Справа № 450/1451/22 Провадження № 2/450/100/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" вересня 2023 р. Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Добош Н.Б.

при секретарі Гев`як Ю.О.

за участі представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пустомити в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про предмет спору : поділ спільного майна подружжя,-

стислий виклад позиції позивача та відповідача :

підстава позову (позиція позивача за первісним позовом) : позивач ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, в якому із врахуванням уточнень від 25.10.2022р. просила здійснити поділ спільного майна подружжя шляхом виділення у власність ОСОБА_4 гараж № НОМЕР_1 в гаражно-будівельному кооперативі «Сигнал», загальною площею 38,0кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 28.02.2009 р. по 13.05.2020 р. та під час шлюбу у них народилось двоє дітей : син ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , син ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 . За час подружнього життя сторонами придбано майно : гараж № НОМЕР_1 в гаражно-будівельному кооперативі «Сигнал», загальною площею 38,0 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 за 45 600 грн.; автомобіль марки «SUBARU OUTBACK», 2007 року випуску за 9000 доларів США. На вказане майно право власності було оформлено на відповідача. Відповідно до ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. В позасудовому порядку вирішення питання поділу майна виключається, так як відповідач вважає, що все майно набуте сторонами в шлюбі є його особиста власність і використовуватиме його в особистих інтересах. На сьогодні реально існує для поділу із спільного майна гараж, оскільки автомобіль марки SUBARU відповідач по фіктивному дорученні позивачки в липні 2020 р. продав, а кошти, витратив на власні потреби. Щодо незаконного заволодіння та розпорядження автомобілем по фіктивному дорученню подана заява, котра знаходиться на розгляді у ВП № 2 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області. Фактично відповідач провів поділ спільного майна, взявши собі автомобіль, позивачу залишивши гараж. Також позивач зазначає, що у липні 2020 р. відповідач шляхом вчинення шахрайських дій, скориставшись послугами посередника ПП «Автовир», продав належний на праві спільної сумісної власності автомобіль марки «SUBARU». Покупцем за договором купівлі продажу транспортного засобу виступав відповідач, який і став власником автомобіля марки «SUBARU». Отримані кошти відповідач використав на власні потреби. За фактом незаконного заволодіння та розпорядження автомобілем по фіктивному дорученні відносно відповідача було порушено кримінальне провадження. Оскільки відповідач здійснив відчуження автомобіля, що був спільною сумісною власністю, на свій розсуд проти волі позивача, вартість автомобіля повинна враховуватись при поділі майна подружжя.

На підставі викладеного вважає, що поділ спільного майна, шляхом виділення у її власність гаража, який є неподільною річчю, відповідатиме законодавчим нормам та вимогам розумності та справедливості.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 подав відзив на позовну заяву, в якому щодо задоволення позову заперечив, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Свої заперечення мотивує тим, що спірний гараж був дійсно придбаний за час шлюбу між сторонами та право власності на нього було зареєстровано 20.03.2012 р. Це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності, а є особистою власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Вказує, що гараж був придбаний за особисті кошти відповідача. Відповідачу на праві приватної спільної сумісної власності разом з матір`ю ОСОБА_7 належала квартира АДРЕСА_2 . У 2009 р. зазначена квартира була відчужена на підставі договору купівлі-продажу квартири від 30.10.2009 р. за 123 056, 00 грн. І вже у 2012 р. ОСОБА_2 придбав гараж на підставі договору купівлі-продажу гаражу від 01.03.2012 р. за 45 600, 00 грн. Жодних інших значимих придбань за період з жовтня 2009 р. по березень 2012 р. подружжям не вчинялось, а вартість придбаного гаражу відповідає його грошовій частині, отриманій після продажу квартири. Вважає, що спірний гараж не може бути об`єктом спільної власності подружжя, а є особистою власністю відповідача у даній справі і поділу не підлягає. На підставі викладеного просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник позивача ОСОБА_4 ОСОБА_8 подав відповідь на відзив, в якому вказав, що згідно з правовими позиціями ВС у постанові від 24.05.2017 р. у справі № 6-843цс17 та ВП ВС від 21.11.2018 р. у справі № 372/504/17-ц, вказано, що законодавець презюмує спільність майна, якщо воно було набуте за час шлюбу. Протилежне, тобто належність майна до роздільного майна подружжя, належить доводити тому, хто це заперечує. Вказує, що жодними належними, достовірними та достатніми доказами не підтверджено, що спірний гараж придбано саме за кошти відповідача, отримані від продажу квартири. Сам по собі факт продажу квартири, частка в якій належала на праві приватної власності відповідачу, не вказує, що кошти від продажу були використані саме на купівлю спірного гаражу, оскільки протягом трьох років кошти могли бути витрачені подружжям на побутові речі. Крім того, невдовзі після продажу квартири, подружжя ОСОБА_9 переїхало до новопридбаної квартири АДРЕСА_3 . Право власності на квартиру було зареєстровано за матір`ю відповідача, але з розмов у сім`ї вказана квартира була придбана відповідачем.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, відповіді на відзив, просила такі задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 та представник відповідача ОСОБА_3 у судовому засіданні щодо вимог позовної заяви заперечили, з підстав, викладених у відзиві, просили відмовити у задоволенні позовних вимог.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 повідомила, що є матір`ю відповідача у справі, з ОСОБА_4 не спілкується. Вказала, що свідку та ОСОБА_2 на праві приватної спільної сумісної власності належала квартира по АДРЕСА_4 . Спочатку в цій квартирі проживало подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_4 . Свідок проживала спільно з іншим сином. Пізніше квартиру по АДРЕСА_4 продали та приблизно 1/3 частка коштів від продажу даної квартири була передана ОСОБА_2 . Свідок пізніше придбала квартиру по АДРЕСА_5 . Також свідку відомо, що ОСОБА_2 придбав гараж.

Заслухавши учасників справи, покази свідка, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, зареєстрований 28.02.2009р. Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області. Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 13.05.2020 р. у справі № 464/1699/20, шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було розірвано, рішення набрало законної сили 06.08.2020 р.

Відповідно до ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Як вбачається з договору купівлі-продажу гаража, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Бурило В.В. 01.03.2012 р., ОСОБА_2 купив гараж № НОМЕР_1 в гаражно-будівельному кооперативі «Сигнал», загальною площею 38,0 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , продаж вчинено за ціною 45 600, 00 грн. Згідно п. 6 даного договору купівля зазначеного гаража вчиняється за письмовою згодою дружини покупця ОСОБА_4 , викладеної у заяві, справжність підпису на якій посвідчено 01.03.2012р.

Відповідно до витягу про державну реєстрацію прав, виданого Обласним комунальним підприємством ЛОР «БТІ та ЕО» 20.03.2012 р. № 33531310, інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 301384474 від 19.05.2022 р. право власності на гараж, розташований по АДРЕСА_1 , гаражно-будівельному кооперативі «Сигнал», гараж НОМЕР_1 зареєстровано за ОСОБА_2 .

Згідно звіту з незалежної оцінки майна : гараж, загальною площею 38,0 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в гаражно-будівельному кооперативі «Сигнал», гараж НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_2 , проведеного ТОВ «Консалтинг-Експерт і Ко» ринкова вартість об`єкту оцінки складає 263 250,00грн без ПДВ станом на дату оцінки 29.06.2022 р.

Як вбачається із копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , транспортний засіб марки SUBARU OUTBACK державний номерний знак НОМЕР_4 був зареєстрований за ОСОБА_4 13.06.2017 р.

Згідно договору комісії №7165/20/008125 від 10.06.2020 р. укладений між ПП «Автовир» (комісіонером) та ОСОБА_4 (Комітентом), комісіонер за дорученням комітента за комісійну плату вчинити за рахунок комітента від свого імені один/або транспортного засобу, модель SUBARU OUTBACK державний номерний знак НОМЕР_4 , за ціною 40 000,00 грн.

Як вбачається з договору купівлі-продажу транспортного засобу № 7165/20/008125 від 10.06.2020р. укладеного між ПП «Автовир» (продавець на підставі договору комісії, укладеного з власником транспортного засобу) та ОСОБА_2 (покупець) продавець зобов`язується передати у власність покупцеві транспортний засіб модель SUBARU OUTBACK державний номерний знак НОМЕР_4 , за ціною 40 000,00 грн.

Згідно звіту про оцінку колісного транспортного засобу, марки SUBARU моделі OUTBACK державний номерний знак НОМЕР_4 , 2007 року випуску, проведеного ТОВ «Експертна оцінка майнових прав», ринкова вартість об`єкту оцінки складає 272 000 грн. з ПДВ на дату оцінки 28.04.2023р.

У листі Львівського районного управління №2 відділу поліції № 2 ГУ НП у Львівській області від 23.03.2022р. №2528/59101/08/22, адресованого ОСОБА_4 , зазначено, що розглянуто звернення ОСОБА_4 щодо можливих протиправних дій колишнього чоловіка ОСОБА_2 . Матеріали зареєстровано за № 2528 від 17.02.2022р. В ході проведеної перевірки матеріали за зверненням скеровувались начальнику сектору дізнання ВП №2 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області для подальшого внесення відомостей до ЄРДР та початку досудового розслідування. Проте, у зв`язку із відсутністю даних, які б вказували на наявність кримінального правопорушення та неможливістю із цим внесення відповідної інформації до ЄРДР, звернення розглянуто згідно ЗУ «Про звернення громадян». За результатами проведеної перевірки встановлено, що питання, викладені у зверненні носять виключно цивільно-правовий характер та вирішуються не інакше як у судовому порядку за позовом однієї із сторін.

Відповідно до вимог частини 3 статті 368 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 статті 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частин 2, 4 статті 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Частиною 1 статті 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частинами 1, 2, 3 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують.

Така правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, в постанові Верховного Суду від 24 листопада 2021 року по справі № 654/4518/18.

Відповідач заперечує презумцію спільності майна подружжя, а саме гаража, вказуючи, що такий він придбав за особисті кошти.

У відповідності до ст. ст. 76- 83 ЦК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

До матеріалів справи відповідачем долучено копія договору купівлі-продажу квартири від 30.10.2009 р., з якого вбачається, що ОСОБА_7 , ОСОБА_2 продали у власність покупцеві квартиру АДРЕСА_2 за ціною 123 056 грн.

Однак матеріали справи не містять допустимих доказів того, що позивач використав на придбання гаражу згідно договору купівлі продажу від 01.03.2012р. особисті кошти, які він отримав внаслідок продажу квартири 30.10.2009р. Покази свідка ОСОБА_7 також не підтверджують таких обставин.

Під час розгляду справи встановлено, що гараж № НОМЕР_1 в гаражно-будівельному кооперативі «Сигнал»,, придбаний відповідачем під час перебування у шлюбі з ОСОБА_4 . Відповідач не спростував презумпцію права спільної сумісної власності подружжя на спірний гараж.

На підставі вищенаведених доказів, суд дійшов висновку про те, що придбане сторонами під час шлюбу майно, а саме: гараж № НОМЕР_1 в гаражно-будівельному кооперативі «Сигнал», загальною площею 38,0 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ., транспортний засіб модель SUBARU OUTBACK державний номерний знак НОМЕР_4 є об`єктами спільної сумісної власності подружжя.

Як вказано у п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Враховуючи встановлені обставини, позивачем не доведено, що відповідач здійснив відчуження транспортного засобу модель SUBARU OUTBACK державний номерний знак НОМЕР_4 чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї, на час перебування сторін у шлюбі такий залишався у власності відповідача ОСОБА_2 , тому враховуючи дані обставини, а також, що автомобіль не є предметом позову, відсутні підстави враховувати його вартість при поділі майна.

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Тлумачення положень статті 71 СК України дає підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку.

У статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Позивачем у даній справі не доведено підстав, передбачених у ст.365 ЦК України, а відтак підстави для припинення права власності відповідача ОСОБА_2 на 1/2 частку гаража № НОМЕР_1 в гаражно-будівельному кооперативі «Сигнал», загальною площею 38,0кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 з врахуванням при цьому вартості автомобіля модель SUBARU OUTBACK державний номерний знак НОМЕР_4 .

З врахуванням наведеного, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно дослідивши наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги, підлягають частковому задоволенню, шляхом визнання за ОСОБА_4 , право власності на 1/2 частку гаража № НОМЕР_5 в гаражному кооперативі «Сигнал», що за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 38,0 кв.м.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

позовні вимоги ОСОБА_4 ,- задоволити частково.

Визнати за ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_6 , право власності на 1/2 частку гаража № НОМЕР_5 в гаражному кооперативі «Сигнал», що за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 38,0 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_7 , на користь ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_6 судовий збір у розмірі 1316, 25 грн. (одна тисяча триста шістнадцять гривень 25 коп.) грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_4 ,- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного суду через Пустомитівський районний суд Львівської області або безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Позивач : ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_6 , АДРЕСА_4 .

Відповідач : ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_7 , АДРЕСА_6 .

Повний текст судового рішення складено 07.10.2023 року.

СуддяН. Б. Добош