Провадження № 2/522/4818/23
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 листопада 2023 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді Шенцевої О.П.,
за участю секретаря Міщенко О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту постійного не проживання, визнання особи такою, що не прийняла спадщину,-
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , звернулась до суду із позовом до ОСОБА_4 про встановлення факту постійного не проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , разом зі спадкодавцем ОСОБА_5 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час відкриття спадщини за місцем відкриття спадщини та визнання ОСОБА_4 такою, що не прийняла спадщину після смерті ОСОБА_5 .
В обґрунтування позову позивач зазначила, що після смерті чоловіка ОСОБА_5 відкрилась спадщина та було заведено спадкову справу № 521с/2022. Державний нотаріус повідомила позивача, що спадкоємцями після смерті ОСОБА_5 є його неповнолітні діти ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та дочка від першого шлюбу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки в матеріалах спадкової справи наявний факт реєстрації місця проживання ОСОБА_4 разом із померлим на день смерті за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивач вказує, що ОСОБА_6 є донькою померлого від першого шлюбу, але після укладення шлюбу в 2014 році вона змінила прізвище та проживала разом з чоловіком по АДРЕСА_2 . На прохання ОСОБА_4 вона була зареєстрована у квартирі АДРЕСА_3 . В 2018 році ОСОБА_4 виїхала на постійне проживання в м. Курськ, Курської області, де і мешкає. Однак, ОСОБА_4 не була знята з реєстрації. Отже, факт непроживання ОСОБА_4 може бути підтверджений показами свідків, актом та довідкою ОСББ.
Враховуючи, що ОСОБА_4 ніколи в квартирі АДРЕСА_3 разом з спадкодавцем не проживала, та була лише зареєстрована, хоча таке право не обмежувалось, а тому не може вважатись такою, що прийняла спадщину на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦПК України після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 . На думку позивачки, здійснення права на спадкування ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і обсяг успадкованих ними прав напряму залежить від встановлення чи спростування факту прийняття спадщини відповідачем, якого насправді не відбулося.
В зв`язку з чим, позивач, в інтересах неповнолітніх дітей, захисту їх спадкових прав звернулася до суду із відповідною заявою про встановлення факту не проживання ОСОБА_4 разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання її такою, яка не прийняла спадщину після смерті батька .
Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 14.06.2023 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання.
Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 31.08.2023 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів.
26 вересня 2023 року до суду надійшли витребувані документи.
07 листопада 2023 року до суду від представника ОСОБА_1 адвоката Байрачної А.К. надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, в якій підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити, проти прийняття заочного рішення не заперечувала.
Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання 07 листопада 2023 року не з`явилася, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлялась належним чином. Заяви про розгляд справи за відсутністю відповідача до суду не надано.
Рекомендовані повідомлення про виклик відповідача до суду повернуті з відміткою «за вказаною адресою ОСОБА_4 не проживає».
Відповідно до ч.6 ст.128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
Згідно до п.п.6, 7 ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Крім того, ухвала суду про відкриття провадження у даній справі розмішена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Приморського районного суду м. Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою.
У відповідності до ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі N 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами.
Судом встановлені такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини:
02.03.2012 року між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 був зареєстрований шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб, яке видано Центральним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним розвитком сім`ї, серія НОМЕР_2 від 02.03.2012 року, про що також було складено відповідний актовий запис № 273 (а.с. 16).
В період шлюбу у ОСОБА_5 та ОСОБА_1 народилось двоє дітей: син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , про що свідчить свідоцтво про народження, яке видано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міського управління юстиції 04.07.2012 року і складено відповідний актовий запис № 5476 та дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , про що свідчить свідоцтво про народження, яке видано відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції 19.03.2014 року і складено відповідний актовий запис № 2694 (а.с. 17-18).
Крім того, до шлюбу з ОСОБА_1 у ОСОБА_5 була донька ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .
Позивач ОСОБА_1 , перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_5 , на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого 30.06.2016 року ОСОБА_8 , приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, за реєстровим номером 3702, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 30.06.2016 року ОСОБА_8 , придбали квартиру АДРЕСА_3 . В указаній квартирі вони стали постійно проживати своєю сім`єю, а саме : дружина ОСОБА_1 , чоловік ОСОБА_5 та двоє їх спільних дітей: син ОСОБА_9 та дочка ОСОБА_10
ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , помер, смерть якого зареєстрована Доброславським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса), про що складено відповідний актовий запис № 910 від 21.04.2022 року (а.с. 22).
Після смерті ОСОБА_5 було заведено спадкову справу № 521с/2022 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 . Так, відкрилась спадщина на майно, а саме на 1/2 частку квартири АДРЕСА_3 , яка належала померлому на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого 30.06.2016 року ОСОБА_8 , приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, за реєстровим номером 3702, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 30.06.2016 року (а.с. 19).
Інша частина квартири належить його дружині ОСОБА_1 , на підставі свідоцтва про право власності, яке видано ОСОБА_11 , державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса на підставі ст.63 СК України (а.с. 21).
Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той із подружжя, який його пережив та батьки.
Позивач звернулась до Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 в інтересах малолітніх дітей - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
При цьому, Державний нотаріус листом № 2710с/02-14 від 05.10.2023 року роз`яснив, що згідно ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.
Право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків(спадщини) від фізичної особи, яка померла(спадкодавця), до інших осіб(спадкоємців).
Згідно з ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Виходячи з вимог ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Судом установлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно є дочкою ОСОБА_5 від першого шлюбу. Дошлюбне прізвище відповідачки ОСОБА_12 .
18 вересня 2014 року ОСОБА_7 уклала шлюб з ОСОБА_13 , про що свідчить свідоцтво про шлюб, яке видано відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції 18.09.2014 року та складено відповідний актовий запис за № 1887 (а.с. 28). Прізвище ОСОБА_7 після державної реєстрації шлюбу було змінено на прізвище чоловіка « ОСОБА_14 ».
Після укладення шлюбу ОСОБА_4 проживала разом з чоловіком ОСОБА_13 за місцем його реєстрації в АДРЕСА_2 , що підтверджується поясненнями свідка ОСОБА_15 .
В той же час, в квартирі АДРЕСА_3 ОСОБА_4 ніколи не проживала, що підтверджується довідкою ОСББ «Каскад» № 31 від 08.05.2023 року, актом від 05 травня 2023 року, підписаного сусідами, а саме ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , підписи яких завірені головою ОСББ «Каскад» Павловою Ю.С., поясненнями свідка ОСОБА_18 , яка є рідною сестрою померлого ОСОБА_5 та рідною тіткою ОСОБА_4 , поясненнями свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_16 , які проживають в квартирі АДРЕСА_4 (а.с. 24-25).
Із пояснень свідка ОСОБА_15 , вбачається, що місце проживання в квартирі АДРЕСА_3 зареєстрував брат ОСОБА_5 та син брата ОСОБА_19 . Племінниця ОСОБА_4 проживала разом зі своїм чоловіком ОСОБА_13 за іншою адресою: АДРЕСА_2 . На прохання ОСОБА_4 брат зареєстрував її в своїй квартирі, так як родина чоловіка не хотіла реєструвати місце проживання ОСОБА_4 у своїй квартирі, оскільки планували від`їджати до Російської Федерації на постійне місце проживання. В травні 2018 року ОСОБА_4 разом зі своєю сім`єю виїхала до Російської Федерації в місто Курськ, Курської області на постійне проживання де, як зазначила свідок ОСОБА_15 , мала намір отримати громадянство РФ. На похорони до батька ОСОБА_4 не приїздила. Крім того, після широкомасштабного вторгнення РФ в Україну, військової агресії РФ проти України, вони перестали спілкуватися.
Доказом перебування ОСОБА_4 на території РФ та не проживання її в зазначеній квартирі є довіреність від 14.11.2019 року, якою вона уповноважувала ОСОБА_5 бути її представником для вирішення питання, щодо зняття з реєстрації її місця проживання в квартирі АДРЕСА_3 . Вказана довіреність № 46АА1336246 була складена в місті Курськ Курськоі області та посвідчена нотаріусом Курського міського нотаріального округу Курської області Кохнюк І.В. за місцем знаходження ОСОБА_4 (а.с. 26).
Згідно показань ОСОБА_18 , допитаної в якості свідка, брат не зміг зняти з реєстрації місце проживання ОСОБА_4 за довіреністю, оскільки в компетентних органах з питань реєстрації вимагали її особистої присутності та особисто написаної заяви про зняття з реєстрації місця проживання.
Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Згідно з частиною першою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
У відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Обов`язок подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини виникає у спадкоємця, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем (ч.1 ст.1269 ЦК України).
З матеріалів спадкової справи № 521с/2022 вбачається, що ОСОБА_4 не зверталась до нотаріальної контори в строки, встановлені законом, із заявою про прийняття спадщини.
Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень ч.3 ст.1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця.
Статтею 29 ЦК України в редакції, чинній на час відкриття спадщини, встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання.
Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.
Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо).
Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами, або підставою для їх обмежень.
Як встановлено судом, відповідач, хоча і була зареєстрована, але в квартирі АДРЕСА_3 , разом зі спадкодавцем не проживала, оскільки ще до купівлі (її батьком з його дружиною) цієї квартири, вона уклала шлюб і проживала з чоловіком за іншою адресою, а після від`їзду до Російської Федерації до України не поверталася.
Сама по собі реєстрація місця проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не може свідчити, відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України про своєчасність прийняття спадщини. Таким чином, державна реєстрація відповідача у спадковій квартирі сама по собі не є беззаперечним доказом її постійного проживання на момент смерті батька, ОСОБА_5 , за адресою реєстрації, оскільки документально спростована належними та допустимими доказами.
Частина 3 ст.1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.
Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Судом встановлено і не спростовано матеріалами справи, що за законом ОСОБА_4 не може являтися такою, що прийняла спадщину на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України, після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки, хоч була зареєстрована, але не проживала зі спадкодавцем на час відкриття спадщини в квартирі АДРЕСА_3 . У визначений законом строк ОСОБА_4 не звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом.
Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Згідно ч.1ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.
Згідно із п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та(або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.
Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти , від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно дост.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 рокуза№3477-IVзастосовуються судами при розгляді справ як джерело права.
За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно з ч.1, ч. 2 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб , прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною 1 статті 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.
Відповідно до ст.59 ЦПК України права і свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років захищають у суді їх батьки (законні представники). Законні представники можуть доручати ведення справи в суді іншим особам.
Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених ЦПК України випадках.
Згідно зі ст.12, ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.
За таких обставин, після всебічного, повного дослідження, оцінки наявних матеріалів, доказів та обставин справи, суд дійшов висновку, щодо необхідності задоволення позовних вимог, оскільки вважає їх обґрунтованими і доведеними, а також такими, що знайшли своє підтвердження у суді.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 33, 41, 55 Конституції України, ст.ст. 2,4,5,12,13,27,59,76,81,95, ч.4 ст. 223, ч.2 ст.247, 258-259, 263-265, 268, 280-282,315 354 ЦПК України ; ст.ст. 1, 3,15, 16, 29, 1216-1218,1220,1222,1270,1261,1268,1269 ЦК України,-
ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту постійного не проживання, визнання особи такою, що не прийняла спадщину - задовольнити.
Встановити факт постійного не проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , разом зі спадкодавцем ОСОБА_5 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час відкриття спадщини за місцем відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , такою, що не прийняла спадщину після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя