КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №2603/11556/12 Головуючий у 1 інстанції: Таран Н.Г.

Провадження №22-ц/824/4756/2023 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.

05 вересня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Сушко Л.П., Олійника В.І.

при секретарі Дуб С.І.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 18серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , треті особи: виконавчий орган Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), Деснянська районна у м. Києві державна адміністрація, Публічне акціонерне товариство «Київенерго» в особі філії «Енергосервіс «Київенерго», про виселення з житлового приміщення без надання іншого житлового приміщення та вселення, усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИЛА:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2012 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_3 про виселення з житлового приміщення без надання іншого житлового приміщення та вселення, усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням.

Просила суд вселити ОСОБА_2 разом з її чоловіком ОСОБА_5 та малолітньою дочкою ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в квартиру АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що 31 березня 2004 року відповідно до Наказу № 469-к Публічного акціонерного товариства в особі філії «Житлотеплоенерго Київенерго» ОСОБА_2 була зарахована на посаду економіста другої категорії, де працює і по теперішній час, яку було поставлено на загальну чергу щодо отримання житлової площі у відомчих гуртожитках ПАТ «Київенерго».

20 лютого 2012 року рішенням № 02/2012 комісії з надання у користування житлової площі в гуртожитку ПАТ «Київенерго», позивачці було видано спеціальний житловий ордер за № 1016 від 01.03.2012 на вселення в звільнену кімнату НОМЕР_1 з правом користування житловою площею із сім`єю 3-ох осіб, яка складає розмір 17,3 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Однак позивачка не змогла вселитись зі свою сім`єю в спірну квартиру, оскільки вона була самовільно зайнята ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , які фактично проживаючи у сусідніх кімнатах АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 незаконно встановили вхідні двері перед входом у блок кімнат 101-НОМЕР_1 гуртожитку, чим заподіяли перешкоду сім`ї позивачки для вселення та користування житловою площею.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 18 серпня 2022 року позов ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_3 задоволено.

Виселено ОСОБА_1 разом із його сім`єю та ОСОБА_4 із квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Вселено ОСОБА_2 разом з її сім`єю у квартиру АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 понесені нею судові витрати по справі зі сплати судового збору по 107,30 грн з кожного.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг та їх узагальнені доводи

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 23 вересня 2022 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Деснянського районного суду від 18 серпня 2022 року, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначив, що ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, що є підставою для скасування судового рішення.

Вважає, що суд першої інстанції вирішив питання про права і свободи ОСОБА_1 і його сім`ї. Члени сім`ї ОСОБА_1 не були залучені до участі у справі.

Крім того, вирішивши вселити ОСОБА_2 разом з її сім`єю, суд першої інстанції не встановив склад сім`ї ОСОБА_2 та не залучив їх до участі в справі.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відзивів на апеляційну скаргу не надходив, відповідач не скористався своїм правом для подачі відзиву.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

У судовому засіданні адвокат Ковальов М.О. - представник ОСОБА_2 заперечував проти апеляційної скарги, просив скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином про дату, час та місце розгляду справи по суті, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд прийшов до наступного.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом першої інстанції встановлено, що 31.03.2004 року відповідно до Наказу № 469-к Публічного акціонерного товариства в особі філії «Житлотеплоенерго Київенерго» ОСОБА_2 була зарахована на посаду економіста другої категорії, де працює і по теперішній час, яку було поставлено на загальну чергу щодо отримання житлової площі у відомчих гуртожитках ПАТ «Київенерго».

20.02.2012 на підставі рішення № 02/2012 комісії з надання у користування житлової площі в гуртожитку ПАТ «Київенерго», позивачці було видано спеціальний житловий ордер за № 1016 від 01.03.2012 на вселення в звільнену кімнату НОМЕР_1 з правом користування житловою площею із сім`єю 3-ох осіб, яка складає розмір 17,3 кв. м., що розташовано за адресою: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_2 отримавши спеціальний житловий ордер на вселення в кімнату НОМЕР_1 гуртожитку сім`єю заселитися не змогли у зв`язку з тим, що відповідачі по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , не маючи законних правових підстав на зайняття спірного житлового приміщення, самовільно зайняли житлову кімнату АДРЕСА_1 і звільняти її відмовляються.

Встановлено, що, відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_4 проживаючи у сусідніх кімнатах АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 незаконно встановили вхідні двері перед входом у блок кімнат 101-НОМЕР_1 гуртожитку, чим вчинили перешкоду позивачці для вселення та користування житловою площею.

Встановлено, що у 2011 році ОСОБА_4 намагалась визнати право користування в судовому порядку звертаючись з позовом до Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації, акціонерної енергопостачальної компанії «Київенерго», треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 до суду про визнання права на користування житловим приміщенням, рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 20 квітня 2011 року (справа № 2-601/2011) у задоволенні якого ОСОБА_4 про визнання права користування жилим приміщенням - кімнатою НОМЕР_1 відмовлено з посиланням на те, що остання не надала будь-яких доказів, які б свідчили про наявність у неї та членів її сім`ї права на зайняття спірної кімнати. Судове рішення набрало законної сили (том 1, а. с. 53).

Матеріалами справи встановлено, що 04 вересня 2012 року ОСОБА_2 звернулася із заявою до Деснянського РУ ГУ МВС України в м. Києві, яку зареєстровано за № 12701 та повідомили про те, що з квітня 2012 року по теперішній час громадяни ОСОБА_4 та її син ОСОБА_1 , 1988 року народження, самовільно заселились в кімнату АДРЕСА_1 та категорично відмовляються добровільно звільнити житлову площу.

06.09.2012 згідно постанови Деснянського РУ ГУ МВС України в м. Києві заяву розглянуто і на підставі п. 2 ст. 6 КПК України прийнято рішення про відмову у порушенні кримінальної справи за вказаними матеріалами, запропоновано заявнику звернутися з цивільним позовом до суду.

17 вересня 2012 року ОСОБА_2 звернулася з рекомендованим листом до відповідачів, в якому просила добровільно звільнити незаконно займане житлове приміщення, однак відповідачі відмовились звільнити житлове приміщення добровільно та вважають себе законними користувачами спірного житлового приміщення кімнати НОМЕР_1.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 13 грудня 2013 року (справа №754/7805/13-ц) у задоволенні позову ОСОБА_4 , ОСОБА_1 до ПАТ Енергопостачальна компанія "Київенерго" в особі філії "Енергосистеми", треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , Деснянська районна у м. Києві державна адміністрація про визнання ордеру на житло недійсним та визнання недійсним рішення про надання дозволу на укладення договору користування жилою площею відмовлено.

При цьому судом було встановлено, що комісія АТ Київенерго, приймаючи оскаржуване позивачами рішення від 20 лютого 2012 року діяла відповідно до вимог чинного законодавства та в межах своїх повноважень. Також судом зазначено, що як перший ордер № 1016 від 01 березня 2012 року, так і другий ордер № 126 від 03 серпня 2012 року на право користування жилою площею в гуртожитку - кімнатою НОМЕР_1, видані ОСОБА_2 правомірно. Судове рішення набрало законної сили (том 1, а. с. 237).

У квітні 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 звертались з позовом до Акціонерного товариства Енергопостачальна компанія «Київенерго», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , про визнання спеціального житлового ордеру недійсним, рішенням Деснянського районного суду м. Києва у задоволенні позову відмовлено (справа № 754/5900/16).

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість ухвалених судових рішень в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга на рішення Деснянського районного суду м. Києва підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Частиною четвертою статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, факт відсутності у відповідачів права користування кімнатою НОМЕР_1 та правомірність видачі позивачу оспорюваного ордеру встановлений судовими рішеннями, і не підлягає доведенню.

Позивач направляв на адресу відповідачів вимогу про виселення з житлового приміщення, проте відповідачі жодних заходів щодо самостійного виселення не вжили.

Таким чином, оскільки відповідачі самовільно займають належну позивачу кімнату та безпідставно проживають у ній, що не заперечувалось відповідачем у його відзиві, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачі порушують права та законні інтереси позивача як власника на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, а тому позивач має право заявляти вимоги щодо виселення відповідачів із спірної квартири, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню.

Посилання відповідача на необхідність у випадку виселення забезпечити відповідачів іншим постійним жилим приміщенням не узгоджується з нормами чинного законодавства.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач є належним користувачем та має право користування спірним житловим приміщенням, однак відповідачі чинять їй перешкоди у такому праві, що не заперечувалось відповідачем у його відзиві.

З огляду на викладене, суд першої інстанції вірно вважав, що позовні вимоги про вселення ОСОБА_2 , яка діє свої інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_3 до спірного приміщення законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Проте суд апеляційної інстанції частково не погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Доводи ОСОБА_1 , що він не був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду підтверджуються матеріалами справи та беруться до уваги судом апеляційної інстанції.

Обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання є реалізацією однієї з основних засад (принципів) цивільного судочинства - відкритості судового процесу. Невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства. Розгляд справи в суді першої інстанції за відсутності учасника справи, якого не було повідомлено про місце, дату і час судового засідання, є обов`язковою та безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення судом апеляційної інстанції, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Конституційне право на участь у судовому розгляді, у тому числі бути належним чином повідомленим про дату судового розгляду, не може вважатися формальним - це є порушенням зазначених вимог законодавства та підставою для безумовного скасування судового рішення.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в рамках справи № 522/18010/18 (провадження № 61-13667сво21).

Стосовно апеляційних вимог ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції ухвалюючи рішення про виселення ОСОБА_1 з його сім`єю не залучив членів його сім`ї до участі у справі, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року по справі № 523/9076/16-ц вказала, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Також, Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року в справі № 761/23904/19 вказав, що визначення у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

З огляду на наступне, ВП ВС вказала, що право членів сім`ї власника квартири користуватись жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за умови, що така особа є членом сім`ї власника житлового приміщення, власник житлового приміщення надавав згоду на вселення такої особи, як члена сім`ї.

А постановою Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 22.12.2021 у справі №581/489/20 колегія суддів Верховного Суду вказує на те, що необхідно дотримуватися балансу захисту права власності позивача на житловий будинок та права на проживання у ньому.

При розгляді справи суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивної самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Однак в супереч цьому судом першої інстанції в порушення вказаного принципу було розглянуто вимоги, які не заявлялись сторонами під час розгляду справи.

А тому згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Статтею 64 ЖК передбачено принцип рівності прав і обов`язків наймача житла та членів його сім`ї. Наймач, на ім`я якого видано ордер і з яким укладено договір найму жилого приміщення, не має ніяких переваг перед членами своєї сім`ї. Він є лише представником своєї сім`ї перед наймодавцем. Серед членів сім`ї наймача виділяють дві категорії: безспірні члени сім`ї (дружина (чоловік) наймача; діти наймача; батьки наймача); особи, які постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Тобто в даному випадку позивач діяла в інтересах всіх членів сім`ї.

Так як вручається ордер громадянинові, на ім`я якого він виданий, або за його дорученням іншій особі. При одержанні ордера пред`являються паспорти (або документи, що їх замінюють) членів сім`ї, включених до ордера. При вселенні громадянин здає ордер до житлово-експлуатаційної організації, а за її відсутності - відповідному підприємству, установі, організації, отримуючи одночасно при цьому паспорти всіх членів сім`ї з відміткою про виселення з попереднього місця проживання.

В супереч вказаному судом першої інстанції необхідно було чітко визначити в резолютивній частині рішення - вселити ОСОБА_2 , ОСОБА_5 і ОСОБА_3 в квартиру АДРЕСА_1 , що зроблено не було. І в резолютивній частині рішення судом першої інстанції при вирішенні питання щодо вселення ОСОБА_2 в спірну квартиру разом з її сім`єю, не звернув уваги на те, що позивач просила вселити її в спірну квартиру разом з чоловіком ОСОБА_5 та малолітньою донькою ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому рішення суду першої інстанції у зазначеній частині належіть змінити виклавши третій абзац резолютивної частини рішення в іншій редакції.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Враховуючи викладене колегія суддів прийшла до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги. Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 18 серпня 2022 року в частині виселення сім`ї з квартири АДРЕСА_1 скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 18 серпня 2022 року в частині вселення змінити виклавши третій абзац резолютивної частини рішення в наступній редакції.

Вселити ОСОБА_2 , ОСОБА_5 і ОСОБА_3 в квартиру АДРЕСА_1 .

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 18 серпня 2022 року в частині виселення сім`ї з квартири АДРЕСА_1 скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 18 серпня 2022 року в частині вселення змінити виклавши третій абзац резолютивної частини рішення в наступній редакції.

Вселити ОСОБА_2 , ОСОБА_5 і ОСОБА_3 в квартиру АДРЕСА_1 .

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 19 жовтня 2023 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді В.І. Олійник

Л.П. Сушко