Єдиний унікальний номер справи 183/317/22
Провадження № 4-с/183/30/23

У Х В А Л А

02 жовтня 2023 року м. Новомосковськ Дніпропетровської області

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Майної Г. Є.,

з участю секретаря судового засідання Коссовича А. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця, заінтересовані особи: старший державний виконавець Новомосковський відділ державної виконавчої служби у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Рибак Ольга Олександрівна, Калінін Микола Андрійович, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2023 року представник заявника ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернулася до суду із вищезазначеною скаргою. В обґрунтування скарги заявник посилався на те, що нею до Новомосковського відділу державної виконавчої служби у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) подано заяву про примусове виконання виконавчого листа № 183/317/22, виданого 11 січня 2023 року про стягнення з ОСОБА_3 на її користь судового збору у розмірі 992,40 грн. 16 вересня 2023 року вона отримала повідомлення про повернення виконавчого документу без прийняття до виконання від 12 вересня 20232 року. Підставою для повернення виконавчого документу є те, що виконавчий документ не відповідає вимогам, а саме не зазначено дату народження боржника, що унеможливлює реєстрацію відкриття виконавчого провадження у систему АСВП.

Заявник вважає, що таке повідомлення є незаконним та підлягає скасуванню.

У судове засідання учасники справи не з`явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, тому суд, на підставі ч. 2 ст. 450 ЦПК України, вважає за можливе провести розгляд справи за їх відсутності.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, а також матеріали скарги, дійшов такого.

Заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2022 року у цивільній справі № 183/317/22 позов ОСОБА_1 задоволено повністю. Усунуто з боку ОСОБА_4 перешкоди у праві користування житловим приміщенням ОСОБА_1 , шляхом вселення ОСОБА_1 в належну їй на праві власності 5/18 частину житлового будинку літ. А в житловому будинку АДРЕСА_1 , яка складається з: приміщення 1-6+1-7 (10,2кв.м.+7,0 кв.м.) житлова кімната; 1-3 (5,3 кв.м.) - житлова кімната, сіни 1-2 (9,3 кв.м.); ганок; козирок; вбиральня літ.З; зливна яма - №2; літнього душу літ. Л; колодязя № 1; хвіртки № 3; воріт №4; огорожі №5; огорожі №6; огорожі №7; огорожі № 8; замощення №9; сарай літ.Ж.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

На підставі зазначеного рішення 11 січня 2023 представник позивача ОСОБА_2 отримала два виконавчих листа, що підтверджується розпискою на довідковому аркуші цивільної справи. Ці виконавчі листи пред`явлено до примусового виконання.

Повідомленням старшого державного виконавця Новомосковський відділ державної виконавчої служби у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Рибак О. О. від 12 вересня 2023 року виконавчий документ повернуто стягувачу без прийняття до виконання з підстав відсутності зазначення дати народження боржника, що не відповідає вимогам ЗУ «Про виконавче провадження».

Суд зазначає, що відповідно до статті 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.

У пункті 9статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до пункту 7 частини 3 статті 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статтею 16 ЦК України та передбачає: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Порушені право чи інтерес підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним способом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Статтею 447 ЦПК України установлено, що cторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Частиною 2 ст. 451 ЦПК України визначено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження» (1404-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконано.

Згідно зі статтею 15 Закону України «Про виконавче провадження» (1404-VIII) сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Відповідно до ч. 5 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження.

Так, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина сьома статті 12).

За приписами частин 1, 2, 3, 4 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Аналіз вищевказаних норм дає суду підстави дійти висновку, що державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб та здійснювати заходи, необхідні для своєчасного виконання рішення в порядку та спосіб, встановлений виконавчим документом і Законом України «Про виконавче провадження».

За огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що повідомлення старшого державного виконавця Новомосковського відділу державної виконавчої служби у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Рибак Ольги Олександрівни про повернення виконавчого листа № 183/317/22 без прийняття до виконання, неправомірне, та виконавчий документ підлягає до примусового виконання.

Крім того, враховуючи відсутність судових витрат, понесених сторонами та пов`язаних з розглядом скарги, з урахування положень ст. 452 ЦПК України і Закону України "Про судовий збір", судові витрати не стягуються.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 260, 447-453 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця, заінтересовані особи: старший державний виконавець Новомосковський відділ державної виконавчої служби у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Рибак Ольга Олександрівна, ОСОБА_4 задовольнити.

Визнати неправомірним та скасувати повідомлення старшого державного виконавця Новомосковського відділу державної виконавчої служби у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Рибак Ольги Олександрівни від 12 вересня 2023року про повернення стягувачу без прийняття до виконання виконавчого листа Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 січня 2023 року № 183/317/22 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судового збору у розмірі 992,40 грн.

Зобов`язати старшого державного виконавця Новомосковського відділу державної виконавчої служби у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Рибак Ольгу Олександрівну прийняти до виконання виконавчого листа Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 січня 2023 року № 183/317/22 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судового збору у розмірі 992,40 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга подається протягом 15 днів, починаючи з наступного за днем проголошення ухвали суду.

Повна ухвала суду складена і підписана 02 жовтня 2023 року.

Суддя Г.Є. Майна