Дата документу 06.11.2023
Справа № 334/2585/23
Провадження № 2/334/1438/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2023 року м. Запоріжжя

Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючої: судді Телегуз С.М., за участю секретаря судового засідання Міщенко А.О., розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, -

ВСТАНОВИВ:

03.04.2023 року до суду звернувся представник Концерну «Міські теплові мережі» Калініна-Заєць Ю.М. з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води.

05.04.2023 року ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено до розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 11.10.2023 у якості співвідповідача по справі залучено - ОСОБА_2 .

В позові посилалися на те, що згідно рішення Виконавчого комітету Запорізької міської Ради від 21.01.2009 року № 25 «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг» у м. Запоріжжя з 01.01.2009 року виконавцем житлово-комунальних послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води визначено Концерн «МТМ» в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до його теплових мереж.

Предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій та її збут та інше. Позивач по відношенню до Відповідачів, як споживачів послуг, є виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання.

Законодавством передбачений двосторонній обов`язок щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними (Постанова Верховного суду України від 30.10.2013 року, справа №6-59цс13). У постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 року у справі № 6-2951цс15 зроблено висновок, що «споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальні послуги сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі».

В даному випадку Позивач свій обов`язок виконав: підготував для Відповідачів належним чином оформлений договір та неодноразово запрошував на його укладення шляхом вивішування оголошень на будинку, через засоби масової інформації. Незважаючи на відсутність договору, Позивач здійснював та продовжує надавати Відповідачам послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води. Відсутність укладеного договору не виключає стягнення вартості послуг, оскільки між сторонами склалися фактичні договірні відносини.

Так, за період з 01.01.2013 року по 31.10.2021 року загальна сума заборгованості за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, наданих Відповідачам за адресою: АДРЕСА_1 , складає 68983,88 грн. За вказаний період заперечень з боку Споживачів на неналежну якість надання послуг не надходило. Послуга з централізованого опалення надавалась в межах опалювального сезону, а послуга з постачання гарячої води (підігріву питної води) - постійно. Отже, фактично відносини з приводу надання послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води між сторонами тривають. Відсутність укладеного договору не позбавляє Відповідачів обов`язку оплати наданих послуг. На адресу боржників неодноразово направлялись претензії стосовно наявної заборгованості за надані послуги з вимогою погасити суму боргу.

Прохали стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в сумі 68983,88 грн.; стягнути судові витрати у виді судового збору у розмірі 2684 грн.

У судове засідання представник позивача не з`явився, у позові та в заяві від 11.10.2023 (вх.№ 3831) прохали розгляд справи проводити без участі представника, наполягали на задоволенні позову.

Відповідачі, представник відповідача в судове засідання також не з`явилися, подали відзив на позов та заяву про застосування строку позовної давності, прохали в позові відмовити повністю, розгляд справи проводити без їх участі (заява від 06.11.2023 вх.№ 34747).

Виходячи з положень ч.3 ст.211 ЦПК України суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання за відсутності учасників процесу.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Відповідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини.

Згідно рішення Виконавчого комітету Запорізької міської Ради від 21.01.2009 року № 25 «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг» у м. Запоріжжя з 01.01.2009 року виконавцем житлово-комунальних послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води визначено Концерн «МТМ» в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до його теплових мереж.

Предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій та її збут та інше. Концерн «Міські теплові мережі» по відношенню до Відповідачів, як споживачів послуг, є виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання.

Правовідносини між Теплопостачальною організацією та Споживачем в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються ЦК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими постановою КМУ від 21.08.2019 року № 830.

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 20.03.2023 року власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 є відповідач ОСОБА_1 , згідно договору купівлі-продажу №892 від 19.10.2007 року.

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом з реєстру територіальної громади міста Запоріжжя від 06.11.2023 року та матеріалами справи.

Відповідно довідки Концерну «Міські теплові мережі» по особовому рахунку № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , нараховано за період з 01.01.2013 року по 31.10.2021 року в сумі 81890,06 грн., сплачено - 12906,18 грн., заборгованість за цей період складає 68983,88 грн.

Відповідно Розрахунку суми позову Концерну «Міські теплові мережі» по особовому рахунку № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано 5 осіб, заборгованість станом на 01.11.2021 року складає 68983,88 грн.

Станом на час розгляду справи судом відповідачі заборгованість не сплатили.

Суд, задовольняючи позов частково, виходить з наступного:

Відповідно ч.1, ч.2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст.2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з … постачання теплової енергії, постачання гарячої води …

Згідно ч.1 ст.6 Закону учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 3) виконавці комунальних послуг.

Згідно ч.2 ст.6 Закону виконавцями комунальних послуг є: 3) послуг з постачання теплової енергії - теплопостачальна організація; 4) послуг з постачання гарячої води - суб`єкт господарювання, який є власником (або володіє і користується на інших законних підставах) теплової, тепловикористальної або теплогенеруючої установки, за допомогою якої виробляє гарячу воду, якщо споживачами не визначено іншого постачальника гарячої води.

Згідно ч.2 ст.7 Закону індивідуальний споживач зокрема зобов`язаний: 1) укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; 5) оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Згідно ч.1,3 ст.9 Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Згідно ч.1,2 ст.12 Закону надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону.

Згідно п.1 Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 року №830, ці Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, що провадить господарську діяльність з постачання теплової енергії, та індивідуальним і колективним споживачем, який отримує або має намір отримати послугу з постачання теплової енергії, та визначають вимоги до якості послуги, одиниці вимірювання обсягу спожитої споживачем теплової енергії, порядок оплати.

Згідно п.13 Правил надання послуги здійснюється виключно на договірних засадах. Послуга надається споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до статей 13 і 14 Закону України Про житлово-комунальні послуги. Індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем. Фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги.

Згідно п.32 Правил плата за послугу розраховується виходячи з розміру встановленого тарифу та обсягу спожитої послуги, визначеного та розподіленого відповідно до законодавства.

Згідно п.35-37 Правил розрахунковим періодом для оплати спожитої послуги є календарний місяць. Оплата послуги здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом (граничний строк внесення плати за спожиту послугу), якщо інший порядок та строки не визначені договором. За бажанням споживача оплата послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів. Споживач здійснює оплату спожитої послуги щомісяця в порядку та строки, визначені договором. Споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення відповідного договору.

Відповідно ч.1 ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Відповідно ст.541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Відповідно ч.1 ст.543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Відповідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Судом встановлено, що до суду звернувся позивач, який є виконавцем комунальних послуг, зокрема постачання теплової енергії та гарячого водопостачання, з позовом до відповідачів, які відповідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги» є споживачами комунальних послуг, зокрема постачання теплової енергії та гарячого водопостачання, за адресою: АДРЕСА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_1 , з вимогою про стягнення на його користь боргу за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 01.01.2013 року по 31.10.2021 року в сумі 68983,88 грн.

Судом встановлено, що відповідачі, як споживачі комунальних послуг, зокрема постачання теплової енергії та гарячого водопостачання, відповідно Закону «Про житлово-комунальні послуги», в порушення Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, не уклали типовий договір, однак споживали вказані послуги та не сплачували за спожиті послуги, в результаті чого за споживачами по особовому рахунку № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , обліковується борг за період з 01.01.2013 року по 31.10.2021 року в сумі 68983,88 грн., який на час розгляду справи судом не погашений, тому порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом стягнення солідарно з відповідачів заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Щодо клопотання представника відповідача про застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до положень частини першої статті 264 ЦПК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що позовна давність це строк, протягом якого особа може захистити в суді своє суб`єктивне право в разі його порушення, невизнання або оспорення. Позовна давність застосовується лише при вирішенні сторонами спору в суді.

У вказаній справі відповідачами заявлено про застосування строку позовної давності, про що зазначено у письмовій заяві.

Як встановлено судом, відповідачі зобов`язані щомісяця здійснювати оплату за надану у квартиру теплову енергію, а відтак вказані зобов`язання відповідачів виникали щомісяця. При цьому, плата за послуги повинна була вноситися не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Тобто, з 21 числа кожного місяця, що слідує за розрахунковим, починається період прострочення оплати наданих у попередньому місяці житлово-комунальних послуг, а отже, і перебіг позовної давності щодо відповідного щомісячного платежу, за яким споживач допустив прострочення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі №712/8916/17.

Пунктом 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257,258,362,559,681,728,786,1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Тобто, строк позовної давності за вимогою про стягнення з відповідачів заборгованості в силу пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України продовжено на строк дії карантину. Вказаний закон набрав чинності з 02 квітня 2020 року.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №211від 11.03.2020«Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19,спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2» установлено на всій території України карантин з 12.03.2020, який неодноразово продовжувався та тривав до 30.06.2023.

З позовом до суду Концерн «МТМ» звернувся 03.04.2023 та просив стягнути заборгованість, яка виникла з 01 січня 2013 року по 31 жовтня 2021 року. Строк позовної давності продовжено з дня набрання чинності змін у Розділі «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України щодо продовження строку позовної давності, з 02.04.2020 року.

Із наведеного вбачається, що позовна давність по заборгованості за період з січня 2013 року по березень 2017 року спливла до введення карантину, а тому на неї дія пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України щодо продовження строку позовної давності не поширюється.

З виписки наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що з січня 2013 року по жовтень 2021 рік відповідачі проводили оплату: у січні 2021 року у розмірі 3195,54 грн., у лютому 2021 року у розмірі 1647,63 грн., у березні 2021 року у розмірі 1647,63 грн., у квітні 2021 року у розмірі 1215,79 грн., у травні 2021 року у розмірі 783,95 грн., у червні 2021 року у розмірі 783,95 грн., у липні 2021 року у розмірі 801,68 грн., у серпні 2021 року у розмірі 801,68 грн., у вересні 2021 року у розмірі 801,68 грн., у жовтні 2021 року у розмірі 1226,65 грн., а всього - 12906,18 грн. Загальний розмір заборгованості станом на 01 листопада 2021 року складає 68983,88 грн.

Отже, виходячи з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що строк позовної давності переривався у січні 2021 року, березні-серпні 2021 року, та у жовтні 2021року, коли відповідачі визнали свій борг сплативши заборгованість за комунальні послуги у розмірі, що перевищує суму щомісячного платежу, який було нараховано за відповідний місяць року.

З огляду на зазначене, позовні вимоги про стягнення з відповідачів заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, за період з січня 2013 року по грудень 2017 року задоволенню не підлягають у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності.

За таких обставин, з урахуванням наданого позивачем розрахунку заборгованості, задоволенню підлягають позовні вимоги у межах строку позовної давності, з урахуванням вимог п. 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України. Відтак необхідно стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 01 січня 2018 року по 31 жовтня 2021 року у розмірі 58431,45грн., в іншій частині позовних вимог відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України,також підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача судові витрати,у зв`язку зі зверненням із позовом до суду, по сплаті судового збору пропорційно задоволених вимог, що становить 2273,35 грн., по 1136,68 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 19, 27, 76-83, 141, 211, 223, 247, 258-259, 264-265, 268, 354 ЦПК України, ст.ст. 11, 15, 16, 526, 541, 543, 610, 611, 901 ЦК України, ст.ст. 6, 7, 9, 12 Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 року № 830, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Концерну «Міські теплові мережі» (юридична адреса: 69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський буд.137, фактична адреса: 69057, м. Запоріжжя, вул. Адмірала Нахімова буд.4, , п/р НОМЕР_3 в філії АТ «Укрексімбанк» у м. Києві, МФО 322313) заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 в сумі 58431,45грн. (п`ятдесят вісім тисяч чотириста тридцять одна гривня 45 копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Концерну «Міські теплові мережі» (юридична адреса: 69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський буд.137, фактична адреса: 69057, м. Запоріжжя, вул. Адмірала Нахімова буд.4, , р/р НОМЕР_4 в ПАТ АБ «Укргазбанк», МФО 320478) витрати на сплату судового збору в сумі 2273,35 грн., по 1136,68 грн. (одна тисяча сто тридцять шість гривень 68 копійок) з кожного.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя: С.М.Телегуз