КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №756/3740/23 Головуючий у І інстанції - Яценко Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 09 серпня 2023 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» про стягнення коштів, -

установив:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Оболонського районного суду м. Києва з вищевказаним позовом, в якому посилаючись на те, що відповідач не виконав своїх зобов`язань за договором та не повернув їй сплачені за цим договором грошові кошти, просила стягнути з останнього грошові кошти в сумі 127001 грн., з яких: 100501 грн. - грошові кошти за Договором №152Р/02/2022 про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність) пакет «Люкс» від 20 лютого 2022 року; 26500 грн. - грошових коштів сплачених за послуги: «Індивідуальний супровід пологів висококваліфікованою акушеркою» та «Надання медичних послуг в пологах заздалегідь обраним провідним лікарем акушером -гінекологом».

Також просила стягнути на її користь 3% річних в розмірі 240,08 грн, сплачений судовий збір у розмірі 1273 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000 грн.

В обґрунтування позову вказує, що між ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» та ОСОБА_1 було укладено Договір №152Р/02/2022 про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність) пакет «Люкс» від 20 лютого 2022 року, відповідно до умов якого відповідач (медичний заклад) приймає на себе зобов`язання надати пацієнту кваліфіковану медичну допомогу, що полягає у веденні пологів пацієнта, на основі діючих нормативних документів Міністерства охорони здоров`я України, обов`язкових протоколів і стандартів медичної допомоги та стандартів і протоколів прийнятих в Медичному закладі, в обсязі та на умовах, передбачених даним Договором та Додатками до нього, а пацієнт зобов`язується прийняти медичну допомогу за даним договором та забезпечити її оплату у строк та спосіб, визначені даним Договором.

ОСОБА_1 у зв`язку із укладенням шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_1 .

Згідно з п.8.1 договору вартість послуг, наданих цим договором, становить 100501 грн.

Відповідно до п.2.2 Договору загальна вартість та вартість окремих складових Медичної допомоги, що надається пацієнту за даним договором, так само як і загальний обсяг Медичної допомоги та її складові, визначаються сторонами в Договорі, Додатках №1, №2, №3, №4 та додаткових угод до даного договору, укладених протягом строку його дії.

Згідно з п.8.4 вартість медичної допомоги, зазначена у п.8.1 Договору, сплачується пацієнтом одноразово у формі 100 % переплати в день підписання договору.

На виконання пунктів 8.1, 8.4 Договору, позивачем 20 лютого 2022 року була сплачена на підставі рахунку-фактури №72002 від 20 лютого 2022 року сума коштів 100501 грн.

20 лютого 2022 року між сторонами було укладено Додаткову угоду №1 до Договору, відповідно до п.1, 2 якої Медичний заклад, за побажаннями пацієнта призначає лікаря Грицько В.С. для індивідуального проведення пологів.

Дана послуга сплачується пацієнтом додатково, в сумі 19600 грн. одноразово, у формі 100 % передплати, в день підписання даної Додаткової угоди.

20 лютого 2022 року між сторонами було укладено Додаткову угоду №2 до Договору, відповідно до п.1,2 якої Медичний заклад, за побажаннями пацієнта призначає акушерку Раковську Г.М. для участі у проведенні її пологів.

Дана послуга сплачується пацієнтом додатково, в сумі 6900 грн. одноразово, у формі 100% передплати, в день підписання даної Додаткової угоди.

Позивачем відповідно до рахунку-фактури №72001 від 20 лютого 2022 року зазначена у додаткових угодах №1, №2 сума була сплачена в повному обсязі в розмірі 26500 грн. на користь відповідача.

Таким чином загальна сума коштів сплачених позивачем на користь відповідача становить 127001 грн.

Як зазначає позивач, у зв`язку з воєнними діями відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, медичну допомогу не надав, грошові кошти на письмову вимогу позивача, яка була направлена 17 лютого 2023 року та отримана відповідачем 22 лютого 2023 року, не повернув.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 09 серпня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором про надання медичної допомоги (медичних послуг) в загальному розмірі 125201 грн., 3% річних в розмірі 236,68 грн.

Стягнуто з ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 1254,95 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10000 грн.

В задоволенні інших вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилався на те, що рішення ухвалено судом з порушенням норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив,що у зв`язку зі збройною агресією російської федерації, 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який в подальшому неодноразово продовжувався, що є обставиною непереборної сили (форс-мажорні обставини) та унеможливило виконання скаржником своїх обов`язків за договором №152Р/02/2022від 20 лютого 2022 року.

Листом Торгово-Промислової палати України від 28 лютого 2022 року №2024/02.0-7.1. підтверджено, що агресію російської федерації можна віднести до форс-мажорних обставин.

З березня 2022 року ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» вимушено призупинило роботу та не приймало пацієнтів до 01 вересня 2022 року включно.

Таким чином, договір №152Р/02/2022 від 20 лютого 2022 року припинив свою дію з вини позивача, оскільки ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» не могло виконати умови договору у зв`язку з обставиною непереборної сили, а пацієнт провела пологи у іншому лікувальному закладі.

Просило скасувати рішення Оболонського районного суду м. Києва від 09 серпня 2023 року та ухвалити нове судове рішення,яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

На вказану апеляційну скаргу від ОСОБА_1 надійшов відзив, обґрунтований тим, щоТОВ «Пологовий будинок «Лелека» послуги обумовлені Договором №152Р/02/2022 про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність) надані не були.

Крім того, наголошує, що нею не порушується питання відповідальності за невиконання зобов`язань, а заявлені вимоги про повернення коштів, у зв`язку з припиненням зобов`язання на умовах, передбачених договором.

Тому, наявність форс-мажорних обставин у відповідача, не позбавляє її права на повернення сплачених нею грошових коштів з підстав припинення зобов`язання та ненадання відповідних послуг.

Просила, апеляційну скаргу ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» залишити без задоволення, рішення Оболонського районного суду м. Києва від 09 серпня 2023 року залишити без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову у даній справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і справа не відноситься до тих справ, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів розглядає справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що між ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» та ОСОБА_1 було укладено Договір №152Р/02/2022 про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність) пакет «Люкс» від 20 лютого 2022 року, відповідно до умов якого відповідач (медичний заклад) приймає на себе зобов`язання надати пацієнту кваліфіковану медичну допомогу, що полягає у веденні пологів пацієнта, на основі діючих нормативних документів Міністерства охорони здоров`я України, обов`язкових протоколів і стандартів медичної допомоги та стандартів і протоколів прийнятих в Медичному закладі, в обсязі та на умовах, передбачених даним Договором та Додатками до нього, а пацієнт зобов`язується прийняти медичну допомогу за даним договором та забезпечити її оплату у строк та спосіб, визначені даним Договором. (п.2.1 Договору)

ОСОБА_1 у зв`язку із укладенням шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 12 лютого 2022 року.

Згідно з п.8.1 договору вартість послуг, наданих цим договором, становить 100501 грн. Відповідно до п. 3.1 Договору, медичний заклад зобов`язаний надати якісну і кваліфіковану медичну допомогу Пацієнту в межах цього Договору.

Пунктами 9.3, 9.4 Договору передбачено, що сторони не несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання цього Договору у разі виникнення особливих обставин з об`єктивних причин (форс-мажорні обставини), які сторони не могли передбачити і що перешкоджають сторонам виконати свої обов`язки. До таких обставин віднесено, зокрема війну та воєнні дії.

Відповідно до п. 9.5 Договору, сторона яка не може виконувати свої договірні відносини, внаслідок обставин, зазначених у п. 9.4 Договору повинна проінформувати про це іншу сторону, а також належним чином цей факт підтвердити.

Пунктом 11.2 Договору визначено, що договір набирає чинності з моменту його підписання із врахуванням вимог п. 8.4 Договору, і діє до остаточного виконання зобов`язань.

Згідно з п. 10.1 Договору, він може бути достроково припинений з ініціативи пацієнта за умови письмового повідомлення медичного закладу із зазначенням причин. В такому випадку договір вважається розірваним через 5 робочих днів з моменту отримання повідомлення пацієнта. В такому випадку пацієнту на його вимогу повертається сплачена сума вартості Договору, за винятком вартості фактично наданої медичної допомоги.

Судом встановлено, що позивачем по основному договору сплачено 100501 грн., з яких: 98701 грн.. - основна сума договору ведення -вартість із 6% знижкою; 1800 грн. - страховий платіж «Безпечні пологи розширена», програма 1.

Згідно договору добровільного страхування здоров`я на випадок хвороби №7619/999/318/210003740 від 20 лютого 2022 року сплачена позивачем сума у розмірі 1800 грн. була оплачена на користь страховика - ПАТ «Українська Пожежно-страхова компанія».

20 лютого 2022 року між сторонами було укладено Додаткову угоду №1 до Договору №152Р/02/2022 про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність) пакет «Люкс», відповідно до п.1,2 якої Медичний заклад, за побажаннями пацієнта призначає лікаря Грицько В.С. для індивідуального проведення пологів.

Дана послуга сплачується пацієнтом додатково, в сумі 19600 грн. одноразово, у формі 100 % передплати, в день підписання даної Додаткової угоди.

20 лютого 2022 року між сторонами було укладено Додаткову угоду №2 до Договору №152Р/02/2022 про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність) пакет «Люкс», відповідно до п.1,2 якої Медичний заклад, за побажаннями пацієнта призначає акушерку Раковську Г.М. для участі у проведенні її пологів. Дана послуга сплачується пацієнтом додатково, в сумі 6900 грн. одноразово, у формі 100% передплати, в день підписання даної Додаткової угоди.

Позивачем відповідно до рахунку-фактури №72001 від 20 лютого 2022 року зазначена у додаткових угодах №1, №2 сума була сплачена в повному обсязі в розмірі 26500 грн. на користь відповідача.

Позивач зверталася до відповідача з заявами про повернення грошових коштів, оскільки медичні послуги їй надані не були і дитину вона народжувала в іншому пологовому будинку, разом з тим кошти їй не були повернуті.

В подальшому, на сайті відповідача розміщено оголошення про припинення роботи через війну.

У листі Торгово-Промислової палати України від 28 лютого 2022 року №2024/02.0-7.1 вказано, що військова агресія російської федерації проти України з 24 лютого 2022 року є обставиною непереборної сили для суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по договору.

Матеріали справи не містять доказів отримання позивачем від ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» грошових коштів в сумі 125201 грн.

Також в матеріалах справи відсутні докази надання ОСОБА_1 медичних послуг ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» за Договором №152Р/02/2022 про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність) «пакет Люкс`від 20 лютого 2022 року, як і відсутні докази того, що ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» повідомляв позивача про те, що у зв`язку з введенням військового стану припиняє надання медичних послуг за договором від 20 лютого 2022 року.

Суд першої інстанції, встановивши вищенаведені обставини справи, застосувавши норми матеріального права, які регулюють дані правовідносини, а саме положення ст. 509, 526, 598 ЦК України, та врахувавши, що кошти в розмірі 1800 грн були сплачені на користь ПАТ «Українська Пожежно-страхова компанія» на підставі договору добровільного страхування здоров`я, дійшов правильного висновку щодо наявності правових підстав для часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача грошових коштів в сумі 125201 грн.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, відповідач посилався на зміст пунктів 9.3. та 9.4. Договору від 20 лютого 2022 року, за якими сторони не несуть відповідальності за не виконання або неналежне виконання умов цього Договору у разі виникнення форс-мажорних обставин, які сторони не могли передбачити і що перешкоджають сторонам виконати обов`язки за цим Договором; до форс-мажорних обставин сторони, окрім іншого, відносять війну і воєнні дії.

Також посилався на те, що введення воєнного стану в Україні з 24 лютого 2022 року і його дія до цього часу, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, стало обставиною непереборної сили для ТОВ «Пологовий будинок «Лелека», що підтверджується листом Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28 лютого 2022 року, що в свою чергу унеможливило виконання відповідачем своїх обов`язків, оскільки будівля пологового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , яка знаходилася на межі бойових дій у Пущі-Водиці та зазнала обстрілів, була пошкоджена внаслідок активних бойових дій.

У зв`язку з цим пологовий будинок з березня 2022 року призупинив свою роботу та не приймав пацієнтів до 01 вересня 2022 року.

Колегія суддів вважає, що такі доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують висновку суду про наявність передбачених законом та договором підстав для повернення відповідачем грошових коштів, з огляду на таке.

Підставою для покладення на особу відповідальності за порушення зобов`язання є наявність її вини у формі умислу або необережності (ст.614 ЦК України).

Водночас, ст. 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Такі ж положення містить ч. 6 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів», який поширює свою дію на спірні правовідносини.

У п. 1 ч. 1 ст. 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.

Тобто, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків.

Згідно ст. 141 ЗУ «Про торгово-промислові палати в Україні», форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, в тому числі: введення карантину, встановленого КМ України, нетривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади.

Проте, відповідно до приписів ст. 617 ЦК України, наявність форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) не звільняє відповідача від виконання обумовленого договором зобов`язання щодо повернення грошових коштів внаслідок не надання медичних послуг за договором, а лише може бути підставою для його звільнення від передбаченої законом чи договором відповідальності за його невиконання, зокрема сплати неустойки, відшкодування збитків, моральної шкоди тощо, що і було вірно враховано судом першої інстанції при ухваленні рішення про часткове задоволення вимог позивачки.

З наведеного слідує, що за приписами статті 617 ЦК України, особа звільняється від відповідальності за порушення зобов`язань, якщо воно стало саме наслідком форс-мажору.

Однак, сам по собі воєнний стан не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні.

Війна, як обставина непереборної сили, звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин компанія/фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання (правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 10 березня 2023 року в справі №922/1093/22).

У постанові Верховного Суду від 14 червня 2022 року (справа №922/2394/21) також зазначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.

Відповідач, вказуючи на те, що з березня 2022 року робота пологового будинку була вимушено припинена через російську агресію та введення воєнного стану на території України, надання пологовим будинком медичної допомоги пораненим військовослужбовцям, територіальній обороні, мирним жителям, породіллі, обстріли будівлі пологового будинку, не мотивує та не обґрунтовує, як саме вказані обставини вплинули на виконання обов`язку саме з повернення позивачу коштів за договором.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог та обґрунтовано стягнув з відповідача грошові кошти у розмірі 125201 грн.

Доводи апеляційної скарги не спростовують такого висновку суду першої інстанції та за своїм змістом є доводами відзиву на позовну заяву, яким в оскаржуваному рішенні надано належну правову оцінку.

Частково задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення 3% річних, суд першої інстанції виходив із неналежного виконання відповідачем умов договору щодо повернення позивачу коштів у сумі 125201 грн. на вимогу останньої.

Однак, погодитися з вказаним висновком суду не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Встановлено, що наявність обставин непереборної сили, зокрема воєнних дій за фактом агресії росії, підтверджена листом Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28 лютого 2022 року, який надавав відповідач до суду першої інстанції.

Крім того, факт агресії росії проти України є загальновідомим і не потребує доведення.

З огляду на зазначене, підстави для стягнення з відповідача 3% річних у відповідності до вимог ст. 625 ЦК України, відсутні.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача 3% річних підлягає скасуванню із ухваленням в цій частині нового судового рішення, про відмову у задоволенні вказаної вимоги.

В частині оскарження апелянтом розміру стягнутої суми витрат на правничу допомогу, то апеляційний суд зазначає наступне.

Встановлено, що 21 червня 2023 року до суду надійшлазаява адвоката Старовойтової Д.А., яка діє в інтересах ОСОБА_1 про розподіл та стягнення судових витрат на правничу допомогу з копіями документів.

На підтвердження витрат на оплату послуг адвоката, суду надано: Договір про надання правової допомоги №23/3012 від 09 лютого 2023 року, укладеного між Адвокатським бюро «Горецький і Партнери» та ОСОБА_1 , Додаткову угодою №1 до Договору про надання правової допомоги №23/3012 від 09 лютого 2023 року; ордер на надання правничої (правової) допомоги; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю; доручення; звіт №1 про виконану адвокатським бюро роботу (надані послуги) та витрачений час відповідно до Договору про надання правової допомоги №23/3012 від 12 червня 2023 року на суму 15000 грн., рахунок - фактуру №1 від 12 червня 2023 року на суму 15000 грн., Акт №1 прийому - передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 16 червня 2023 року.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, що пов`язані з розглядом справи, належать витрати 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч.1 ст.134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має врахувати: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (ч.3 ст.141 ЦПК України).

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 і від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

З урахуванням викладеного, проаналізувавши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення з відповідача витрати за надання правової допомоги на користь позивача в сумі 10000 грн., що є обґрунтованим і пропорційним до предмета спору та об`ємом виконаної адвокатом роботи, а тому у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для зменшення розміру витрат за надання правової допомоги та зміни рішення суду першої інстанції у цій частині.

Суд апеляційної інстанції також звертає увагу на те, що у відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просила стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову (правничу) допомогу у розмірі 5000 грн.

На підтвердження понесений судових витрат на правову (правничу) допомогу представник позивача додав до відзиву на апеляційну скаргу платіжну інструкції №0.0..1 від 02 жовтня 2023 року на загальну суму 5000 грн., призначення платежу: оплата професійної правничої допомоги за договором №23/3012 від 09 лютого 2023 року, відправник: ОСОБА_1 , одержувач: Адвокатське бюро» Горецький і партнери».

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що представник позивача у відповідно до вимог ЦПК України надіслав відзив на апеляційну скаргу відповідачу ТОВ «Пологовий будинок«Лелека», що підтверджується фіскальним чеком та описом вкладення.

Разом з тим клопотання про зменшення розміру судових витрат від відповідача до апеляційного суду не надходило.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд покладає на відповідача витрати позивачки на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції (надання консультації клієнту та складання відзиву на апеляційну скаргу) у розмірі 5000 грн, що обумовлено договором про надання правової допомоги №23/3012 від 09 лютого 2023 року, звітом №2 про виконання Адвокатським бюро роботи (надання послуг) та витрачений час, рахунком-фактурою №3 та платіжкою №0.0..1 від 02 жовтня 2023 року на загальну суму 5000 грн.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 09 серпня 2023 року в частині задоволення вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» про стягнення 3% річних в розмірі 236 грн. 68 коп. скасувати та постановити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні вказаної вимоги.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» (, адреса: 04075, м. Київ, вул. Квітки Цісик, буд. 56) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , адреса проживання як ВПО: АДРЕСА_3 )витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 5 000 гривень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба