Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

30 жовтня 2023 року Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Тептюка Є.П.

за участю секретаря Лисенко О.С.

представника ОСОБА_1 - адвоката Новіка В.І.

представників ОСОБА_2 - адвокатів Джирми А.В., Темчишиної Л.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Черкаси в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Черкаська районна державна нотаріальна контора про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Байбузівський старостинський округ виконавчого комітету Мошнівської сільської ради про визнання заповіту недійсним, -

в с т а н о в и в:

Стислий виклад позиції позивача:

ОСОБА_3 звернулася до Черкаського районного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_4 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Черкаська районна державна нотаріальна контора про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. Позовні вимоги мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 після смерті якої відкрилась спадщина на наступне майно: земельна ділянка, площею 1,1714 га, з кадастровим номером :02:002:0074, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в адміністративних межах Байбузівської сільської ради Черкаського району, Черкаської області за межами населеного пункту; земельна ділянка, площею 1,3266 га, кадастровий номер :02:005:0107, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в адміністративних межах Байбузівської сільської ради, Черкаського району, Черкаської області, за межами населеного пункту; земельна ділянка, площею 1,6593 га, кадастровий номер :02:005:0096, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в адміністративних межах Байбузівської сільської ради, Черкаського району, Черкаської області, за межами населеного пункту.

22.07.2021 року ОСОБА_5 склала заповіт, яким все своє майно заповіла ОСОБА_6 .

В установлений законом строк ОСОБА_7 звернулася з заявою до Черкаської районної державної нотаріальної контори про прийняття спадщини. З такою ж заявою звернулася ОСОБА_4 . У видачі свідоцтва про право нас спадщину за законом нотаріусом було відмовлено позивачу з тих підстав, що заповіт не відповідає формі, зокрема: не містить відомості про особи свідків, а саме дати їх народження, реквізити паспортів.

Незначні, формальні порушення процедури посвідчення заповіту, не можуть викликати сумнів у дійсності заповіту та у вільному волевиявленні заповідача.

Метою встановлення факту, що має юридичне значення є реалізація спадкових прав ОСОБА_3 на оформлення спадщини після смерті ОСОБА_5 . Належним способом захисту прав позивача є встановлення факту зазначення у тексті заповіту конкретних відомостей про особи свідків та визнання за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за заповітом на земельні ділянки.

Позивач просила суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме у тексті заповіту від 22.07.2021 року, складеного ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 та посвідченого старостою Байбузівського старостинського округу виконавчого комітету Мошнівської сільської ради Лисенком Петром Івановичем особа, якою підписано заповіт ОСОБА_8 та особи свідків: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , з зазначенням дати народження, місця реєстрації та паспортних даних вказаних осіб. Також ОСОБА_3 просила визнати за собою право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку, площею 1,1714 га, з кадастровим номером :02:002:0074, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в адміністративних межах Байбузівської сільської ради Черкаського району, Черкаської області за межами населеного пункту; земельну ділянку, площею 1,3266 га, кадастровий номер :02:005:0107, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в адміністративних межах Байбузівської сільської ради, Черкаського району, Черкаської області, за межами населеного пункту; земельну ділянку, площею 1,6593 га, кадастровий номер :02:005:0096, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в адміністративних межах Байбузівської сільської ради, Черкаського району, Черкаської області, за межами населеного пункту, після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стислий виклад відзиву:

22.03.2023 року від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Джирми А.В. надійшов відзив на позовну заяву в якому вона просила відмовити у задоволенні позовних вимог та відшкодувати ОСОБА_2 за рахунок ОСОБА_3 вартість правничої допомоги в сумі 20000 грн. Заява обгрунтована тим, що ОСОБА_2 є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_5 на підставі заповіту від 15.03.2011 року, за яким ОСОБА_5 заповіла йому земельну ділянку площею 1,66 га. За життя ОСОБА_5 розповідала, що після того як у неї з`явилась доглядальниця ОСОБА_6 , вона одну земельну ділянку заповіла ОСОБА_2 , а інші ОСОБА_6 . Тобто, склала два окремі заповіти. Про існування заповіту від 22.07.2021 року ОСОБА_2 дізнався після отримання позовної заяви. Однак, відповідач вважає такий заповіт недійсним, і таким, що не відповідає волі ОСОБА_5 , оскільки оформлений з порушенням вимог законодавства. Підписання заповіту третіми особами та твердження про хворобу заповідача та вік, що перешкодили особистому складанню та підписанню заповіту є безпідставними.

Два останні роки життя ОСОБА_5 , ОСОБА_3 ізолювала її від усіх, та нікого до неї не допускала. До неї ходили тільки знайомі ОСОБА_3 . В основному догляд за померлою здійснював ОСОБА_11 , який є сином ОСОБА_3 .

Відповідач вважає, що ОСОБА_5 не було відомо про існування заповіту від 22.07.2021 року, тим паче з його текстом вона не ознайомлювалась, оскільки власноручно не вчиняла підпис у заповіті. В заповіті відсутня інформація щодо того чи зрозумілий спадкодавцю зміст самого заповіту, що є недотриманням вимог щодо форми заповіту. Особа, яка посвідчувала заповіт не вжила заходів щодо визначення підстав складання заповіту від імені ОСОБА_5 третіми особами, тобто наявність даних про фізичні вади або хвороби, які позбавляли спадкодавця здатності самостійно прочитати заповіт та вчинити на ньому свій підпис. У ОСОБА_5 не встановлено та не підтверджено будь-яким документом наявність хвороб. Інформація про те, яка хвороба стала підставою для посвідчення заповіту, яке доручення і ким воно було видано ОСОБА_8 , який підписав текст заповіту від мені ОСОБА_5 , в заповіті відсутня. Вказані порушення вказують на недійсність заповіту.

Відповідач вважає, що на час складання заповіту у ОСОБА_5 не було фізичних вад та хвороб, які б позбавили її здатності самостійно прочитати заповіт та вчинити на ньому свій підпис. ОСОБА_5 була у віці, однак всі документи підписувала самостійно, їй необхідно було підтримувати руку для того щоб вона поставила підпис.

Щодо свідків, які посвідчували оскаржуваний заповіт, то ОСОБА_9 є свекрухою ОСОБА_6 , а ОСОБА_10 працює кухарем у м. Черкаси, тому в робочий час не могла бути присутньою під час складання заповіту.

ОСОБА_5 загинула в результаті пожежі у своєму будинку, двері якого були закриті зовні на навісний замок.

Стислий виклад зустрічного позову:

22.03.2023 року ОСОБА_2 звернувся до Черкаського районного суду Черкаської області через свого представника адвоката Джирму А.В. з позовом до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Байбузівський старостинський округ виконавчого комітету Мошнівської сільської ради Черкаського району Черкаської області про визнання заповіту від 22.07.2021 року №30, складено від імені ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , посвідченого старостою Байбузівського старостинського округу виконавчого комітету Мошнівської сільської ради Черкаського району Черкаської області Лисенком П.І.- недійсним та відшкодування ОСОБА_2 за рахунок ОСОБА_3 судових витрат. Позовні вимоги у своєму обгрунтуванні ідентичні відзиву ОСОБА_2 на первісну позовну заяву.

Стислий виклад відзиву на зустрічний позов:

09.05.2023 року від представника відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_3 адвоката Новіка В.І. надійшов відзив, у якому останній просить відмовити у задоволенні клопотання про призначення посмертної судово-медичної експертизи та відмовити у задоволенні зустрічного позову. Відзив мотивовано тим, що оскільки рукоприкладчик підписує заповіт замість заповідача, а свідок підписує заповіт разом з заповідачем, неможливо поєднання в одній особі рукоприкладчика і свідка. Якщо при складанні та посвідченні заповіту присутній свідок, заповіт має бути підписаний кількома особами. Таким чином, із тексту спірного заповіту вбачається, що він складений із дотримання вимог діючого на той час законодавства. До того ж, ОСОБА_5 за власною волею вирішила скласти заповіт на імя ОСОБА_6 у присутності двох свідків. Старостою Байбузівського старостинського округу виконкому Мошнівської сільської ради Черкаського району, Черкаської області Лисенком П.І. зясовувалось чи не хоче вона особисто прочитати та підписати заповіт, на що заповідачка відповіла відмовою і даний заповіт було прочитано вголос свідками, а старостою зясовано чи він відповідає волі ОСОБА_5 . ОСОБА_5 самостійно та добровільно обрала особу, яка прочитала та підписала заповіт замість неї, а саме ОСОБА_8 .

Чинне законодавство не покладає на посадових осіб, які мають право посвідчувати заповіт, обов`язок з`ясовувати чи дійсно заповідач може/не може прочитати та власноручно підписати заповіт, а також обов`язок встановлювати та витребовувати підтвердження про наявність хвороб у заповідача, які є перешкодою для прочитання та підписання заповіту.

ОСОБА_9 , яка підписувала заповіт в якості свідка не підпадає під поняття «член сімї» ОСОБА_3 , оскільки в минулому була свекрухою останньої.

Твердження представника зустрічного позивача про те, що ОСОБА_10 не могла фізично бути присутньою під час складання заповіту, оскільки працює, є лише припущеннями.

З аналізу зустрічної позовної заяви вбачається, що позивач фактично просить суд встановити нікчемність правочину через порушення вимог щодо його форми та посвідчення, однак посилається на ч. 2 ст. 1257 ЦПК України щодо визнання заповіту недійсним з підстав відсутності вільного волевиявлення заповідача.

До того ж, оскаржуваний заповіт складений ОСОБА_5 22.07.2021 року. Між складанням заповіту та смертю спадкодавця минуло майже 6 міс., протягом яких заповідач не скасувала заповіту та не внесла до нього зміни.

Стислий виклад відповіді на відзив:

18.05.2023 року від представника позивача за зустрічним позовом ОСОБА_12 надійшла відповідь на відзив, в якому остання зазначає про відсутність достатніх підстав для підписання заповіту іншою особою, а не самою заповідачкою, що ставить під сумнів існування волевиявлення ОСОБА_5 . Крім того, 03.11.2021 року ОСОБА_5 в присутності інших свідків на вулиці біля свого будинку поставила свій підпис у договорі-анкеті про відкриття банківського рахунку, тобто вже після складання заповіту ОСОБА_5 самостійно рухалась, розуміла значення своїх дій. Отже, твердження про неможливість у звязку з хворобою та віком ставити ОСОБА_5 підписи в документах є безпідставними.

На думку представника зустрічного позивача, небажання ОСОБА_5 змінити існуючий вже заповіт, стало причиною для підписання оскаржуваного заповіту третіми особами.

Представник зустрічного позивача також наголошує, що позовні вимоги грунтуються на положеннях ч. 2 ст. 1257 ЦК України. Просила задоволити позовні вимоги ОСОБА_2 та витребувати докази.

Заяви та клопотання, інші процесуальні дії у справі:

Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 20.12.2022 року прийнято до розгляду позовну заяву з відкриттям провадження. Задоволено клопотання представника позивача про виклик свідків та витребування доказів.

13.01.2023 року з Черкаської районної державної нотаріальної контори надійшов лист, згідно якого державний нотаріус просить провести слухання справи, призначене на 17.01.2023 року без участі представника нотаріальної контори. У вирішенні справи покладаються на розсуд суду.

16.01.2023 року від ОСОБА_4 надійшла заява про відмову у задоволенні позовних вимог, з тих підстав, що вона не є спадкоємцем ОСОБА_5

26.01.2023 року від представника позивача ОСОБА_3 адвоката Новіка В.І. надійшло клопотання про заміну первісного відповідача ОСОБА_4 на належного відповідача ОСОБА_2 .

Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 15.02.2023 року замінено відповідача ОСОБА_4 на належного відповідача ОСОБА_2 .

02.03.2023 року від представника первісного позивача надійшла позовна заява в новій редакції, з належним відповідачем.

Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 25.04.2023 року прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Байбузівський старостинський округ виконавчого комітету Мошнівської сільської ради Черкаського району Черкаської області про визнання заповіту недійсним, з об`єднанням позовів в одне провадження.

Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 09.06.2023 року у задоволенні клопотання адвоката Джирми А.В. про витребування доказів та призначення посмертної судово-медичної експертизи - відмовлено повністю.

Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 09.06.2023 року закрито підготовче провадження з призначенням справи до судового розгляду по суті.

Пояснення сторін та допит свідків:

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Новік В.І. підтримав позовну заяву та заперечив проти зустрічного позову, з підстав викладених у первісному позові та відзиві на зустрічну позовну заяву.

Представники ОСОБА_2 - адвокати Джирма А.В., Темчишина Л.П. заперечили проти позову та підтримали зустрічну позовну зяву, з підстав викладених у зустрічному позові та відзиві на первісну позовну заяву. .

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_9 суду пояснила, що ОСОБА_6 є її бувшою невісткою. Кошоу ОСОБА_13 знає довгий час, ОСОБА_14 за нею доглядала, так як та перестала бачити. При посвідченні заповіту був сільський голова ОСОБА_15 , свідок, ОСОБА_16 , ОСОБА_17 і ОСОБА_13 . Заповіт був прочитаний та підписаний. Сільський голова читав, ОСОБА_15 підписував. Уляна чула текст заповіту. Просила прочитати вголос. Заповіт читали в будинку. Свідок живе поряд, її позвав ОСОБА_15 , сказавши, що потрібно заповіт підписати. Заповіт вже був надрукований. Сільський голова приїхав з ним.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8 суду пояснив, що ОСОБА_13 не бачила. Сама не могла підписати заповіт. Заповіт посвідчували в будинку ОСОБА_13 . Були ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , голова, ОСОБА_17 і свідок. ОСОБА_20 була присутня. Заповіт був зачитаний. Спочатку голова його зачитав, потім свідок. Потім всі читали і підписували.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_21 суду пояснив, що він є старостою Байбузівського старостинського округу. Він знає ОСОБА_13 кошову довгий час, знав про її проблеми із зором. Також йому було відомо, що ОСОБА_22 перестав доглядати за кошовою і в за нею доглядала ОСОБА_7 . ОСОБА_23 повідомила, що ОСОБА_13 хоче скласти заповіт, на що свідок сказав що для цього потрібно. Заповіт підписувався в будинку ОСОБА_13 в призначений день. Були 2 свідки і ОСОБА_15 , який підписував заповіт. Свідок взяв паспорти у всіх і попросив почекати годину. Потім повернувся. Все прочитали і підписали. Заповідач була незряча. Свідок сказав сторонам, щоб було не менше 3-х свідків. По будинку ОСОБА_13 ходила, але з великими проблемами. У ОСОБА_13 був попередній заповіт на ОСОБА_2 , але він перестав їй допомагати і кошова вирішила все заповісти ОСОБА_3 . Більше заповітів немає. ОСОБА_18 та ОСОБА_17 не перебувають в родинних відносинах.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_10 суду пояснила, що у ОСОБА_24 був не задовільний стан здоровя. Заповіт складався в будинку баби ОСОБА_13 . Був голова, ОСОБА_18 , ОСОБА_15 . Свідка попросив голова селищної ради посвідчити заповіт. Свідок відпросилася з роботи в той день. Заповіт читався в голос всіма присутніми.

Встановлені судом обставини:

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 Постанови ПВС України від 12.06.2009 року №2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції").

15.03.2015 року ОСОБА_5 склала заповіт, яким заповіла земельну ділянку, яка належить їй згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №378491 від 11.12.2009 року ОСОБА_2 .

22.07.2021 року ОСОБА_5 склала новий заповіт у присутності свідків: ОСОБА_9 , яка проживає у АДРЕСА_1 та ОСОБА_10 , яка проживає у АДРЕСА_2 , яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона матиме право за законом, заповіла ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Заповіт складено зі слів заповідача за адресою: АДРЕСА_3 . У звязку з хворобою та віком текст заповіту прочитано вголос та підписано ОСОБА_8 в присутності свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ОСОБА_9 та ОСОБА_10 текст заповіту прочитаного вголос та підписано в присутності заповідача та іншого свідка. Заповіт посвідчений сторостою Байбузівського старостинського округу виконавчого комітету Мошнівської сільської ради Черкаського району Черкаської області Лисенком Петром Івановичем. Заповіт записаний ОСОБА_21 , зі слів ОСОБА_5 . У звязку з хворобою та віком ОСОБА_5 не може підписати власноручно. За її дорученням та в присутності ОСОБА_21 текст заповіту підписано ОСОБА_8 . Заповіт повністю прочитаний уголос до його підписання у присутності запрошених нею свідків: ОСОБА_9 , проживаючої у АДРЕСА_1 та ОСОБА_10 , проживаючої у АДРЕСА_2 . Особу заповідача встановлено, дієздатність його перевірено. Особи свідків, які прочитали заповіт уголос до його підписання і поставили на заповіті свої підписи встановлено і їх дієздатність перевірено. Особу ОСОБА_8 , який підписав заповіт у присутності старости встановлено і його дієздатність перевірено.

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_5 , що підтверджується даними свідоцтва про її смерть від 12.01.2022 року, Серії НОМЕР_1 .

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на наступне майно:

-Земельна ділянка, площею 1,17 га, що розташована в адміністративних межах Байбузівської сільської ради Черкаського району Черкаської області, за межами населеного пункту, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :02:002:0074, що належала ОСОБА_5 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 28.10.2009 року, Серії ЯЕ№378047; право власності на земельну ділянку зареєстровано 29.11.2018 року за ОСОБА_5 згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25.11.2022 року;

-Земельна ділянка, площею 1,33 га, що розташована в адміністративних межах Байбузівської сільської ради Черкаського району Черкаської області, за межами населеного пункту, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :02:005:0107, яка належала ОСОБА_5 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 28.10.2009 року, Серії ЯЕ №378502; право власності на земельну ділянку зареєстровано за ОСОБА_5 29.11.2018 року, згідно даних Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25.11.2022 року;

-Земельна ділянка, площею 1,66 га, що розташована в адміністративних межах Байбузівської сільської ради Черкаського району Черкаської області, за межами населеного пункту, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :02:005:0096, що належала на праві власності ОСОБА_5 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 11.12.2009 року, Серії ЯЕ №378491; право власності зареєстровано за ОСОБА_5 25.09.2020 року, згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25.11.2022 року.

09.11.2022 року державним нотаріусом Черкаської районної державної нотаріальної контори Чуй Наталією Василівною у листі фактично відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлої ОСОБА_5 з тих підстав, що з заявою про прийняття спадщини звернувся ще один спадкоємець за заповітом, який скасовує попередній заповіт на користь ОСОБА_2

24.11.2022 року державним нотаріусом Черкаської районної державної нотаріальної контори Чуй Наталією Василівною було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме відмовлено ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 за заповітом посвідченим старостою Байбузівського старостинського округу виконавчого комітету Мошнівської сільської ради, Черкаського району, Черкаської області 22.07.2021 року. Підстава заповіт не містить відомості про особу свідків: дату народження свідків та реквізити паспортів чи іншого документа, на підставі якого було встановлено особи свідків.

Відповідно до листа з Черкаської районної державної нотаріальної контори від 13.01.2023 року №25/02-14, після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , заведено спадкову справу №119/2022. Свідоцтва про право на спадщину не видавались.

З матеріалів спадкової справи вбачається, що з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 звернулись: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_6 уклала шлюб з ОСОБА_25 , внаслідок чого змінила прізвище на « ОСОБА_17 »).

Згідно листа старости Байбузівського старостинського округу Мошнівської сільської ради від 23.01.2023 року №07, адресованого адвокату Джирмі А.В., ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день смерті була зареєстрована та проживала у АДРЕСА_1 . У звязку із віком та станом здоровя за ОСОБА_5 тривалий час здійснювала догляд ОСОБА_6 , яка була зареєстрована та проживала у АДРЕСА_4 . ОСОБА_5 22.07.2021 року звернулась до Байбузівського старостинського округу по питанню складання заповіту на ОСОБА_6 відносно власного майна при попередньо запрошених свідках, так як ОСОБА_5 тривалий час мала проблеми із зором. На прохання заповідача з її слів заповіт був складений за допомогою комп`ютерної техніки із дотриманням всих правових та законодавчих актів. На момент посвідчення заповіту старостою Байбузівського старостинського округу Лисенком П.І. були присутні свідки, які прочитали вголос та підписали в присутності заповідача заповіт. Від ОСОБА_5 ніяких заперечень, зауважень щодо тексту заповіту не було і заповіт був посвідчений.

Копію листа з Управління соціального захисту населення від 23.01.2023 року №212/01-07, копію звіту про причину виникнення пожежі 05.01.2022 року у АДРЕСА_5 від 06.01.2022 року, копію акту про пожежу від 05.01.2022 року, копію договору оренди землі від 23.09.2020 року, суд вважає неналежними доказами, так як вони не стосуються предмету спору.

Норми права, що підлягають застосуванню:

Відповідно до ч. 2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК України).

Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається (стаття 1234 ЦК України).

Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу (частина друга статті 1247 ЦК України).

Згідно ч. 4 ст. 207 ЦК України, якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа.

Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу (частина третя статті 1247 ЦК України).

ч. 1 ст. 1251 ЦК України визначено, що якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 2 ст. 1248 ЦК України, нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним.

Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

У випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 ЦК України, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов`язковою (частина друга статті 1253 ЦК України).

Відповідно до ч. 3-ч.6 ст. 1253 ЦК України, свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути: 1) нотаріус або інша посадова, службова особа, яка посвідчує заповіт; 2) спадкоємці за заповітом; 3) члени сім`ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; 4) особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт.

Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. У текст заповіту заносяться відомості про особу свідків.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй Постанові від 20.07.2022 року по справі № 461/2565/20 зазначає наступне: «…колегія суддів зауважує, що: за загальним правилом, нотаріальне посвідчення такого правочину як заповіт в Україні здійснюється нотаріусом; нотаріальне посвідчення заповіту за кордоном покладено на консульські установи та дипломатичні представництва України; право на заповіт може бути здійснене протягом всього життя особи і включає в себе як право на складення заповіту або кількох заповітів, так і права на їх зміну чи скасування.

Усі наведені правомочності заповідача в сукупності із засобами їх правової охорони та захисту є реалізацією свободи заповіту, яка є принципом спадкового права; свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача; свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання; кваліфікація заповіту як нікчемного із мотивів розширеного розуміння вимог до форми і порядку його посвідчення, про які згадується у частині першій статті 1257 ЦК України, порушить принцип свободи заповіту. За відсутності дефектів волі та волевиявлення заповідача при складанні і посвідченні заповіту кваліфікація останнього як нікчемного з підстав, що прямо не передбачені ані цією статтею, ані взагалі нормами глави 85 ЦК України, по суті скасовує вільне волевиявлення заповідача без можливості виразити свою волю шляхом складання іншого заповіту у зв`язку з його смертю.

Тільки у разі наявності фізичних вад у заповідача, які позбавляють його можливості прочитати заповіт, посвідчення заповіту відбувається лише при свідках. І саме в цьому разі недотримання такої вимоги щодо порядку посвідчення заповіту відповідно до частини першої статті 1257 ЦК України має наслідком нікчемність заповіту».

У статті 1257 ЦК України визначено вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, зокрема: заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

В ЦК України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного.

Підстави нікчемності заповіту визначені в частині першій статті 1257 ЦК України, за якою нікчемним є заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення.

Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу (частина друга статті 1247 ЦК України).

У постанові Верховного Суду від 09 червня 2021 року в справі № 755/8686/17 (провадження № 61-8444св19) зазначено, що «аналіз абзацу 1 частини четвертої статті 207 ЦК України свідчить, що у певних випадках допускається підписання правочину іншою особою, якщо сторона правочину має різного роду вади, що заважають їй це зробити. У цьому разі порядок підписання іншою особою правочину регламентується частиною четвертою статті 207 ЦК України. Особа, яка підписує правочин (рукоприкладник), сама не є стороною правочину. Жодних прав і обов`язків щодо правочину, який нею підписується, в неї не виникає. Її роль зводиться виключно до заповнення певної вади особи, яка є стороною правочину».

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй Постанові від 04.05.2022 року по справі № 447/142/18 зазначає: «…Аргумент про те, що у тексті заповіту, крім прізвища, ім`я та по батькові осіб, які були свідками, не вказано їх дату народження, місце проживання, реквізити паспорта чи іншого документа, на підставі якого було встановлено особу свідків, як того вимагають норми Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, є необґрунтованим. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року в справі № 522/9893/17 (провадження № 14-173цс20), яка оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень 13 липня 2021 року, вказано, що «слід звернути увагу на вимогу частини першої статті 203 ЦК України, за якою зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Отже, звертає на себе увагу те, що тут йдеться, по-перше, про зміст правочину, а не про його форму та порядок посвідчення; по-друге, про невідповідність змісту не законам, а саме актам цивільного законодавства. При цьому вивчення змісту спірного заповіту та текстів судових рішень не дали жодних доводів для визначення актів цивільного законодавства, яким би суперечив зміст заповіту. Посилання на вимоги статті 13-1 Закону України «Про нотаріат», пункту 2 глави 1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусом України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, є недоречним виходячи з такого. По-перше, наведені нормативно-правові акти не є актами цивільного законодавства у розумінні статті 4, частини першої статті 203 ЦК України. По-друге, недотримання і порушення правових норм, що в них містяться, не може нести будь-яких негативних наслідків для особи, яка такого порушення не вчиняла, оскільки таке застосування норм права було б порушенням принципу розумності, добросовісності та справедливості (стаття 3 ЦК України). Порушення норм про необхідність додержуватися нотаріусом свого нотаріального округу може тягти відповідальність нотаріуса, передбачену законом, але не тягне нікчемність заповіту, посвідченого з таким порушенням.. Адже правове регулювання порядку посвідчення нотаріусом правочинів лежить поза сферою ЦК України і не є матеріальним правом. Законодавство про нотаріат і нотаріальну діяльність не може чинити негативний вплив на матеріальне право - встановлювати підстави нікчемності правочину, якщо саме таких підстав для його нікчемності матеріальне право не містить».

Оскільки Порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, що затверджений наказом Міністерства юстиції України від 11 листопада 2011 року № 3306/5, не є актом цивільного законодавства у розумінні статті 4, частини першої статті 203 ЦК України, а тому в них не можуть міститися вимоги до змісту правочину. За таких обставин підстав для визнання недійсним заповіту в зв`язку з невідповідністю його змісту нормам вказаного Порядку немає».

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною другою статті 16 ЦК України.

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що обраний позивачем спосіб захисту цивільного права, має призводити до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Якщо таке право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, а той, який обрав позивач, може бути використаний для захисту інших прав або інтересів, а не тих, за захистом яких позивач звернувся до суду, суд визнає обраний позивачем спосіб захисту неналежним і відмовляє у позові. У тому ж випадку, якщо заявлена позовна вимога взагалі не може бути використана для захисту будь-якого права чи інтересу, оскільки незалежно від доводів сторін спору суд не може її задовольнити, така вимога не може розглядатися як спосіб захисту.

Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 331/6927/16-ц.

У постанові Верховного Суду від 09 січня 2019 року у справі № 759/2328/16 зазначено, що нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. З позицій юридичної техніки така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 викладено висновок, що такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується до оспорюваних правочинів. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц вказано, що цивільне право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України). Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Позиція та висновки суду за результатами розгляду справи:

Суд, заслухавши пояснення сторін та покази свідків, дослідивши письмові доказі в їх сукупності та повноті приходить до висновку, що первісні та зустрічні позовні вимоги не підлягають до задоволення через те, що позивачами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 невірно обрано спосіб захисту порушеного права.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_5 , після смерті якої відкрилась спадщина, до складу якої входять 3 земельні ділянки.

За життя спадкодавиця склала 2 заповіти, зокрема: 15.03.2015 року ОСОБА_5 склала заповіт, яким заповіла земельну ділянку, яка належить їй згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №378491 від 11.12.2009 року ОСОБА_2 . Однак, даний заповіт був скасований новим (положення ч. 2, ч. 3 ст. 1254 ЦК України), а саме - 22.07.2021 року ОСОБА_5 склала заповіт, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона матиме право за законом, заповіла ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3

ОСОБА_6 , після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_17 ».

З заявами про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_5 звернулись ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , однак державним нотаріусом Черкаської районної державної нотаріальної контори відмовлено обом у видачі свідоцтва про право на спадщину.

В першому випадку, державним нотаріусом Черкаської районної державної нотаріальної контори Чуй Наталією Василівною листом відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлої ОСОБА_5 з тих підстав, що з заявою про прийняття спадщини звернувся ще один спадкоємець за заповітом, який скасовує попередній заповіт на користь ОСОБА_2 .

В другому випадку - 24.11.2022 року державним нотаріусом Черкаської районної державної нотаріальної контори Чуй Наталією Василівною було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме відмовлено ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 за заповітом посвідченим старостою Байбузівського старостинського округу виконавчого комітету Мошнівської сільської ради, Черкаського району, Черкаської області 22.07.2021 року. Підстава заповіт не містить відомості про особу свідків: дату народження свідків та реквізити паспортів чи іншого документа, на підставі якого було встановлено особи свідків.

Дана постанова нотаріуса не була оскаржена ОСОБА_3 , натомість остання звернулась до суду з заявою про встановлення факту, яким фактично просила підтвердити особи свідків, зазначених у заповіті від 22.07.2021 року та особи, яка підписувала заповіт, та просила суд визнати за нею право власності на спадкове майно.

Зустрічний позивач ОСОБА_2 не погоджуючись з тим, що другий заповіт скасував дію першого за якого він міг би успадкувати одну земельну ділянку, звернувся до суду з позовом про визнання такого заповіту недійсним з підстав, передбачених ч. 2 ст. 1257 ЦК України, а саме - за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Натомість, у своєму позові ОСОБА_2 фактично вказує недотримання вимог щодо форми заповіту в частині щодо непідписання тексту заповіту особисто заповідачем.

Суд зауважує, що право на заповіт може бути реалізоване протягом всього життя особи і включає як право на складення заповіту або кількох заповітів, так і право на їх зміну, скасування. Усі наведені правомочності заповідача у сукупності із засобами їх правової охорони та захисту є здійсненням свободи заповіту, яка є принципом спадкового права. Свобода заповіту передбачає особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання.

Судом встановлено, що заповіт від 22.07.2021 року складений ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 зі слів заповідача. У звязку з хворобою та віком ОСОБА_5 не могла підписати текст заповіту власноручно, внаслідок чого текст заповіту підписано за її дорученням ОСОБА_8 , а перед цим прочитана вголос в присутності свідків: ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Особу ОСОБА_8 , який підписав заповіт та особи свідків, які прочитали заповіт уголос до його підписання і поставили на заповіті свої підписи встановлено, а їх дієздатність перевірено уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Заповідачу роз`яснено положення ст. 1241, 1254, 1307 ЦК України. В тексті заповіту дійсно не вказано дати народження свідків, їх паспортні дані та РНОКПП, однак їх особи встановлені попередньо, у звязку з чим належним способом захисту порушеного права ОСОБА_3 реалізацію своїх спадкових прав є оскарження постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, так як Порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, що затверджений наказом Міністерства юстиції України від 11 листопада 2011 року № 3306/5, не є актом цивільного законодавства у розумінні статті 4, частини першої статті 203 ЦК України, а тому в них не можуть міститися вимоги до змісту правочину.

Щодо вимог ОСОБА_2 , то суд зазначає, що положення ч. 2 ст. 1247 ЦК України та ч. 4 ст. 207 ЦК України не передбачають обов`язок зазначати у тексті заповіту хворобу або фізичні вади через які фізична особа позбавлена можливості підписати текст правочину самостійно. Натомість її волевиявлення посвідчує нотаріус або інша уповноважена на вчинення нотаріальних дій особа, в присутності двох свідків та за допомогою рукоприкладника, який підписує тільки текст правочину. Вимога ч. 2 ст. 1253 ЦК України під час посвідчення оскаржуваного заповіту виконана. Твердження ОСОБА_2 про те, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі спростовується останнім, оскільки ним стверджується, що заповідач на час складання заповіту могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Також ОСОБА_2 не наводить обставин про те, що під час складання оскаржуваного заповіту мав місце обман чи примус. Оскаржуючи заповіт через недотримання його форми, ОСОБА_2 обрав невірний спосіб захисту порушеного права, шляхом предявлення позову про визнання заповіту недійсним, оскільки за таких умов, правочин є нікчемним, так як його недійсність встановлена законом і не потребує додаткового визнання його недійсним.

Судові витрати:

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Враховуючи, що у задоволенні первісного та зустрічного позовів судом відмовлено повністю, то судові витрати по справі залишаються за кожною із сторін.

Керуючись ст.ст. 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні первісної позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Черкаська районна державна нотаріальна контора про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом відмовити повністю.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Байбузівський старостинський округ виконавчого комітету Мошнівської сільської ради про визнання заповіту недійсним відмовити повністю.

Судові витрати по справі залишити за сторонами.

Ознайомитись з повним текстом судового рішення, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Апеляційні скарги на рішення можуть бути подані протягом 30 днів з дня його складення через суд першої інстанції до Черкаського апеляційного суду або безпосередньо до Черкаського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено та підписано 07.11.2023 року.

Суддя: Є. П. Тептюк