 18.09.2013 загальна площа житлового будинку літ. Б складає - 121,8 кв. м., в т.ч. житлова-83,4 кв. м. господарські будівлі: літ. И - гараж, літ К - комора, господарські споруди: №1 - хвіртка, №2 огорожа, №3-цистерна, І покриття. Самочинно збудовані: літ И - гараж, літ. К комора. Крім того, ОСОБА_3 безоплатно передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,053 га за адресою АДРЕСА_2 .

19.03.2009 ОСОБА_3 був складений заповіт, яким належний йому житловий будинок з господарчими спорудами та будівлями, що розташований в АДРЕСА_1 ), та земельну ділянку, площею 0,0324 га, яка розташована на території АДРЕСА_1 (п`ятдесят сім), згідно наданої схеми заповідав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ». ОСОБА_2 26.09.2012 звертався до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом позивачу було відмовлено, тому він вимушений звернутися до суду.

ОСОБА_1 звернувся з зустрічним позовом та просив суд встановити факт реєстрації шлюбу ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , яке складається з двох будинків: літера «А» та літера «Б», господарських споруд: № 1 - хвіртка, № 2 - огорожа, № 3-цистерна, І покриття; визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,053 га за адресою АДРЕСА_1 ; визначити, що частка померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 у праві спільної сумісної власності подружжя на домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , земельну ділянку площею 0,053 га за адресою АДРЕСА_1 , становила ; визначити, що частка померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_4 у праві спільної сумісної власності подружжя на домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , земельну ділянку площею 0,053 га за адресою АДРЕСА_1 , становила ; визнати право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , а саме: 1/6 частки домоволодіння за адресою АДРЕСА_3 частки земельної ділянки площею 0,053 га за адресою АДРЕСА_1 ; визнати право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4 , а саме: 4/6 частки домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 ; 4/6 частки земельної ділянки площею 0,053 га за адресою АДРЕСА_1 .

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області 20 вересня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Встановлено факт реєстрації шлюбу ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,053 га за адресою АДРЕСА_1 , на яку ОСОБА_3 на підставі рішення Іллічівської міської ради Одеської області від 25.03.1994 № 132/275-ХХІ був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 311385. Визначено, що частка померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 у праві спільної сумісної власності подружжя на земельну ділянку, площею 0,053 га за адресою АДРЕСА_1 , становила - 1/2. Визначено, що частка померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_4 у праві спільної сумісної власності подружжя на земельну ділянку, площею 0,053 га за адресою АДРЕСА_1 , становила - 1/2. Визнано за ОСОБА_1 , право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , 1/6 частки земельної ділянки площею 0,053 га за адресою АДРЕСА_1 , на яку ОСОБА_3 на підставі рішення Іллічівської міської ради Одеської області від 25.03.1994 № 132/275-ХХІ був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 311385. Визнано за ОСОБА_1 , право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4 , 4/6 частки земельної ділянки площею 0,053 га за адресою АДРЕСА_1 , на яку ОСОБА_3 на підставі рішення Іллічівської міської ради Одеської області від 25.03.1994 № 132/275-ХХІ був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 311385. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргута просить рішення суду змінити, яким визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , яке складається, відповідно до технічного паспорту виготовленого 18.09.2013 комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації» Чорноморської міської ради Одеської області, інвентарний номер 2299, з двох будинків, літера «А» та літера «З», господарських споруд: № 1 - хвіртка, № 2 - огорожа, № 3-цистерна, І - покриття. Визначити, що частка померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 у праві спільної сумісної власності подружжя на домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , становила - 1/2. Визначити, що частка померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_4 у праві спільної сумісної власності подружжя на домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , становила - 1/2. Визнати за ОСОБА_1 , право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , а саме: 1/6 частку домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , яке складається, відповідно до технічного паспорту виготовленого 18.09.2013 комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації» Чорноморської міської ради Одеської області, інвентарний номер 2299, з двох будинків, літера «А» та літера «Б», господарських споруд: № 1 - хвіртка, № 2 - огорожа, № 3-цистерна, І - покриття. Визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4 , а саме: 4/6 частки домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , яке складається, відповідно до технічного паспорту виготовленого 18.09.2013 комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації» Чорноморської міської ради Одеської області, інвентарний номер 2299, з двох будинків, літера «А» та літера «Б», господарських споруд: № 1 - хвіртка, № 2 - огорожа, № 3-цистерна, І - покриття. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що на час розгляду даної справи відповідач не був власником 59/100 частки житлового будинку літ «Б» за адресою: АДРЕСА_1 . Вирішуючи спір, суд правильно зазначив та застосував норми матеріального права, задовольнивши позовні вимоги щодо визнання майна сумісною власністю подружжя, визначення часток на спадкове майно, яким є земельна ділянка, та визнання права власності на її частку за позивачем у порядку спадкування за законом після смерті батька та матері. Однак, суд не застосував такі ж самі норми матеріального права при вирішенні аналогічних питань щодо домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить визнати обґрунтованими підстави відводу судді Смирнову В.В., заявлені в заяві відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_2 про його відвід від 17 серпня 2021 року. Витребувати з Іллічівського міського суду Одеської області справу № 501/2469/21 для об`єднання з цивільною справою № 501/4300/19. Скасувати рішення суду в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/6 частку нерухомого майна і 1/6 частку земельної ділянки, розташованих за адресою АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_3 , котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_4 в порядку спадкування за законом, залишивши його без змін в іншій частині. Ухвалити додаткове судове рішення по об`єднаній цивільній справі, котрим визнати право власності ОСОБА_2 на цілий житловий будинок літер „Б у домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 та частку земельної ділянки площею 0,0324 га, на якій він розташований, або 59/100 всього домоволодіння в порядку спадкування за заповітом батька, ОСОБА_3 , від 19 березня 2009 року, визнавши право власності позивача за зустрічним позовом, ОСОБА_1 на решту спадкового нерухомого майна, що складається з житлового будинку літер „А і земельної ділянки в складі того ж домоволодіння в порядку спадкування за законом, зобов`язавши його компенсувати йому різницю в 9/100 в грошовому вираженні за вимогою ОСОБА_1 .. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені витрати по цій справі, по сплаті судового збору в сумі 9605 гривень та по оплаті правничої допомоги згідно опису про її надання та квитанцій про їх оплату.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд застосував спрощений порядок розгляду справи без виклику сторін лише з метою усунути його як сторону в справі від безпосередньої участі в її розгляді, що стало однією з підстав для подання ним заяви про його відвід. Підставами для відводу суду також стало те, що він постійно з`являвся до суду, але жодного разу в судову залу його не запрошували і він знаходився під її дверима. Суддя в порушення вимог ст. 43 ЦПК України не направляв ОСОБА_2 жодної винесеної ним по справі ухвали і він не знав про ухвалені ними рішення та підстави для їх прийняття. 02.11.2020 судом ухвалено про повернення до загального порядку провадження по справі, але йому про це не було повідомлено, справа розглядалася без його участі, що також згідно ст. 376 ч.6 п.3 є підставою для скасування судового рішення. Суд в своєму рішенні описує лише обставини, викладені в зустрічній позовній заяві, та не надає оцінки обставинам справи, відтворюючи зустрічний позов. Суд не надав в оцінки правомірності відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом і лише вказав, що нотаріуси визнали відсутність вказаного у заповіті нерухомого майна та частки земельної ділянки у власності заповідача, також відсутні висновки про те, чи відповідає нормам закону про спадкування за заповітом така відмова. Визнавши право власності позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 на 1/6 частку нерухомого майна та 1/6 частку земельної ділянки після смерті батька, суд не прийняв до уваги його заповіт від 19 березня 2009 року і вийшов за його межі. Судове рішення також підлягає скасуванню в зв`язку з тим, що його ухвалив суддя, якому заявлено обґрунтований відвід, але він відмовив у ньому з необґрунтованих підстав, не зупинивши провадження та не передавши вирішення відводу іншому судді.

08.12.2021 ОСОБА_2 надав суду відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 та просить суд апеляційну скаргу відхилити, посилаючись на те, що погоджується з ОСОБА_1 лише відносно того, що дійсно оскаржуване нами судове рішення є незаконним і воно дійсно не містить жодних аналізів наданих сторонами доказів та мотивів суду, за якими суд погоджується з якимись доказами, чи відхиляє їх. Суд навіть не аналізував законність відмов нотаріусів у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, рівно, як не мотивував рішення.

