Справа № 610/147/22
№ 2/183/3157/23
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 вересня 2023 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:
головуючої судді Сороки О.В.,
секретаря судових засідань Шевченко О.С.,
розглянувши, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -
у січні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить визнати останнього таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .
В обґрунтування заявленого позову, позивачка посилається на те, що їй на підставі договору купівлі-продажу частки домоволодіння з надвірними будівлями, посвідченого приватним нотаріусом Балаклійського районного нотаріального округу Соколовою С.О. та зареєстрованого у реєстрі за № 1308 від 31.07.2013 року та на підставі договору дарування частки домоволодіння, посвідченого приватним нотаріусом Балаклійського районного нотаріального округу Харківської області Дворник Я.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 1940 від 24.07.2013 року, на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 .
Станом на 19 січня 2022 року в зазначеному житловому будинку зареєстровані наступні особи:
- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який фактично не проживає в житловому будинку понад один рік без поважних причин.
Як зазначає вище позивачка, відповідач в даному житловому будинку не проживає, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не приймає, особистих речей в будинку також не має.
Факт реєстрації відповідача за вказаною адресою порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном, позивачка позбавлена можливості оформити субсидію, а також можливості скористатися іншими правами передбаченими чинним законодавством.
Ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 27.01.2022 року відкрито загальне позовне провадження по справі (а.с. 24).
Згідно з розпорядженням Голови Верховного Суду від 18.03.2022 року № 11/0/9-2 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» територіальна підсудність судових справ Балаклійського районного суду Харківської області була змінена та визначена за Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області (а.с. 32).
Протоколом автоматизованого розподілу судової справі між суддями від 16.05.2023 року головуючою суддею по справі призначено Сороку О.В. (а.с. 34).
Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2023 року прийнято цивільну справу до свого провадження (а.с. 35).
В судове засідання позивачка не з`явилась, звернулась до суду з заявою про розгляд справи у її відсутність, одночасно позов підтримала, позовні вимоги просила задовольнити у повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Відповідач відзив на позов не подав, в судове засідання повторно не з`явився, був повідомлений належним чином, шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання, причина неявки суду не відома, а тому у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд з погодження позивачки, провів заочний розгляд справи, за наявними у справі доказами.
Згідно з ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.
Суд, дослідивши подані докази, з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що відповідно договору дарування частки домоволодіння, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , посвідченого приватним нотаріусом Балаклійського районного нотаріального округу Харківської області Дворник Я.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 1940 від 24.07.2013 року позивачка набула права власності на 1/2 частку домоволодіння АДРЕСА_1 (а.с. 12-13).
Крім того, відповідно договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Балаклійського районного нотаріального округу Соколовою С.О. та зареєстрованого у реєстрі за № 1308 від 31.07.2013 року ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_6 придбала іншу (1/2) частку домоволодіння АДРЕСА_2 (а.с. 9-10).
Таким чином, на підставі вищевказаних договорів, позивачка одноособово володіє зазначеним житловим будинком, а відповідач є колишнім власником частини зазначеного домоволодіння.
Як вбачається відомостей домової книги для реєстрації громадян, у житловому будинку АДРЕСА_1 , зареєстрованими вважаються:
- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 15-19).
01 вересня 2017 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 укладено шлюб, про що Балаклійським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області видано свідоцтво про шлюб Серії НОМЕР_1 відповідно якого прізвище дружини було змінено на ОСОБА_8 (а.с. 8).
Як зазначає у своїй позовній заяві ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в житловому будинку АДРЕСА_1 не проживає та не бере участі в його утриманні. А відповідачем, в свою чергу, не надано жодних доказів, які б спростовували доводи позивачки зазначені в позовній заяві, як і не надано жодних заперечень на позовні вимоги.
Правовідносини, що вникли між сторонами, врегульовані наступними нормами закону, а саме.
Відповідно до ч. 2 ст. 76 ЦПК України, докази встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.
Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеним законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Надаючи правову оцінку встановленим фактам і правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
У відповідності до вимог ч.2 ст. 406 ЦК України, право користування чужим майном може бути припинено за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, що мають значення.
За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає суду підстави дійти висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
У відповідності до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Як випливає із зазначеної норми закону, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно при позбавленні права власності на житлове приміщення, позбавленні права користування житловим приміщенням, визнанні особи безвісно відсутньою, оголошенні фізичної особи померлою.
З огляду на те, що Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 30 червня 2015 року (справа № 21-1438а15).
Аналіз поданих вище доказів свідчить про те, що відповідач передав у власність право власності на частини означеного домоволодіння за відповідним відплатним договором, внаслідок чого було припинено його право власності на житлове приміщення.
Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, суд вважає, що відповідач, відчуживши своє право власності на користь позивачки, втратив право користування ним, а тому, суд вважає за необхідне задовольнити позов, усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження майном, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним житловим будинком.
Крім того, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути судові витрати у розмірі 992,40 гривень.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 10-12, 27, 30, 58-62, 209, 212-215, 280 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 992,40 гривень (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 копійок).
Повне найменування сторін:
позивачка ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ;
відповідач ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Сорока О.В.