ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 535/123/22 Номер провадження 22-ц/814/3665/23Головуючий у 1-й інстанції Шолудько А.В. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дряниця Ю.В., Чумак О.В.,

розглянувши у місті Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою в її інтересах представником - адвокатом Сідько Світланою Іванівною,

на рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 12 квітня 2023 року, постановлене суддею Шолудько А.В.,

у справі за позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з розподілу природного газу,

зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» про зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

21.02.2022 Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» (далі - АТ «Полтавагаз») звернулося в суд із указаним позовом, у якому просило стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за надані послуги з розподілу природного газу станом на 01.12.2022 у розмірі 1 813,72 грн. та 2 481,00 грн. судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 є побутовим споживачем послуг із розподілу природного газу за адресою: АДРЕСА_1 , з якою на підставі статей 633, 634, 641, 642 ЦК України, на невизначений строк, укладено договір розподілу природного газу.

Фактом згоди приєднання споживача ОСОБА_1 до умов такого договору є надання підписаної споживачем заяви-приєднання.

За умовами укладеного договору оператор ГРМ зобов`язується надати, а споживач прийняти послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором.

Із01.01.2020 розділено оплату за природний газ на оплату за газ, як товар, та оплату за послуги з його розподілу. На 2020 рік річна замовлена потужність визначається, виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за газовий рік (з 01.10.2018 по 30.09.2019); станом на 2021 рік - виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за газовий рік (з 01.10.2019 по 30.09.2020); місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається як добуток: річної замовленої потужності об`єкта споживача на тариф, встановлений регулятором відповідного Оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності.

Із підстав неналежного виконання відповідачем зобов`язання зі сплати вартості отриманих послуг, станом на 01.12.2022 утворилася заборгованість у розмірі 1 813,72 грн., яка заявлена позивачем до стягнення.

Ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області від 25.02.2022 відкрито провадження у справі за позовом АТ «Полтавагаз» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з розподілу природного газу.

22.03.2022 ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Сідько С.І., звернулася в суд із зустрічним позовом. В обґрунтування його підстав вказує на відсутність договірних правовідносин із АТ «Полтавагаз», як оператором ГРМ, щодо розподілу природного газу, а вимоги про стягнення такої заборгованості вважає нікчемними та не підтвердженими належними доказами, зокрема, щодо фактичного надання і отримання послуг з розподілу природного газу.

Зазначає, що АТ «Полтавагаз» ніякого законодавчо-встановленого договірного відношення до постачання природного газу не має, а припущення про укладання договору про розподіл газу шляхом споживання природного газу має на меті введення суд в оману. Тоді як споживання природного газу, на яке посилається позивач у позовній заяві про стягнення заборгованості, як на доказ існуючих договірних взаємовідносин, стосується виключно постачальника, тобто ТОВ «Полтавагаззбут» - фактом згоди споживача про приєднання до Типового договору постачання (договору приєднання) і є споживання природного газу.

Наполягає на належності виконання зобов`язання по оплаті послуг на постачання природного газу та несправедливості умов типового договору згідно із Законом України «Про захист прав споживачів», яким порушено її права, та, з метою їх відновлення, просить зобов`язати АТ «Полтавагаз» списати з її особового рахунку по об`єкту за адресою: АДРЕСА_1 , заборгованість у сумі 1 813,72 грн. за оплату послуг з розподілу природного газу.

Ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області від 23.03.2022 зустрічний позов ОСОБА_1 до АТ «Полтавагаз» про зобов`язання вчинити дії прийнято до спільного розгляду з первісним позовом АТ «Полтавагаз» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з розподілу природного газу; об`єднано зустрічний позов в одне провадження з первісним позовом./а.с.56-58/.

Рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 12.04.2023 позов АТ «Полтавагаз» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Полтавагаз» заборгованість за надані послуги з розподілу природного газу за період з 01.01.2020 по 31.01.2022 у розмірі 1 813,72 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 481,00 грн.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до АТ «Полтавагаз» про зобов`язання списати з особового рахунку ОСОБА_1 по об`єкту за адресою: АДРЕСА_1 , заборгованість з оплати послуг з розподілу природного газу в сумі 1 813,72 грн. - відмовлено.

Судові витрати ОСОБА_1 під час розгляду справи №535/123/21 покладено на неї.

Рішення районного суду в частині задоволення первісного позову вмотивовано тим, що позивачем підтверджено належними доказами наявність між сторонами договірних правовідносин та їх неналежного виконання відповідачем, унаслідок чого утворилася заборгованість, яка підлягає стягнення згідно наданого позивачем розрахунку, не спростованого відповідачем. У задоволенні зустрічних вимог позову відмовлено за безпідставністю.

Відповідач ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Сідько С.І., із рішенням суду першої інстанції не погодилася та оскаржила його в апеляційному порядку. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне з`ясування обставин, просить скасувати рішення суду першої інстанції про задоволення позову АТ «Полтавагаз», ухвалити нове рішення, яким у його задоволенні відмовити.

Цитуючи положення п.4 глави 1 розділу І, п.п.3,4,7 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ заперечує факт приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу на підставі заяви-приєднання, яка не є належним та допустимим доказом, а сам Кодекс ГРМ не вважає нормативним актом.

Зазначає, що поза увагою районного суду залишилася та обставина, що працівника АТ «Полтавагаз» не зверталися до неї з пропозицією підписати договір розподілу природного газу, не погоджували умови оплати послуг з розподілу природного газу, не повідомляли про порядок та умови надання таких послуг, що, на думку відповідачки, ставить під сумнів справжність її підпису на заяві-приєднання до умов договору розподілу природного газу.

Наголошує на відсутності у справі договору, укладеного у письмовій, у тому числі, електронній формі, та повідомляє, що не отримувала від позивача повідомлень про наявність заборгованості, а її розмір вважає не підтвердженим належними доказами, якими не може бути картка абонента.

Вважає, що районний суд був упередженим та необ`єктивним при постановленні оскаржуваного рішення, надавши перевагу доводам позивача, монополістам на ринку природного газу, та не врахував надані нею докази, а також заперечення факту укладеного договору, обов`язковість якого визначена ст.12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Тоді як ніяких угод після 2015 року вона не укладала.

Визнає, що дійсно споживала природний газ, але газова мережа була прокладена самими людьми, а позивач тільки тимчасово користується цією розподільчою системою. Указує на відсутність належних доказів на підтвердження наявності у позивача права провадження господарської діяльності з розподілу природного газу в межах території м. Полтави та Полтавської області, де знаходиться газорозподільна система, а також її перебування у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації товариства.

Вважає вимоги первісного позову нікчемними з підстав їх невідповідності вимогам ч.4 ст.42 Конституції України, ст.ст.3, 6, 203, 208, 626- 628 ЦК України, ст.ст.4, 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»; умови договори несправедливими у розумінні ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», а підприємницьку діяльність АТ «Полтавагаз» - нечесною та агресивною.

Просить врахувати положення Резолюції №39/248 Генеральної Асамблеї ООН щодо керівних принципів для захисту інтересів споживачів, які знаходяться в нерівному становищі та є слабшою стороною договору; рішення Конституційного суду України від 10.11.2011 у справі №15-рп/2011 щодо дії принципу свободи договору; практику Верховного Суду, сформовану у справі №6-110цс12 від 10.10.2012, якою визначено обов`язок споживача житлово-комунальних послуг укласти письмовий договір з виконавцем послуг на основі типового договору та, який у спірних правовідносинах не укладався; а також рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.01.2018 у справі №826/1413/17, яким Кодекс газорозподільних систем, затверджений НКРЕКП №2494 від 30.09.2015 визнано незаконним та таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили.

Вважає припущеннями твердження позивача щодо укладення такого договору та наполягає на відсутності заборгованості з газопостачання, які оплачувалися нею вчасно у відповідності до показань лічильника.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

30.10.2023 АТ «ОГС «Полтавагаз» подано до апеляційного суду клопотання про розгляд справи у відсутності представника товариства.

02.11.2023 відповідачем ОСОБА_1 та її представником адвокатом Сідько С.І. подано до суду клопотання про відкладення розгляд справи через хворобу останньої.

Вирішуючи заявлене клопотання, колегія суддів не вбачає підстав для його задоволення. При цьому враховує наступне.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

За змістом позиції Верховного Суду, сформованої у справі від 01.10.2020 №361/8331/18, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Матеріалами справи підтверджено, що сторони належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, а неявка представника відповідача не є поважною, оскільки не підтверджена доказами. Натомість відповідач реалізувала своє право на викладення відповідних аргументів у апеляційній скарзі та, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), розгляд апеляційним судом справи у відсутності відповідача та її представника не призведе до порушення їх права на справедливий суд у межах розумних строків судового провадження.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що 26.12.2017 ОСОБА_1 підписала заяву-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для побутового споживача). Ознайомившись з умовами Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2498 на офіційному сайті НКРЕКП, сайті ПАТ «Полтавагаз» в мережі Інтернет за адресою: http:www.poltavagaz.com.ua та в друкованому виданні Всеукраїнська громадсько-політична газета «Зоря Полтавщини» в редакції від 25.12.2015, споживач приєднався до умов договору за персоніфікованими даними:

- персональний ЕІК-код як суб`єкта ринку природного газу: 56ХМ26К07004435D;

- назва та опис об`єкта: приватний будинок;

- адреса об`єкта: АДРЕСА_1 ;

- величина приєднання потужності об`єкта: 6.296077;

- параметри лічильника газу: Візар,G-4, 0333388;

- група споживання: (16) ІНДИВІДУАЛЬНІ для комплексного споживання (індивідуальне опалення та приготування їжі та/або підігрів води), з опалювальною площею від 100 до 250 м.кв. включно;

- перелік газових приладів: ПГ-4, Електа, КС-Т-16, ВПГ-18;

- опалювальна площа: 160 м.кв.;

- кількість зареєстрованих осіб: 4;

- планові об`єми споживання газу у розрізі календарних місяців: січень (510), лютий (439), березень (348), квітень (145), травень (39), червень (34), липень (35), серпень (38), вересень (59), жовтень (220), листопад (368), грудень (492)./а.с.10/

За умов договору приєднання, який є публічним, послуга з розподілу природного газу - це послуга Оператора ГРМ, яка надається Споживачу та включає в себе забезпечення цілодобового доступу Споживача до газорозподільної системи і розподіл (переміщення) належного Споживачу (його постачальнику) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта Споживача (п.1.4 договору).

Відповідно до п.п.6.1.-6.4. договору оплата вартості послуги Оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється споживачем за тарифом, встановленим Регулятором для Оператора ГРМ, що сплачується як плата за річну замовлену потужність, з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем.

Тариф, встановлений згідно з пунктом 6.1 цього розділу, є обов`язковим для сторін з дати набрання чинності постановою Регулятора щодо його встановлення.

До встановлення тарифів на послуги розподілу природного газу, виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта споживача відповідно до Кодексу газорозподільних систем, оплата послуг здійснюється за тарифами, встановленими Регулятором для Оператора ГРМ, за фізичний обсяг розподілу природного газу.

Величина річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) Споживача на розрахунковий календарний рік визначається відповідно до Кодексу ГРМ.

Місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на тариф, встановлений Регулятором для відповідного Оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності.

Розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць.

Пунктом 6.6. договору визначено, що оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим Договором здійснюється Споживачем, який є побутовим, до 20 числа (включно) місяця, в якому надаються послуги з розподілу природного газу, на підставі рахунка Оператора ГРМ. Оплата здійснюється виключно грошовими коштами на поточний рахунок Оператора ГРМ. Дата оплати визначається датою, на яку були зараховані кошти на рахунок Оператора ГРМ./а.с.11-14/

Згідно картки абонента ОСОБА_1 , о/р: НОМЕР_1 Код ЕІС: 56ХМ26К07004435D, адреса: Котельва, вул.Рокитнянська, буд.5, за період січень 2020 року - січень 2022 року заборгованість споживача складає 1 813,72 грн./а.с.15/

Претензію із розміром боргу з розподілу природного газу надіслано ОСОБА_2 листом АТ «Полтавагаз» від 28.08.2021 №950 та фактично отримано адресатом 10.09.2021./а.с.18,19/

Задовольняючи вимоги первісного позову, районний суд виходив із того, що позивач належним чином виконав умови договору, надаючи відповідачу послуги з розподілу природного газу, якими останній користується та систематично не сплачує їх вартість, внаслідок чого утворилась заборгованість, що підлягає до стягнення, разом із судовими витратами.

У задоволенні зустрічного позову відмовлено, оскільки відповідачем не вказано підстав для визнання умов типового договору несправедливими та не доведено порушення ними її прав. Посилання відповідача на судове рішення від 31.01.2018 у справі №826/1413/17, районний суд визнав помилковим, оскільки вказаним рішенням визнається незаконним частина слів «… або загальнобудинковим», які містяться в абзаці сьомому пункту 3 глави 4 розділу IX Кодексу ГРС; як і твердження про отриманням АТ «Полтавагаз» від постачальника природного газу частини коштів за транспортування і розподіл природного газу, яке ґрунтується на такому, що втратило чинність Порядку встановлення роздрібних цін на природний газ для населення.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, із такими висновками суду першої інстанції погоджується. Доводи апеляційної скарги їх не спростовують, зводяться до переоцінки доказів та довільного тлумачення норм права на свою користь.

Судом першої інстанції правильно установлено, що між сторонами виникли спірні правовідносини з приводу надання послуг з розподілу природного газу та їх оплати, які регулюються законами України «Про житлово-комунальні послуги», «Про ринок природного газу» та ЦК України.

За нормами статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать, комунальні послуги, зокрема послуги з постачання та розподілу природного газу.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є, зокрема споживачі (індивідуальні та колективні); виконавці комунальних послуг згідно п.1 ч.2 цієї статті - виконавцями комунальних послуг, зокрема, послуг з постачання та розподілу природного газу є постачальник, який на підставі ліцензії провадить діяльність із постачання природного газу, та оператор газорозподільної системи, до якої приєднані об`єкти газоспоживання споживача.

За змістом пункту 5 частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»- індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до статті 40 Закону України «Про ринок природного газу» розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу.

Типовий договір розподілу природного газу затверджується Регулятором. Оператор газорозподільної системи має забезпечити додержання принципу недискримінації під час укладення договорів розподілу природного газу з замовниками.

Договір розподілу природного газу є публічним.

За правилами частин першої, другої статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно зі статтею 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Відповідно до пункту 1.3. Типового договору розподілу природного газу - фактом приєднання Споживача до умов цього Договору (акцептування договору) є вчинення Споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти Договір, зокрема надання підписаної Споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 до цього договору, яку в установленому порядку Оператор ГРМ направляє Споживачу Інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього Договору, та/або сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

При постановленні оскаржуваного рішення районний суд обґрунтовано виходив із того, що ОСОБА_1 , підписавши 26.12.2017 заяву-приєднання, висловила звою згоду на приєднався до умов публічного договору розподілу природного газу.

Заперечення відповідача щодо існування договірних зобов`язань, які з нею позивачем не погоджувалися, та можливу підробку її підпису в заяві-приєднання, колегія суддів відхиляє. По-перше, такі твердження, фактично, зводяться до нерозуміння природи договору приєднання, який є публічним, що відповідно до позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 19.03.2021 №904/2073/19, не звільняє від його виконання; по-друге, відповідачем не надано доказів, які б підтверджували, що підпис на заяві-приєднанні виконаний не нею, а іншою особою.

Апеляційний суд враховує, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови, що передбачено у пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийнятій 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН.

Разом із цим забезпечення наведених прав споживачів кореспондується із положеннями абз.4,5 п.5 гл.3 розділу VІ Кодексу ГРС, яким визначено, що у разі незгоди споживача приєднуватися до умов договору розподілу природного газу споживач не має права використовувати природний газ із ГРМ та має право подати до оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт.

За змістом апеляційної скарги відповідачка визнає, що є споживачем послуг, відтак, як їх отримувач, має сплатити їх вартість. Наведене відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 26.09.2018 по справі №750/12850/16-ц та від 06.11.2019 у справі №642/2858/16, за змістом якої споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг та підлягає доказування.

Згідно статей 12, 13, 81 ЦПК України, обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Наведений процесуальний обов`язок відповідачем не виконано та не надано доказів, що вона, ОСОБА_1 , зверталася із письмовою заявою до оператора ГРМ про припинення розподілу природного газу, відтак, послуги з розподілу природного газу вона отримувала та має сплатити їх вартість згідно розрахунку, який нею не спростований.

Доводи апеляційної скарги, що позивач не довів належними доказами розмір заборгованості, колегія суддів відхиляє, як неспроможні. Так, заборгованість обрахована позивачем у відповідності до вимог Кодексу ГРС та укладеного договору із розрахунку: 1,14 грн. * 50,50 = 57,57 грн., з 01.07.2020 по 31.12.2020 - 66,05 грн. (1,308 грн. *50,50 грн.), з 01.01.2021 по 01.02.2021 - 2,316 * 38,67 = 89,56, з 01.02.2021 - 82,59 (2,136 * 38,67) з 01.01.2022 - 2,112 *35,00 = 73,92 грн., які споживач має сплатити відповідно до п.6.6. договору до 20 числа (включно) місяця, в якому надаються послуги з розподілу природного газу, що підтверджується карткою абонента та відомостями про фактичне споживання./а.с.15,16/

Процесуальним обов`язком відповідача є спростувати отримання нею таких послуг, а також надати докази належності виконання зобов`язання, навівши власний розрахунок вартості отриманих послуг. Відповідний процесуальний обов`язком відповідачем не виконано, а отже за правилами ч.4 ст.12 ЦПК України вона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням таких процесуальних дій.

Посилання відповідача на відсутність у справі доказів на підтвердження наявності у позивача права провадження господарської діяльності з розподілу природного газу в межах території м.Полтави та Полтавської області, а також її перебування у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації товариства, колегія суддів відхиляє.

Такі твердження зводяться до заперечень висновків суду першої інстанції, який з посиланням норми матеріального права, дійшов правильного та вмотивованого висновку, що АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» здійснює діяльність з розподілу природного газу відповідно до ліцензії на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу, виданої згідно з Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 15.06.2017 року №778 зі змінами внесеними Постановою НКРЕКП від 04.06.2019 №941, в межах території Полтавської області, де знаходиться газорозподільна система, що перебуває у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації АТ «Полтавагаз», що оприлюднено на сайті Регулятора.

Загальне посилання відповідачки на рішення Конституційного суду України від 10.11.2011 у справі №15-рп/2011 щодо свободи договору, на правильність висновків суду першої інстанції не впливають, оскільки не спростовують наявність її волевиявлення на укладення публічного договору приєднання та не спростовують факт споживання таких послуг. Тоді як позиція Верховного Суду у справі №6-110цс12 від 10.10.2012, яку відповідачка просить врахувати, довільно трактується нею на власну користь, оскільки у цій справі наявним є договір про надання житлово-комунальних послуг, дійсність якого не спростована, а тому відсутніми є підстави визнавати його укладеним, як передумови нарахування та стягнення заборгованості.

Також колегія суддів враховую суперечливість позиції відповідача, яка, обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги положеннями Кодексу ГРС, не вважає його нормативним актом. Натомість, як правильно зазначив районний суд, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.01.2018 у справі №826/1413/17 визнавалася незаконною частина слів «…або загальнобудинковим», які містяться в абзаці сьомому пункту 3 глави 4 розділу IX Кодексу ГРС. Тоді як на час апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення, постановою Верховного Суду від 10.10.2023 рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.01.2018 у справі №826/1413/17 - скасовано./https://reyestr.court.gov.ua/Review/114097608/

Доказів на підтвердження упередженості та необ`єктивності суду при постановленні оскаржуваного рішення, відповідачем суду апеляційної інстанції не надано, як і не доведено, що підприємницька діяльність АТ «Полтавагаз» є нечесною, а його поведінка агресивною. Такі доводи апеляційної скарги є загальним цитуванням вимог Закону України «Про захист прав споживачів», без зазначення, які саме права позивача порушені та у чому це полягає. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції, в частині, що переглядається, без змін.

Керуючись ст.ст.367,368,374,375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в її інтересах представником- адвокатом Сідько Світланою Іванівною, залишити без задоволення.

Рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 12 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді Ю.В. Дряниця

О.В. Чумак