07.02.2022 ОСОБА_1 надав суду відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 та просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, справу розглянути з урахуванням апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 20.09.2021, яку повністю задовольнити, посилаючись на те, що вимога про витребування з Іллічівського міського суду Одеської області цивільної справи № 501/2469/21 об`єднання з цивільною справою № 501/4300/19 суперечить ч.3 ст. 188 ЦПК України, яка допускає можливість об`єднання позовів до початку підготовчого засідання судом 1 інстанції.Щодо вимоги про винесення додаткового судового рішення по об`єднанні цивільній справі задоволення якої є неможливою, оскільки неможливо об`єднання цивільних справ. Вказує на те, що всі судові засідання проводились за участю представників ОСОБА_2 , а останні судові засідання також за участю самого ОСОБА_2 .. Щодо відмови ОСОБА_4 від спадщини на користь ОСОБА_2 , такої відмови не відбувалось. Дана обставина не підтверджена жодним доказом.Крім того, ОСОБА_2 не оскаржував до суду відмову у вчиненні нотаріальних дій, а навпаки, погоджуючись із такою відмовою, звернувся до суду із первісним позовом.

Рішення в частині встановлення факту реєстрації шлюбу сторонами не оскаржено, апеляційним судом не переглядається.

В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяв про відкладення розгляду справи не надав.

Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_2 та його представника, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 14.06.1958 перебували у шлюбі.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 .

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 .

На підставі свідоцтва про право особистої власності домоволодіння від 03.04.1995 за життя ОСОБА_3 належало домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , яке складається з двох будинків, а також безоплатно передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,053 га за адресою АДРЕСА_2 , що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 311385, та рішенням Іллічівської міської ради від 25.03.1994 року № 132/275-ХХІ.

Згідно довідки КП «БТІ» Чорноморської міської ради Одеської області від 26.03.2019 домоволодіння складається з житлового будинку під літ.А», площею 88,7 кв.м., житловою площею 46,9 кв.м., будинку під літ.»Б», площею 121,8 кв.м., житловою площею 83,4 кв.м., господарських будівель: літ.И»-гараж, літ.»К»- комора, господарських споруд : №1 -хвіртка, №2 огорожа, №3-цистерна, І-покриття.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є дітьми померлих, які своєчасно звернулися із заявами про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3 .

Станом на час смерті ОСОБА_3 зареєстрованими разом із ним за адресою; АДРЕСА_1 , Одеської були: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .

19.03.2009 ОСОБА_3 склав заповіт, яким житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 та земельну ділянку в площею 0,0324 га за адресою: АДРЕСА_1 згідно наданої схеми заповідав ОСОБА_2 .

Після смерті матері ОСОБА_4 із заявою про прийняття спадщини за законом звернувся ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від прийняття спадщини після її смерті відмовився.

22.11.2019 Чорноморською міською державною нотаріальною конторою нотаріусом Жмиховою О.С. ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки будинок під літ.»Б» зазначено лише в експлікації, а фактично адреси :» АДРЕСА_1 не існує та таке спадкове майно відсутнє, а земельна ділянка переходить у власність пропорційно часткам осіб у вартості будівель і споруд та рекомендовано звернутися до суду.

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 27.07.2021 позов ОСОБА_2 про встановлення факту та визнання права власності в порядку спадкування залишено без розгляду.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Відповідно до статей 1216, 1217, 1218, 1223 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

У статті 1233 ЦК України зазначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно зі статтею 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто.

Заповіт як остання воля особи стосується її розпоряджень на випадок смерті і тому покликаний вирішувати значущі для особи питання щодо призначення спадкоємців, позбавлення спадкоємців за законом права спадкування, визначення обсягу спадщини, що має спадкуватися за заповітом, встановлювати інші розпорядження, які відповідають заповіту та вимогам законодавства про спадкування. При цьому право дієздатності фізичної особи на заповіт, як і будь-яке суб`єктивне цивільне право, здійснюється нею вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 та стаття 1234 ЦК України).

Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання. Здійснення права на заповіт не пов`язується законом з місцем проживання та перебування заповідача.

Юридична природа заповіту ґрунтується на його законодавчому визначенні як особистого розпорядження фізичної особи на випадок смерті (стаття 1233 ЦК України).

Правова природа цього розпорядження визначається судовою практикою як односторонній правочин, що тягне відповідні правові наслідки. На заповіт, який є правочином, поширюються загальні положення про правочини, якщо у Книзі шостій ЦК України немає відповідного правила.

Відповідно до частин першої, другої статті 213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину.

Відповідно до статті 1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції на зазначені норми права уваги не звернув, належну оцінку наявності заповіту, який не скасований та недійсним не визнаний, не надав, також допустив суперечливі висновки щодо вимог ОСОБА_1 з огляду не безмотивну відмову у задоволенні вимог про визнання права власності на будинок та задоволення вимог про визнання права власності на земельну ділянку без врахування фактичних обставин справи та змісту заповіту. Рішення в частині висновків по суті справи зводиться до цитування норм кодексу, частина яких відношення до виниклих правовідносин не має. Зокрема, предметом вимог не були вимоги стосовно самочинно збудованого майна.

Разом із тим спадкування за законом відбувається лише щодо того майна, яке не охоплене заповітом, а відтак до визначення цих обставин вирішення цього спору є неможливим.

Встановлено, що 19.03.2009 ОСОБА_3 склав заповіт, яким житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 та земельну ділянку в площею 0,0324 га за адресою: АДРЕСА_1 згідно наданої схеми заповідав ОСОБА_2 .

Домоволодіння, яке належить ОСОБА_3 складається з двох житлових будинків, зазначених на плані літерами: «А,Б» та відповідно до довідки КП «БТІ» від 15.10.2013 №637 літера «Б» складає 59/100 частин від домоволодіння.

Зазначені обставини свідчать про те, що експертним шляхом може бути вирахувана частка у праві власності спадкодавця, яку складає літера «Б» з метою реалізації волі спадкодавця у спосіб тлумачення заповіту.

В свою чергу, у заповіті визначений розмір земельної ділянки, яка заповідана ОСОБА_2 та у межах відповідно схемі, яка є невід`ємною частиною заповіту, тому в такий же спосіб остання може бути виокремлена як частка в праві власності на земельну ділянку.

Відповідь державної нотаріальної контори про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину не має заздалегідь визначеного значення, та не є ознакою недійсності заповіту, оскільки неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину у безспірному порядку не означає унеможливлення вирішення спору судом, тому ОСОБА_2 рекомендовано звернутися до суду.

Зважаючи на викладене, передчасними є вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на майно, в порядку спадкування за законом, оскільки предюдиційне значення має визначення складу майна, яке охоплене заповітом, відтак об`єктом спадкування є лише майно, яке ним не охоплене.

Виходячи зі змісту заповіту заповідана частина майна, первісний позов ОСОБА_2 у цій справі про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом залишений без розгляду, відтак вирішений у цій справі бути не може, докази на підтвердження істотних обставин у справі сторонами не надано.

Відмова у задоволенні позову ОСОБА_1 не є перешкодою для пред`явлення ним нових вимог з врахуванням викладених обставин, які, в тому числі, можуть бути предметом одночасного вирішення у справі за позовом ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, яка перебуває в провадженні суду першої інстанції.

З врахуванням викладеного, рішення суду як таке, що не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України, піддягає скасуванню із ухваленням нового про відмову в задоволенні позову з мотивів та підстав, викладених вище.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про порушення судом першої інстанції норм процесуального права щодо вирішення справи без його участі, оскільки журнал судового засідання є спростуванням такого, недотримання правил вирішення питання про відвід, який був заявлений у строк, що дозволяв суду вирішити його самостійно та вирішення справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін з огляду на вирішення справи в судовому засіданні за участю сторін.

Інші доводи скарги на зміст рішення суду не впливають.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 20 вересня 2021 року в частині задоволення вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності за ОСОБА_1 на частину земельної ділянки площею 0,053 га за адресою АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , матері ОСОБА_4 та відмови в задоволенні вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності за ОСОБА_1 на частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , матері ОСОБА_4 скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності за ОСОБА_1 на частину земельної ділянки площею 0,053 га за адресою: АДРЕСА_1 , та на частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , матері ОСОБА_4 відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 06.11.2023.

Головуючий:

Судді: