ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/818/1295/23 Суддя доповідач Яцина В.Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2023 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Бурлака І.В., Мальованого Ю.М.,

за участю секретаря судового засідання Зінченко М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Лисенка Андрія Олександровича на рішення Київського районного суду м. Харкова від 07 жовтня 2022 року по справі № 953/21577/20, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 24.12.2020 через свого представника адвоката Гупал Р.М. звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 та просив: стягнути на його користь з відповідачки: заборгованість за Договором позики від 19.08.2016 у сумі 953964 (дев`ятсот п`ятдесят три тисячі дев`ятсот шістдесят чотири) грн. 63 коп., з яких 215362,34 (двісті п`ятнадцять тисяч триста шістдесят дві) грн. 34 коп. - сума боргу з урахуванням індексу інфляції, 12921 (дванадцять тисяч дев`ятсот двадцять одна) грн. 74 коп. - три проценти річних від простроченої суми, 725680 (сімсот двадцять п`ять тисяч шістсот вісімдесят) грн. 55 коп. - сума неустойки у розмірі 1% від суми займу за кожний календарний день існування простроченої заборгованості, судові витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги у сумі 18000 грн 00 коп., а також сплачений судовий збір у сумі 9539,65 грн.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_2 19.08.2016 було надано ОСОБА_1 у борг грошові кошти в розмірі 178210 гривень 04 копійки, що за курсом НБУ (1 долар США = 25,170910 грн.) на день укладення цього Договору було еквівалентно 7080 доларів США 00 центів, які вона зобов`язалася повернути 19.11.2016, що підтверджується п. 5 Договору Позики від 19.08.2016.

10.10.2018 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 була укладена додаткова угода до Договору позики від 19.08.2016. Даною додатковою угодою були внесені зміни та доповнення до умов договору позики, укладеного 19.08.2016 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Відповідно до додаткової угоди, у п.1.1. договору сторони узгодили суму позики в розмірі 198816 грн. 59 коп., що є еквівалентом 7080 доларів США, за курсом продажу НБУ доларів США (1долар = 28, 081440 грн), встановленим на момент укладення додаткової угоди.

Вказує, що факт отримання позики підтверджується розпискою відповідача від 10.10.2018, виданою позивачеві. Однак, відповідач ухиляється від повернення суми боргу, чим порушив взяті на себе зобов`язання. Кінцевий строк повернення відповідачем грошових коштів, становив 19 грудня 2018 року включно.

Відповідно до п. 4.2 Договору позики (зі змінами внесеними додатковою угодою від 10.10.2018, позивачем здійснено розрахунок 1 % за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, з розрахунку - 1 % за кожен день від простроченої суми, що складає 725680 грн. 55 коп.. Також, позивачем розраховано збитки від інфляції, що, виходячи з суми заборгованості 198816,59 гривень та періоду розрахунку - з 20.12.2018 по 23.12.2020, становить 16545,75 гривень та 3% річних від простроченої суми, що, виходячи з суми заборгованості з урахуванням індексу інфляції 215366,34 гривень та періоду розрахунку - з 20.12.2018 по 23.12.2020, становить 12921,74 гривень За розрахунками позивача, загальна сума боргу складає 953964 грн. 63 коп.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 07 жовтня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за Договором позики від 19.08.2016 з додатковою угодою від 10.10.2018 у сумі 388692 гривень 51 коп., з яких: 198816,59 гривень - сума основного боргу, 18827,93 гривень - інфляційні втрати за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, 11994,72 3% відсотки річних, 159053,27 гривень - 1 % від суми простроченого грошового зобов`язання до введення карантину на території України за період з 24.12.2019 по 12.03.2020.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати, понесені за надання правової допомоги в розмірі 7326 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму судового збору за подання позовної заяви у розмірі 3882,64 грн.

У задоволенні решти заявлених позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник відповідачки ОСОБА_1 - адвокат Лисенко А.О. посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що додатковий договір з огляду на його укладення після того, як закінчилась дія основного договору позики - є нікчемним, тому зазначений правочин не може підтверджувати наявність заборгованості, а також застосування санкцій, які передбачені п.4.2 договору.

Зазначає, що оскільки позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу того, що надані до суду розписки були написані без відома ОСОБА_2 та фактично грошові кошти не були ним тримані наявний факт того, що розписки дійсно підтверджують передачу відповідачем до позивача грошових коштів на погашення заборгованості. Відповідно наявні всі підстави для висновку про те, що відповідач фактично виконала покладені на неї обов`язки, а тому позовні вимоги в цій частині не можуть бути задоволені.

Також вважає, що позивачем було пропущено строк позовної давності.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 адвокат Гупал Р.М. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення залишити без змін.

Відзив мотивовано тим, що представник відповідача не зазначає яким законом встановлена недійсність зазначеної додаткової угоди, вона була укладена у відповідності до чинного законодавства, та судом першої інстанції правильно враховано цю додатковому угоду як належний та допустимий доказ при розгляді справи та постановленні рішення.

Зазначає, що 10.10.2018 року було укладено додаткову угоду, з позовом позивач звернувся 20.12.2020 року в межах строку позовної давності.

Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, відповідача та її представника, розглянула справу за відсутності позивача, належним чином повідомленого про дату, час і місце розгляду справи, який не з`явилися у судове засідання, що відповідно до ст. 372 ЦПК України не перешкоджає її розгляду.

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України колегія суддів перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 19 серпня 2016 року між ОСОБА_2 (надалі позивач, позикодавець) та ОСОБА_1 (надалі підповідач, позичальник) був укладений письмовий Договір позики, предметом якого було передання у власність Позичальника грошових коштів у сумі 178210 (сто сімдесят вісім тисяч двісті десять) гривень 04 копійки, що за курсом НБУ (1 долар США = 25,170910 грн.) на день укладення цього Договору було еквівалентно 7080 (сім тисяч вісімдесят) доларів США 00 центів (а.с.118).

Згідно п.2.1 Договору позики, сума позики отримана Позичальником в повному обсязі під час підписання договору.

Кінцевий строк повернення відповідачем грошових коштів, відповідно до графіку повернення, закріпленому у п.3.1 Договору позики, становив 19 листопада 2016 року включно.

Відповідно до п. 4.1. Договору позики, у разі несвоєчасного повернення Позичальником позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України.

Згідно п.4.2 Договору позики, за несвоєчасне повернення позики (її чергової частини за графіком) Позичальник має сплатити Позикодавцю неустойку у розмірі 1782 (одна тисяча сімсот вісімдесят дві) грн. 10 коп. за кожний календарний день існування простроченої заборгованості.

10 жовтня 2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 була укладена додаткова угода до Договору позики від 19 серпня 2016 року (а.с.119-120).

Даною додатковою угодою були внесені зміни та доповнення до умов договору позики, укладеного 19.08.2016 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Відповідно до додаткової угоди, у п.1.1. договору сторони узгодили суму позики в розмірі 198816 (сто дев`яносто вісім тисяч вісімсот шістнадцять) грн. 59 коп., що є еквівалентом 7080 (сім тисяч вісімдесят) доларів США, за курсом продажу НБУ доларів США (1долар = 28, 081440 грн), встановленим на момент укладення додаткової угоди.

Крім того, даним пунктом додаткової угоди визначено, що загальна сума, яка підлягає поверненню за Договором позики, буде відповідати еквіваленту 7080 (сім тисяч вісімдесят) доларів США за курсом їх продажу НБУ на дату платежу.

Додатковою угодою визначено, що відповідно до п.2.1 Договору позики сума позики отримана Позичальником до моменту підписання договору в повному обсязі, що підтверджується розпискою відповідача від 10.10.2018, виданою позивачеві (а.с.121).

Додатковою угодою внесено зміни до п.3.1. Договору позики, а саме в графік повернення Позичальником грошових коштів. Кінцевий строк повернення відповідачем грошових коштів, відповідно до графіку повернення, закріпленому у п.3.1., становив 19 грудня 2018 року включно.

Додатковою угодою Договір позики доповнено п.3.3., згідно якого позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, зазначеної в п.1.1. даного договору, на банківський рахунок або готівкою.

Згідно додаткової угоди, п. 4.1 Договору позики визначено, що у разі прострочення виконання зобов`язання Позичальником за даним договором, Позичальник зобов`язаний сплатити Позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Відповідно до п. 4.3. Договору позики, Позичальник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання за даним договором.

Представником відповідача до справи надані квитанції до прибуткового касового ордеру та розписки, які нібито підтверджують факт виконання відповідачем зобов`язань за Договором позики.

Як убачається із наданих стороною відповідача квитанцій до прибуткового касового ордеру та розписок, вони не підтверджують факт виконання відповідачем зобов`язань за Договором позики від 19.08.2016 з додатковою угодою від 10.10.2018 з огляду на наступне: долучені до справи квитанції до прибуткового касового ордеру свідчать, що ОСОБА_1 сплачувала грошові кошти ПП «Каштан» за договором позики №19/08-08 без зазначення дати. Відомостей про повернення позики ОСОБА_2 за Договором позики від 19.08.2016 та додатковою угодою від 10.10.2018 вони не містять. Стосовно розписок, наданих представником відповідача, то їх дослідження у судовому засіданні свідчить, що вони лише дублюють долучені до справи квитанції до прибуткового касового ордеру.

Також слід зазначити, що апелянт не спростував належними і допустимим доказами, що більшість наданих стороною відповідача квитанцій до прибуткового касового ордеру та розписок були виготовлені до укладення Сторонами додаткової угоди до Договору позики від 10.10.2018.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна даність встановлюється тривалістю у три роки, це строк згідно умов додаткової угоди від 10 жовтня 2018 року до договору позики від 19 серпня 2016 року та відповідно до норми ч. 5 ст. 261 ЦК України про початок перебігу позовної давності зі спливом строком виконання зобов`язання не сплив на день звернення до суду з цим позовом, а наведені з цього приводу у рішенні суду першої інстанції висновки доводами скарги не спростовані.

Згідно ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Колегія суддів відхиляє доводи скарги про те, що укладена сторонами додаткова угода від 10 жовтня 2018 року, за змістом якої відповідачка визнала свій борг, є нікчемною внаслідок спливу строку повернення позики за основним договором позики від 19 серпня 2016 року, а також - про сплив трирічного строку позовної давності. Як встановив суд першої інстанції відповідно до наявних у справі доказів, що не були спростовані відповідачкою, додаткова угода була укладена сторонами в межах трирічного строку позовної давності, в ній сторони добровільно збільшили строк повернення позики, її розмір та інші умови, тому у даному випадку сторонами були дотримані визначені у ст. 203 ЦК України загальні умови чинності додаткової угоди, а тому відносно неї діє визначена ст. 204 ЦК України презумпція правомірності правочину, яка відповідачкою не спростована.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи скарги не доведені і цього висновку не спростували, апеляційна скарга відповідно до ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381 384, 389 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Лисенка Андрія Олександровича - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 07 жовтня 2022 року залишити без змін. Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення виготовлено 09 листопада 2023 року.

Головуючий В.Б. Яцина

Судді - І.В.Бурлака

Ю.М.Мальований