УХВАЛА

06 листопада 2023 року

місто Київ

справа № 2-4357/07

провадження № 61-14959ск23

Верховний Суд, який діє у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС»

на додаткову ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 липня 2023 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 11 жовтня 2023 року

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» про покладення солідарно на ОСОБА_1 , ОСОБА_2 судових витрат на професійну правничу допомогу у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» про заміну сторони (стягувача) її правонаступником,

ВСТАНОВИВ:

І. ФАБУЛА СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС»

(далі - ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС») звернулося до суду із заявою, в якій просило замінити у справі, що переглядається, сторону позивача (стягувача) Кредитну спілку «ФЕДЕРАЦІЯ» (далі - КС «ФЕДЕРАЦІЯ») на правонаступника ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» під час примусового виконання заочного рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14 листопада 2007 року, яке набрало законної сили, та виконавчих листів, виданих 24 грудня 2007 року на виконання заочного рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14 листопада 2007 року.

Ухвалою від 15 травня 2023 року Придніпровський районний суд м. Черкаси задовольнив заяву ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» про заміну сторони (стягувача) її правонаступником. Замінив сторону КС «ФЕДЕРАЦІЯ» (позивача, стягувача) на ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» у справі, що переглядається, під час примусового виконання заочного рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14 листопада 2007 року, яке набрало законної сили, та виконавчих листів, виданих 24 грудня 2007 року на виконання заочного рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14 листопада 2007 року.

ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» 29 травня 2023 року звернулося до суду із заявою, в якій просило стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь заявника 6 000, 00 грн у відшкодування витрат на правову допомогу.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Додатковою ухвалою від 19 липня 2023 року Придніпровський районний суд м. Черкаси відмовив у задоволенні заяви ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» про покладення солідарно на ОСОБА_1 , ОСОБА_2 обов`язок з відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу у справі, що переглядається.

Постановою від 11 жовтня 2023 року Черкаський апеляційний суд залишив без задоволення апеляційну скаргу ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС», а додаткову ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 липня 2023 року - без змін.

ІІ. ВИМОГИ та АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» 18 жовтня 2023 року із застосуванням засобів поштового зв`язку направило до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати додаткову ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 липня 2023 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 11 жовтня 2023 року, ухвалити нове рішення, яким заяву задовольнити.

Визначення заявником підстав касаційного оскарження

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, зазначені у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Приписами частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Заявник зазначив, що суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували норми матеріального права та порушили норми процесуального права, як підстави касаційного оскарження цих судових рішень визначили те, що:

- (1) суди першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних рішеннях застосували норми права без урахування правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2021 року у справі № 420/4820/19, від 24 січня 2022 року у справі № 911/2737/17, за змістом яких метою стягнення відшкодування витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричинятимуть потребу поновлення порушених прав та інтересів позивача;

- (2) суди першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних рішеннях застосували норми права без урахування правових висновків, викладених у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 травня 2020 року у справі № 910/5410/19, щодо наявності права на оскарження додаткового рішення або ухвали про відмову в прийнятті додаткового рішення;

- (3) суди першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних рішеннях застосували норми права без урахування правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 922/3142/17, від 16 травня 2019 року у справі № 823/2638/18, від 11 червня 2018 року у справі № 923/567/17, від 13 грудня 2018 року у справі № 816/2096/17, від 09 квітня 2019 року у справі № 826/2689/15, щодо потреби надання належних та допустимих доказів на підтвердження розміру понесених судових витрат;

- (4) суди першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних рішеннях застосували норми права без урахування правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, відповідно до яких при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та потреби), а також з критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін;

- (5) суди першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних рішеннях застосували норми права без урахування правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 29 жовтня 2018 року у справі № 826/14749/16, щодо оцінки такого правового явища як «правовий пуризм»;

- (6) суди першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних рішеннях застосували норми права без урахування правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц, щодо визначення поняття «судові витрати»;

- (7) суди першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних рішеннях застосували норми права без урахування правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17, щодо застосування принципу «заборони суперечливої поведінки («venire contra factum proprium»);

- (8) суди першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних рішеннях застосували норми права без урахування правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 02 травня 2018 року у справі № 910/22350/16, за змістом яких судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу;

- (9) суди першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних рішеннях застосували норми права без урахування правових висновків, викладених у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20 листопада 2020 року у справі № 910/13071/19, у постановах Верховного Суду від 09 липня 2019 року у справі № 923/726/18, від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 19 листопада 2019 року у справі № 5023/5587/21, від 22 листопада 2019 року у справі № 902/347/18, від 25 листопада 2019 року у справі № 908/2404/17, від 04 лютого 2020 року у справі № 904/1759/18, щодо визначення розміру судових витрат;

- (10) суди першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних рішеннях застосували норми права без урахування правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 24 листопада 2020 року у справі № 911/4242/15, щодо зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

- (11) суди першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних рішеннях застосували норми права без урахування правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21, згідно з якими під час вирішення тотожних спорів суди мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду;

- (12) суди першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних рішеннях застосували норми права без урахування правових висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2018 року у справі № 910/17999/16, від 25 квітня 2018 року у справі № 910/24257/16, від 19 червня 2018 року у справі № 922/2383/19, від 19 травня 2020 року у справі № 910/719/19, у постановах Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року у справі № 910/8956/15, від 13 вересня 2017 року у справі № 923/682/16, щодо оцінки подібності правовідносин;

- (13) суди першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних рішеннях застосували норми права без урахування правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15, відповідно до яких суд, з`ясувавши у розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень послалися не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну їх правову кваліфікацію та застосовує в ухваленні рішення саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини;

- (13) відсутній висновок Верховного Суду щодо питання здійснення розподілу судових витрат на правничу допомогу на інших стадіях судового провадження, окрім позивного.

Також заявник зазначив, що немає правової норми прямої дії щодо можливості понесення судових витрат та їх відшкодування на стадії здійснення процесуальної заміни сторони у справі на стадії примусового виконання рішення суду;

- (14) суди першої та апеляційної інстанцій не дослідили докази, наявні у матеріалах справи.

Отже, серед підстав касаційного оскарження рішень судів першої та апеляційної інстанцій заявником зазначена та підстава, яка згадана у частині другій статті 389 ЦПК України, що свідчить про виконання ним вимог пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України щодо форми та змісту касаційної скарги.

ІІІ. ЗАГАЛЬНІ ВИСНОВКИ ЩОДО ВІДКРИТТЯ КАСАЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ

Касаційна скарга подана з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України, а наведені підстави касаційного оскарження відповідають приписам статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження.

Судом не встановлено наявності достатніх й обґрунтованих підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги, а так само відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтями 389, 390, 392, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відкрити касаційне провадження у справі.

Витребувати із Придніпровського районного суду м. Черкаси цивільну

справу № 2-4357/07 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» про покладення солідарно на ОСОБА_1 , ОСОБА_2 судових витрат на професійну правничу допомогу у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» про заміну сторони (стягувача) її правонаступником.

Роз`яснити учасникам справи, які відповідно до частини шостої статті 14 ЦПК України зобов`язані зареєструвати електронний кабінет, але не зареєстрували його, що вони мають обов`язок зареєструвати свій електронний кабінет та можливість ознайомитися із копією касаційної скарги та доданих документів, що подані у цій справі, виключно через Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему або її окрему підсистему (модуль), що забезпечує обмін документами.

Іншим учасникам справи надіслати копії касаційної скарги та доданих до неї документів.

Роз`яснити учасникам справи право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк тривалістю в двадцять днів від моменту отримання копії цієї ухвали суду.

Провести попередній розгляд справи колегією у складі трьох суддів.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді С. О. Погрібний

І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак