ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

7 листопада 2023 року

м. Чернівці

справа № 721/515/23

провадження №22-ц/822/751/23

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Перепелюк І. Б.

суддів: Кулянди М.І., Лисака І.Н.

секретар Собчук І.Ю.

розглянувши апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області, Державної казначейської служби України на рішення Путильського районного суду Чернівецької області від 31 липня 2023 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Чернівецької обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди завданої незаконним рішенням органом досудового розслідування і прокуратури,

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Чернівецької обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди завданої незаконним рішенням органом досудового розслідування і прокуратури.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним. 07.04.2022 року ОСОБА_1 було затримано в порядку ст. 208 КПК України за нібито надання неправомірної вигоди в сумі 100 Євро працівнику Державної прикордонної служби України та внесено відомості до ЄРДР за № 0001004 за ч. 1 ст. 369 КК України. 08.04.2022 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру за ч. 1 ст. 369 КК України.

За ухвалою слідчого судді Герцаївського районного суду Чернівецької області від 08 квітня 2022 року до ОСОБА_1 застосовано запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 4 (чотирьох) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 9 924 грн та звільнено з під варти у залі суду.

Відповідно до обвинувального акту, складеного 20 квітня 2022 року, ОСОБА_1 пред`явлено обвинувачення у скоєні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, а саме пропозиції та наданні службовій особі неправомірної вигоди за вчинення службовою особою в інтересах третьої особи, будь-якої дії з використанням її службового становища.

29 червня 2022 року Глибоцький районний суд Чернівецької області постановив вирок, відповідно до якого, ОСОБА_1 визнано не винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України та виправдано на підставі п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення, в якому він обвинувачується.

Вироком Чернівецького апеляційного суду від 06 жовтня 2022 року апеляційну скаргу прокурора задоволено, вирок Глибоцького районного суду Чернівецької області від 29 червня 2022 року щодо ОСОБА_1 скасовано та ухвалено новий вирок, відповідно до якого, останнього визнано винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень.

Постановою Верховного суду від 21лютого 2023 року касаційну скаргу захисника Снігура С.В. задоволено, вирок Чернівецького апеляційного суду від 06 жовтня 2022 року відносно ОСОБА_1 скасовано і закрито кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.

ОСОБА_1 в рамках даного кримінального провадження був незаконно затриманий та перебував в умовах ізоляції від суспільства в ізоляторі тимчасового тримання із 07.08.2022 року по 08.08.2022 року.

Діями органів державного обвинувачення йому було завдано моральної шкоди, яка виражається у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку із протиправною поведінкою щодо нього та приниженні честі та гідності, а також ділової репутації людини, громадянина, особи похилого віку.

Під час досудового слідства органами обвинувачення було зухвало проігноровано його права, як громадянина України, принижено честь, гідність та ділову репутацію, позбавлено можливості протягом тривалого часу реабілітуватися в очах рідних, друзів, що пригнічувало його морально, різко погіршився стан здоров`я. За таких обставин ОСОБА_1 потребував лікування та обстеження, вимушений був звертатися за консультаціями до спеціалістів різного рівня, купувати лікарські препарати, що потребувало великих затрат, як грошових засобів так і часу, а також додаткових життєвих зусиль. Протягом тривалого часу, його життя було цілеспрямовано направлено на захист порушених органами держави його прав та свобод. Безвідповідальне ставлення органів обвинувачення до виконання своїх посадових обов`язків завдало ОСОБА_1 сильних фізичних та моральних страждань. Перебування під кримінальним переслідуванням, кінцевим результатом якого стало його виправдування, вважає достатнім доказом незаконності дій державних органів та спричинення негативного впливу на його психічний та емоційний стан, та вважає правовою підставою для відшкодування завданої йому моральної шкоди.

Просив стягнути з держави України за рахунок коштів Державного бюджету України на його користь немайнову (моральну) шкоду в розмірі 200 000 гривень заподіяну внаслідок незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою у кримінальному провадженні ЄРДР № 0001004 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.04.2022 року та витрат на професійну правову допомогу в сумі 19 075 гривень.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Путильського районного суду Чернівецької області від 31 липня 2023 року позов ОСОБА_1 до Чернівецької обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області, Державної казначейської служби України про відшкодування немайнової (моральної) шкоди завданої незаконним рішенням органом досудового розслідування і прокуратури та витрат на правову допомогу задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 75000 (сімдесять п`ять тисяч) грн на відшкодування моральної шкоди та 19075 (дев`ятнадцять тисяч сімдесят п`ять) грн за надання юридичної допомоги.

У решті позовних вимог відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Путильського районного суду Чернівецької області від 31.07.2023 року та ухвалити нове, яким, задовольнити вимоги позивача та стягнути на його користь немайнову (моральну) шкоду в розмірі 200 000 грн заподіяну внаслідок незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою у кримінальному провадженні ЄРДР № 0001004 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.04.2022 року. В іншій частині рішення залишити без змін.

В апеляційній скарзі Головне управління Національної поліції в Чернівецькій області просить скасувати рішення Путильського районного суду Чернівецької області від 31 липня 2023 року та відмовити в позові в повному обсязі.

В апеляційній скарзі Державна казначейська служба України просить скасувати рішення Путильського районного суду Чернівецької області від 31 липня 2023 року та відмовити в позові в повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, шо суд вірно встановив строк перебування позивача під слідством - 11 місяців, а саме з квітня 2022 року по лютий 2023 року, а також те, що на протязі цього часу - періоду досудового розслідування та судового розгляду ОСОБА_1 втратив нормальні життєві зв`язки, можливість вести звичайний спосіб життя, зазнав негативного впливу та був змушений пристосовуватися до несприятливих умов, у нього погіршились відносини з оточуючими, що принизило його честь та гідність.

Крім того, моральна шкода позивача полягає у фізичному болі і стражданнях, переживаннях, завданих такими діями відповідачів, а також погіршенням стану здоров`я, зокрема, постійне перебування в стресі, швидка втомлюваність, пасивність, знижений настрій, пригніченість.

Однак, визначений судом розмір шкоди 75 000 грн є занадто малим, оскільки незаконні дії правоохоронних органів під час здійснення кримінального переслідування завдали ОСОБА_1 дуже великих моральних втрат, оскільки він був обмежений у здійсненні своїх прав та свобод - права на повагу людської гідності, на свободу та особисту недоторканість, свободу пересування, свободу ведення професійної діяльності, свободу спілкування, був порушений звичний спосіб його життя, він незаконно перебував під слідством 11 місяців. Перебуванням під слідством та судом призвело до позбавлення звичних для позивача засобів отримання доходу, погіршення стану його здоров`я, стосунків з оточуючими людьми. Це, в свою чергу, спричинило позивачу тяжкі психоемоційні переживання, хвилювання, нервування і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Суд присудив лише гарантований мінімальний розмір моральної шкоди, яка завдана ОСОБА_1 в сумі 73700 грн, однак не вийшов за межі його призначення.

В апеляційній скарзі Головне управління Національної поліції в Чернівецькій області вважає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, прийнятим внаслідок невірної оцінки обставин справи, неправильного застосування норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права.

Задовольняючи вимогу про відшкодування витрат, суд першої інстанції посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі №688/2479/16-ц, в якій зазначено, що механізм повернення обвинуваченому витрат, пов`язаних з розглядом кримінальної справи, чинний КПК України не передбачає. Проте такі витрати можуть бути повернуті на підставі пунктів 3 і 4 частини першої статті 3 Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у випадках, передбачених цим законом. Разом з цим судом не було досліджено яким чином підлягають застосуванню ці норми.

В даному випадку вказана вище стаття застосовується в порядку визначеному ст. 12 Закон 266/94-вр, згідно якої розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1,3,4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу).

Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції.

У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального В даному випадку а ні позивач, а ні його захисники(представники) не зверталися до Глибоцького районного суду Чернівецької області (суд, який розглядав кримінальну справу) з відповідним зверненням з метою визначення розміру шкоди, пов`язаної з наданням позивачу юридичної допомоги.

Крім того у оскаржуваному судовому рішенні зазначено, що відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади. Таким органом у цій справі є Державна казначейська служба України (яка відповідно до законодавства є органом, що здійснює повернення коштів з державного бюджету).

Як вбачається з позовної заяви позивача та процесуальних рішень прийнятих судом першої інстанції по даній справі серед складу учасників справи відсутнє зазначення такого учасника як Держава Україна та/або Держава Україна в особі Головного управління Національної поліції України, або іншого органу, який є учасником справи.

Вказане свідчить про те, що відповідачі по даній справі визначені позивачем та судом відповідно в якості окремих юридичних осіб, що представляють власні інтереси, а не в якості органу, який діє від імені Держави України в спірних правовідносинах.

При цьому позовні вимоги позивача не стосуються Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області як окремої юридичної особи, а спрямовані проти Держави України, яку не було залучено в якості учасника справи.

В апеляційній скарзі Державна казначейська служба України зазначає що суд першої інстанції в рішенні зазначив, що межі відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 за час перебування ним під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, так би мовити «гарантований мінімум».

Однак Казначейство не може погодитися з даною позицією суду першої інстанції і вважає, що у позивача взагалі не має правових підстав для отримання відшкодування моральної шкоди.

В матеріалах справи немає жодних відомостей щодо стану здоров`я позивача, звернення по лікарську допомогу, доказів про наявність моральної шкоди завданої кримінальним провадженням та докази причинного зв`язку між поведінкою відповідачів та заподіяною шкодою ОСОБА_1 .

Апелянт вважає позицію суду щодо стягнення за рахунок Державного бюджету України на користь позивача оплати професійної правничої допомоги в розмірі 19075,00 грн помилковою та такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що ОСОБА_2 в порядку ст. 208 КПК України був затриманий 07.04.2022 року о 13 год. 40 хв. на КПП "Порубне" с. Тереблече, Чернівецького району, Чернівецької області, за надання неправомірної вигоди в сумі 100 Євро працівнику Державної прикордонної служби України, що підтверджується копією протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 07.04.2022 року.

08 квітня 2022 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, внесеному 07.04.2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001004.

Ухвалою слідчого судді Герцаївського районного суду Чернівецької області 08.04.2022року щодо ОСОБА_1 було застосовано запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 4 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 9 924 грн та звільнено з під варти у залі суду.

Відповідно до обвинувального акту, складеного 20 квітня 2022 року, ОСОБА_1 пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, а саме пропозиції та наданні службовій особі неправомірної вигоди за вчинення службовою особою в інтересах третьої особи, будь-якої дії з використанням її службового становища.

Згідно вироку Глибоцького районного суд Чернівецької області від 29 червня 2022 року в кримінальному провадженні № 0001004 від 07.04.2022 року ОСОБА_1 визнано невинуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України та виправдано на підставі п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення в якому він обвинувачується.

Відповідно до вироку Чернівецького апеляційного суду від 06 жовтня 2022 року, вирок Глибоцького районного суду Чернівецької області від 29.06.2022 року скасовано і ухвалено вирок, за яким ОСОБА_1 визнано винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України і призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн.

Постановою Верховного суду вирок Чернівецького апеляційного суду від 06 жовтня 2022 року відносно ОСОБА_1 скасовано і закрито кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Фактично під слідством позивач перебував 11 місяців, а саме у період з квітня 2022 року по лютий 2023 року.

З копії довідки № Г-3 від 16.05.2023 року, виданої КНП "Путильська БЛ" вбачається, що згідно записів медичної карти амбулаторного хворого, ОСОБА_1 16.02.2022 звернувся до хірурга КНП «Путильська БЛ» з приводу травми. Вставлено діагноз: Різано-рвана рана ІІ пальця правої кисті з пошкодженням сухожилка розгинача. Проводилось амбулаторне лікування протягом півтора місяця, яке ефекту не дало. Виникла стійка післятравматична згинально-розгинальна контрактура ІІ пальця правої кисті. Хворому хірургом КНП «Путильська БЛ» було рекомендоване оперативне лікування в умовах травматологічного відділення Чернівецької обласної клінічної лікарні. Дані про вказане лікування відсутні. 16.05.2023 року пацієнта було оглянуто травматологом КНП «Путильська БЛ», вставлено діагноз: Застаріле пошкодження сухожилля розгинача II пальця правої кисті. Післятравматична контрактура міжфалангових суглобів ІІ пальця правої кисті.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши суддю-доповідача та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Визначаючи моральну шкоду в розмірі 75000 грн, суд посилався на те, що це є належною та необхідною компенсацією для відновлення попереднього морального та психоемоційного стану позивача, налагодження подальших життєвих стосунків, відновлення почуття справедливості та рівня довіри до правоохоронних органів системи правосуддя в цілому.

Практика Європейського Суду з прав людини свідчить про те, що на базі положень статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод створено самостійне право потерпілого від арешту або затримання на відшкодування шкоди.

Згідно зі статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до частини п`ятої статті 9, частини шостої статті 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, статті 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, частини п`ятої статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди.

Право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок держави закріплено в статтях 56, 62 Конституції України, у Законі України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та в статтях 1167, 1176 ЦК України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Звертаючись із позовом до Чернівецької обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області, Державної казначейської служби України, позивач просив стягнути з Держави України за рахунок коштів Державного бюджету України на його користь немайнову (моральну) шкоду, тим самим, пред`являючи вимоги саме до Держави. Зазначеним спростовуються доводи апелянта, що позивачем не зазначено в якості відповідача Державу Україна.

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 1167 ЦК України, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

У частинах першій та другій статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 2 зазначеного Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» пов`язує виникнення у конкретного реабілітованого громадянина право на відшкодування шкоди зі складним юридичним складом, яке включає в себе підстави виникнення шкоди, завданої незаконними діями, та умовами виникнення права на його відшкодування.

Тобто право на відшкодування виникає лише у разі повної реабілітації особи, про що зазначається в пункті 3 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41.

Така судова практика є незмінною, про що зазначено в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 17 листопада 2021 року у справі № 522/2493/18 (провадження № 14-195цс21).

Реабілітуючі підстави, на відміну від нереабілітуючих, для застосування наведеного вище Закону України, пов`язані з констатацією факту того, що підозрюваний/обвинувачений не вчинив злочину. До реабілітуючих належать лише три підстави: встановлено відсутність події кримінального правопорушення; встановлено відсутність у діянні складу кримінального правопорушення; не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді та вичерпано можливості їх отримати.

Встановлено, що Постановою Верховного суду вирок Чернівецького апеляційного суду від 06 жовтня 2022 року відносно ОСОБА_1 скасовано і закрито кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Отже, закриття провадження відбулось з реабілітуючих підстав, а тому позивач має право на отримання відшкодування шкоди згідно із Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» громадянинові відшкодовується моральна шкода у наведених у статті 1 цього Закону випадках.

Зазначене спростовує доводи апелянтів, що у позивача не має правових підстав для отримання відшкодування моральної шкоди, не надано доказів про наявність моральної шкоди завданої кримінальним провадженням.

Безпідставними також є доводи апелянтів, щодо недотримання судом порядку передбаченого законом для визначення розміру відшкодування.

Так, згідно з частинами другою, третьою статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Тобто, законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом з урахуванням мінімального розміру заробітної плати.

Викладене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. При цьому визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати й більший розмір відшкодування.

Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15, відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позов, на підставі належним чином оцінених доказів, правильно виходив з того, що позивач безпідставно перебував під слідством органів досудового слідства, прокуратури і суду, у результаті незаконних дій органів досудового слідства, прокуратури і суду зазнав моральних страждань, що призвело до порушення його нормальних життєвих зв`язків та вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Судом встановлено, що фактично під слідством позивач перебував 11 місяців, а саме у період з квітня 2022 року по лютий 2023 року.

Визначаючи розмір морального відшкодування, суд першої інстанції врахував обсяг завданої шкоди, глибину та тривалість моральних страждань, й, виходячи із засад розумності і справедливості, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди у розмірі 75000 (сімдесять п`ять тисяч) грн, яка визначена з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування шкоди та конкретних обставин справи.

Зазначений розмір відшкодування моральної шкоди гарантований державою, так як відповідно до статті 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» установлено у 2022 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 01 січня 6 500,00 грн. А статтею 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік» установлено у 2023 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 01 січня 6 700 грн.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що вказаний розмір відшкодування, враховуючи конкретні обставини цієї справи, є достатнім для розумного задоволення потреб позивача як особи, що має право на відшкодування шкоди відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Щодо позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу, понесених позивачем під час досудового розслідування та судового розгляду кримінальної справи.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), зокрема, суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги.

Визначені наведеним Законом суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги під час досудового розслідування та судового розгляду кримінальної справи, не є тотожними витратам на правничу допомогу, передбаченим статтею 137 ЦПК України, тому, у зазначеному випадку застосуванню підлягає спеціальна норма закону.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якої надано Конституційним Судом України у Рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. У Рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Відповідні правові висновки викладені у постановах від 28 жовтня 2020 року у справі № 303/3973/17 (провадження № 61-12505св19), від 07 липня 2021 року у справі № 335/10173/19 (провадження № 61-5223св21), від 09 червня 2022 року у справі № 759/2952/20 (провадження № 61-16694св21).

При стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

На підтвердження вказаних витрат позивач надав такі докази: копію ордера адвоката Снігура С.В.; копію договору про надання професійної правничої допомоги від 13.04.2022 року; додаток до вказаного договору від 13.04.2022 року - попередній розрахунок розміру витрат за надання професійної правничої допомоги від 13.04.2022 року із визначенням найменування послуг та їх вартості у гривні. Відповідно до вказаного розрахунку, факт виконання адвокатом послуг оформляється актом приймання-передачі наданих послуг; акти приймання-передачі наданих послуг від 22.04.202 року, 10.10.22 року та 06.03.2023 року до договору про надання правової допомоги від 13.04.2022 року, які являються додатками до Договору № 1, № 2 та № 3, відповідно. Вказані додатки містять інформацію про те, що Адвокат надав, а Клієнт прийняв професійну правничу допомогу, що полягає у наданні послуг захисника підозрюваному, обвинуваченому ОСОБА_1 на стадії досудового розслідування, судового розгляду першої, апеляційної та касаційної інстанцій у справі 715/1018/22 в межах кримінального провадження № 00010004 від 07.04.2022 року. Зазначені послуги складаються з повного юридичного супроводу ОСОБА_1 в якості захисника під час досудового розслідування та під час судового розгляду справи, де сторони погодили вартість послуг на суму 4675,00 грн., 8400,00 грн. та 6000,00 грн., відповідно, що сумарно складає 19075,00 грн.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відшкодування позивачу сум, сплачених ним у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги, оскільки сукупність наявних в матеріалах справи доказів свідчить про надання адвокатом правничої допомоги під час досудового розслідування та судового розгляду кримінальної справи.

Доводи апелянтів висновків суду першої інстанції не спростовують і зводяться до суб`єктивного тлумачення чинних норм законодавства України та незгоди з висновками суду першої інстанцій стосовно встановлених обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом та не можуть бути підставами для скасування судового рішення. Суд першої інстанцій забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області, Державної казначейської служби України залишити без задоволення.

Рішення Путильського районного суду Чернівецької області від 31 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови 13 листопада 2023 року.

Головуючий І.Б. Перепелюк

Судді: М.І. Кулянда

І.Н. Лисак