Справа №701/958/23
Провадження №2/701/361/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2023 рокуМаньківський районний суд, Черкаської області
в складі: головуючого - судді -Калієвського І. Д.
за участю секретаря -Байдужої Г. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Маньківка справу за позовом ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 до Буцької селищної ради, третьої особи: приватного нотаріуса Уманського районного нотаріального округу Черкаської області Завірюхи Оксани Василівни про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача та третьої особи про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування.

На підставу своїх вимог спирається на те, що після смерті позивача батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 16 травня 2022 року, вона звернулась з заявою до приватного нотаріуса Уманського районного нотаріального округу Черкаської області Завірюхи Оксани Василівни про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . 25 липня 2023 року приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Черкаської області Завірюхою О.В., було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (вих. №681/02-31). Згідно даної постанови нотаріусом було відмовлено мені у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який належав батькові ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Дана постанова мотивована тим, що нею як спадкоємицею померлого ОСОБА_3 , не було надано документ, що посвідчує право власності спадкодавця на нерухоме майно, як це вимагає пункт 4.15 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку.

У відповідності до вимог Закону України «Про власність» від 15.04.1991 року, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, має той член двору, який до 15 квітня 1991 року не втратив право на майно. Тобто станом на 15.04.1991 року право власності на житловий будинок належало особі, що мешкала та були прописана у домоволодінні, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , тобто ОСОБА_3 . Підтвердження належності жилого будинку (його частини) певній особі є запис в погосподарських книгах, ведення яких на той час передбачалося наказами Центрального статистичного управління СРСР і було обов`язковим. Пунктом 62 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами УРСР», підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і па підставі записів у погосподарських книгах. Станом на 05.08.1992 року, у відповідності до законодавства записи у погосподарських книгах визнавалися в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності на будинки, які розташовані у сільській місцевості. Згідно витягу з погосподарської книги виданого 12.12.2022 року №89 виконавчим комітетом Буцької селищної ради с. Кути Уманського району Черкаської області, житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , згідно запису в погосподарській книзі №1, сторінка 72 та номер об`єкту погосподарського обліку 000072-1 відкритий на ОСОБА_3 . Також згідно даного витягу, власником будинку являється покійний ОСОБА_3 . Згідно Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово - комунального господарства України «Про внесення змін до п. 3.2. розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна» від 09.08.2012 за №404 не належать до самочинного будівництва для будинків садибного типу, дачних та садових будинків, зокрема: індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05.08.1992 року. Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок садибного типу виданого станом на 16 червня 2023 року на об`єкт, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , рік будівництва (побудови): житлового будинку 1973 року (літера - А1-1); погріб 1967 року (Літера - Д); веранда 1973 року (літера - а2); прибудова 1968 року літера - е2); літня кухня - гараж 1985 року (літера - Б1); сарай 1972 року (літера - В1); сарай 1974 року (літера - Г1); сарай 1968 року (літера - Е1); убиральня 1972 року (літера - Ж); вимощування 1988 року (літера -1); огорожа 1978 року (літера №1); ворота з хвірткою 1978 року (літера №2); огорожа 1978 року (літера №3); колодязь питний 1974 року (літера №4). Таким чином, будівництво житлового будинку було завершено 1973 року, а господарські будівлі в період з 1967 року по 1985 рік, тобто до набрання чинності Цивільним кодексом в редакції 2003 року. Тому, враховуючи те, що відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції 2003 року Цивільний кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, то для врегулювання даного спору слід керуватися нормами, що діяли на момент завершення будівництва, тобто ЦК УРСР в редакції 1963 року. Стаття 100 ЦК УРСР 1963 року визначала, що громадяни могли мати у власності житловий будинок. Норми ЦК УРСР в редакції 1963 року не передбачали обов`язкову державну реєстрацію нерухомого майна. До введення в дію Закону України «Про власність» та Цивільного кодексу України в редакції 2003 року будь - якого іншого порядку реєстрації збудованих до 15.04.1991 року в сільській місцевості домоволодінь або їх перереєстрації не передбачалося, самовільно збудованими вони також не являються, так як будувалися і реєструвалися згідно з діючим на той час законодавством. Відповідно до ст. З Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу УРСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства УРСР 31.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 року №56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року №7/5, і зареєстроване в Мін`юсті 18.02.2002 року за №157/6445. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Тобто, записи у погосподарських книгах визнавалися в якості актів органів влади, що підтверджують право приватної власності. За наявних обставин позивач звернулася до суду із даним позовом.

Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, але згідно письмової заяви позовні вимоги підтримують в повному об`ємі та просили справу слухати у їх відсутності.

Представник відповідача Буцької селиної ради Черкаської області, в судове засідання не з`явився, але згідно письмової заяви позовні вимоги позивача визнає та просить справу слухати у його відсутності.

Третя особа: приватний нотаріус Уманського районного нотаріального округу Черкаської області Завірюха О.В., в судове засідання не з`явилася, але згідно письмової заяви у вирішенні позовних вимог позивача покладається на думку суду та просить справу слухати у її відсутності.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Враховуючи вищевикладене та приписи ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без участі осіб, які в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду.

У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обстаини та відповідні правовідносини.

Позивача батько - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 16 травня 2022 року (а.с.13, 24, 25).

Судом встановлено, що після смерті позивача батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач звернулась з заявою до приватного нотаріуса Уманського районного нотаріального округу Черкаської області Завірюхи Оксани Василівни про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 і 25 липня 2023 року приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Черкаської області Завірюхою О.В., було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (вих. №681/02-31). Згідно даної постанови нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який належав батькові ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Дана постанова мотивована тим, що нею як спадкоємицею померлого ОСОБА_3 , не було надано документ, що посвідчує право власності спадкодавця на нерухоме майно, як це вимагає пункт 4.15 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку. (а.с.14-15).

Відповідно до довідки виконавчого комітету Буцької селищної ради №89 від 12.12.2022 р. вбачається, що житловий будинок який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , згідно запису в погосподарській книзі 31, сторінка 72 та номера об"єкта погосподарського обліку 000072-1 відкритий на ОСОБА_3 . Власником будинку являється ОСОБА_3 який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.16).

Відповідно до довідки КП"Черкаське обласне об"єднане бюро технічної інвентаризації" №223 від 25.08.2023 р. вбачається що станом на 01.01.2013 р. на даний житловий будинок право власності за ОСОБА_3 не зареєстровано (а.с.23).

Суд вирішуючи даний спір керується наступним.

У відповідності до вимог Закону України «Про власність» від 15.04.1991 року, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, має той член двору, який до 15 квітня 1991 року не втратив право на майно. Тобто станом на 15.04.1991 року право власності на житловий будинок належало особі, що мешкала та були прописана у домоволодінні, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , тобто ОСОБА_3 .

Підтвердження належності жилого будинку (його частини) певній особі є запис в погосподарських книгах, ведення яких на той час передбачалося наказами Центрального статистичного управління СРСР і було обов`язковим.

Пунктом 62 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами УРСР», підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і па підставі записів у погосподарських книгах.

Станом на 05.08.1992 року, у відповідності до законодавства записи у погосподарських книгах визнавалися в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності на будинки, які розташовані у сільській місцевості.

Згідно Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово - комунального господарства України «Про внесення змін до п. 3.2. розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна» від 09.08.2012 за №404 не належать до самочинного будівництва для будинків садибного типу, дачних та садових будинків, зокрема: індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05.08.1992 року.

Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок садибного типу виданого станом на 16 червня 2023 року на об`єкт, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , рік будівництва (побудови): житлового будинку 1973 року (літера - А1-1); погріб 1967 року (Літера - Д); веранда 1973 року (літера - а2); прибудова 1968 року літера - е2); літня кухня - гараж 1985 року (літера - Б1); сарай 1972 року (літера - В1); сарай 1974 року (літера - Г1); сарай 1968 року (літера - Е1); убиральня 1972 року (літера - Ж); вимощування 1988 року (літера -1); огорожа 1978 року (літера №1); ворота з хвірткою 1978 року (літера №2); огорожа 1978 року (літера №3); колодязь питний 1974 року (літера №4). (а.с.17-22).

Таким чином, будівництво житлового будинку було завершено 1973 року, а господарські будівлі в період з 1967 року по 1985 рік, тобто до набрання чинності Цивільним кодексом в редакції 2003 року.

Тому, враховуючи те, що відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції 2003 року Цивільний кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, то для врегулювання даного спору слід керуватися нормами, що діяли на момент завершення будівництва, тобто ЦК УРСР в редакції 1963 року.

Стаття 100 ЦК УРСР 1963 року визначала, що громадяни могли мати у власності житловий будинок. Норми ЦК УРСР в редакції 1963 року не передбачали обов`язкову державну реєстрацію нерухомого майна.

До введення в дію Закону України «Про власність» та Цивільного кодексу України в редакції 2003 року будь - якого іншого порядку реєстрації збудованих до 15.04.1991 року в сільській місцевості домоволодінь або їх перереєстрації не передбачалося, самовільно збудованими вони також не являються, так як будувалися і реєструвалися згідно з діючим на той час законодавством.

Відповідно до ст. З Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу УРСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства УРСР 31.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 року №56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року №7/5, і зареєстроване в Мін`юсті 18.02.2002 року за №157/6445.

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Тобто, записи у погосподарських книгах визнавалися в якості актів органів влади, що підтверджують право приватної власності.

Відповідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Ст. 322 ЦК України зобов`язує власника утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюються або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), а відповідно ст. 1217 цього ж кодексу спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті, а за ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи.

Відповідно ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті а у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

В даному випадку, відповідно до закону спадщина належить позивачу - спадкоємцю з часу відкриття спадщини в порядку спадкування за законом, що зобов`язує утримувати майно, здійснити його державну реєстрацію, проте відсутня можливість здійснювати ці обов`язки у зв`язку з відсутністю документа, який засвідчує право власності та відсутністю можливості його отримати у зв`язку із смертю спадкодавця, тому позов підлягає до задоволення в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 77, 78, 81, 263, 265 ЦПК України, ст. ст. 16, 317, 319, 322, 328, 392, 1216, 1218, 1220, 1223, 1261 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , зареєстрована та жителька АДРЕСА_2 ) право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 в селі Кути Уманського району Черкаської області, на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , згідно даних технічного паспорта.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Черкаського апеляційного суду через Маньківський районний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження.

Суддя І.Д.Калієвський