Провадження 2/193/285/23
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

31 жовтня 2023 року Софіївський районний суд Дніпропетровської області

у складі: головуючого судді Томинця О.В.,

при секретарі судового засідання Хомич Н.О.

за участі: позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в сел. Софіївка Криворізького району Дніпропетровської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дружини,

В С Т А Н О В И В:

І. Стислий виклад позиції сторін.

13 червня 2023 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом до відповідача ОСОБА_3 в обґрунтування якого вказала, що у шлюбі з відповідачем народилася дитина - дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Проте їхнє подружнє життя не склалося і за рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 09.03.2023 їх шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу вони стали проживати відокремлено, дитина залишилася проживати з позивачкою та перебувати на її утриманні.

За рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 01.07.2022 було стягнуто з відповідача ОСОБА_3 на користь позивачки ОСОБА_1 аліменти на утримання вищевказаної дитини у розмірі 1/4 частини усіх видів доходів відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 17.06.2022.

На підставі цього рішення було видано виконавчий лист, який позивачка подала для примусового виконання до Южненського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області, де відкрито відповідне виконавче провадження ВП за № 69649401.

З червня 2022 року по травень 2023 року відповідач жодного разу не сплатив аліменти на утримання дитини у зв`язку із чим у останнього виникла заборгованість зі сплати аліментів за цей період у розмірі 40 331,13 грн.

Крім того вказала, щозгідно рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 13.07.2022 з відповідача також було стягнуто на її користь аліменти на її утримання, як дружини з якою проживає дитина, щомісячно в розмірі 1/6 частини усіх видів доходів, починаючи з 01.07.2022 та до досягнення дочкою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трьох років, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Отримавши на підставі цього рішення виконавчий лист, вона теж його пред`явила за місцем проживання боржника, тобто до вже згадано вище відділу державної виконавчої служби, де відкрито виконавче провадження за № 69649096.

З липня 2022 року по березень 2023 року відповідач, як і за попереднім виконавчим листом, жодного разу не сплатив аліменти на її утримання у зв`язку із чим у останнього виникла заборгованість зі сплати аліментів за цей період у розмірі 19 518,95 грн.

Посилаючись на викладене, позивач просила суд стягнути з відповідача на свою користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за вищевказані періоди прострочення з урахуванням положень ст.196 СК України, якою передбачено, що пеня за несплату аліментів не може перевищувати 100% всієї суми заборгованості по аліментах, що складає у частині аліментів на утримання дитини - у розмірі 40 331,13 грн., а у частині аліментів на утримання дружини - 19 518,95 грн., а всього 59 850 грн. 08 коп.

ІІ. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.

15 червня 2023 року за ухвалою судді провадження у цивільній справі було відкрито та призначено її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.27).

26.09.2023 до суду надійшли письмові пояснення (відзив) від відповідача ОСОБА_3 у яких він заперечував проти пред`явлених до нього позовних вимог позивачки. Зокрема, в обґрунтування своїх заперечень відповідач вказав, що він не знав про ухвалення судових рішень за якими з нього стягуються аліменти на утримання позивачки та їх спільної дитини. Про такі рішення судів він дізнався лише 01.07.2023, коли були арештовані його рахунки. Вказав, що увесь час після розлучення він спілкувався з позивачкою, брав на вихідні дні дитину, але ОСОБА_1 жодного разу йому не повідомила про такі стягнення. Пояснив, що він є внутрішньо переміщеною особою, не мав постійного місця роботи і мав лише мінливі заробітки, але при цьому він постійно перераховував кошти на утримання доньки, самостійно сплачував її заняття у закладі для розвитку дітей, купував та продовжує купувати їй одяг. Водночас вимоги позивачки щодо стягнення пені за прострочення стягнення аліментів на її утримання вважає безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на законі. Таким чином, відповідач просив повністю відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (а.с.54-55).

За протокольною ухвалою суду витребувано у Южненського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області виконавчі провадження за № 69649401 та № 69649096.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 , посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, заявлені вимоги підтримали повністю і просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце його проведення повідомлявся належним чином. Про причину своєї неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи до суду не подав.

Зважаючи на те, що це повторна неявка відповідача до суду без поважних причин, судом, зі згоди сторони позивача, вирішено розглядати справу за його відсутності, що відповідає положенням ч. 1, п. 1 ч. 3 та ч. 4 ст. 223 ЦПК України.

ІІІ. Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом установлено та з матеріалів справи убачається, що згідно рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 01.07.2022 стягнуто з відповідача ОСОБА_3 на користь позивачки ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів доходів відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 17.06.2022 (а.с.18).

Крім того, на підставііншого рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 13.07.2022 з вищевказаного відповідача також було стягнуто на користь позивачки аліменти на її утримання, як дружини з якою залишилася проживати дитина, щомісячно в розмірі 1/6 частини усіх видів доходів, починаючи з 01.07.2022 та до досягнення згаданою вище до малолітньою дочкою трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.19).

Позивачка 22 та відповідно 21 липня 2022 року отримала на підставі цих рішень суду виконавчі листи, які, як видно з копій витребуваних судом виконавчих проваджень, остання подала 11.08.2022 для примусового стягнення до Южненського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (а.с.20).

Відтак, за виконавчим листом про стягнення аліментів на утримання дитини було відкрито виконавче провадження № 69649401, а за виконавчим листом про стягнення аліментів на утримання дружини ВП № 69649096.

Відповідно до довідок розрахунків, виданих Южненським ВДВС в Одеському районі Одеської області від 23.05.2023 за №№ 8940 та 8941, заборгованість ОСОБА_3 зі сплати аліментів на утримання дитини за період з червня 2022 року по травень 2023 року складає 40 331,13 грн., а заборгованість зі сплати аліментів на утримання дружини за період з червня 2022 року по березень 2023 року 19 518,95 грн. (а.с.15, 17).

За розрахунками пені, виконаних позивачкою з урахуванням положень ст. 196 СК України, якою передбачено, що пеня за несплату аліментів не може перевищувати 100% всієї суми заборгованості по аліментах, що складає у частині аліментів на утримання дитини - у розмірі 40 331,13 грн., а у частині аліментів на утримання дружини - 19 518,95 грн. (а.с. 4-6, 7-8).

IV. Норми права, які застосовував суд, мотиви суду.

Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

Частинами першою та другою статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження".

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання.

Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання дитини, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.

Таким чином суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів на утримання дитини.

Разом із тим, розмір неустойки (пені) позивачкою обчислено неправильно, оскільки він не узгоджується з порядком обчислення неустойки (пені), викладеним у правовій позиції постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

Якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19) вказано, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Тобто, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.

При цьому, стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

Суд вважає, що сума заборгованості зі сплати аліментів у ОСОБА_6 утворилась з його вини, який своєчасно належним чином не виконував свої обов`язки, що тягне відповідно відповідальність у вигляді неустойки. Доказів того, що заборгованість за аліментами виникла внаслідок несвоєчасної виплати заробітної плати, її затримки, тощо матеріали справи не містять, а тому, звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 набула право на стягнення з відповідача неустойки, виходячи із розміру заборгованості за аліментами, яка існувала на час звернення до суду з цим позовом.

Слід зазначити, що відповідно до положень статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо).

Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Так, до особливих обставин, які викликають необхідність додаткових витрат на дитину закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку.

Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини.

В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються ще й додаткові. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Батьки зобов`язані брати участь у додаткових витратах на свою дитину, лише при обов`язковій умові, якщо це обумовлено розвитком її здібностей, хворобою тощо. Цей перелік не є вичерпним - сюди входять усі потреби дитини, які не покриваються аліментами на її утримання.

В разі лікування, протезування, санаторно-курортного лікування розмір додаткових витрат з огляду на судову практику, може обґрунтовуватися медичними документами, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини: виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, консультативні висновки тощо.

Водночас суд звертає увагу, що положення стосовно стягнення додаткових витрат на дитину стосується особливих обставин. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу, тощо.

Водночас аліменти - це кошти на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити базові матеріальні умови для життя дитини: оплату харчування, одягу, предметів гігієни, шкільного, дошкільного приладдя, спожитих дітьми комунальних послуг, лікування нескладних захворювань та ін.

Таким чином, витрати на утримання дітей, зокрема на харчування, ліки, сезонний одяг та взуття, відносяться до тих матеріальних потреб дитини, які покриваються коштами на утримання дитини, а саме, аліментами, що мають винятково цільовий характер, спрямовані на утримання дитини, для забезпечення та створення належних умов для виховання та розвиток неповнолітньої дитини.

З наведеного слідує, що додаткові витрати мають бути зумовлені лише особливими обставинами, такими як хвороба, каліцтво, розвиток здібностей тощо.

Відтак, кошти на одяг, розваги, відпочинок, іграшки, канцелярське приладдя - не є додатковими витратами.

Виходячи з норм статті 185 СК України, додатковими витратами, які підлягають стягненню є, зокрема: періодичні витрати на лікування дитини (в тому числі на оздоровлення); систематичні витрати, понесені у зв`язку з каліцтвом дитини чи постійною хворобою; витрати на гуртки, заняття, які розвивають конкретні здібності дитини.

Судом встановлено, що батько у спірний період не належним чином виконував свої батьківські обов`язки, не у повному обсязі допомагав матері з утриманням їх спільної дитини, фінансовому забезпеченні дочки.

Проте, разом з тим, суд враховує те, що відповідачем на рахунок позивачки все ж були перераховані кошти у загальному розмірі 20 700 грн., які суд визнає аліментами. Зокрема 15.02.2023 у розмірі 2000 грн., 03.03.2023 12500 грн., 08.03.2023 3000 грн. та 29.04.2023 3200 грн. (а.с.56,59,61,62).

Доводи позивачки, що ці кошти є не аліментами, а додатковими витратами і вона взагалі їх не отримувала, не заслуговують на увагу.

Так, під час судового розгляду справи, що мало місце 26.09.2023, відповідачка визнала, що вона отримала на свій рахунок від відповідача грошові кошти у розмірі 12500 грн., але у залі суду зауважила, що це не аліменти ОСОБА_3 їй переслав на картку, а кошти на лікування дитини. Отримання інших коштів, на які посилається відповідач вона заперечувала.

Суд критично відноситься до вказаних пояснень позивачки. Оскільки, як і кошти, які позивачка підтвердила, що отримала від відповідача на свою банківську картку (03.03.2023 12500 грн.), так і інші грошові кошти зазначені вище, були перераховані на одну і ту ж банківську карту НОМЕР_1 , що свідчить про те, що решту суми 15.02.2023 2000 грн., 08.03.2023 3000 грн. та 29.04.2023 3200 грн. вона теж отримувала.

Посилання позивачки, що 12500 грн. були перераховані відповідачем на лікування дитини суд знаходить безпідставними, оскільки остання не надала суду жодних доказів, які вказують на це (виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, консультативні висновки, тощо), хоча суд оголошував перерву після ознайомлення позивачки з відповідними письмовими запереченнями відповідача, але позивачка цим часом не скористалася.

Водночас, суд вважає за можливе зарахувати до додаткових витрат і відповідно не зараховувати до аліментів, сплачені відповідачем 06.05.2023 4000 грн. за денний догляд за дітьми (а.с.57). Оскільки, як позивачка, так і відповідач у своїх письмових поясненнях, підтвердили, що їх дочка відвідувала центр для розвитку дитини.

Крім того, судом також не може враховуватися в рахунок погашення заборгованості зі сплати аліментів, суми коштів за придбання речей у магазині LC ОСОБА_7 за квитанціями від 22.10.2022 на суму 3071 грн. та 16.11.2022 на суму 2731 грн. (а.с. 58, 60), оскільки цими платіжними документами не підтверджуються придбання конкретних речей саме його малолітній дочці.

Відтак, розмір заборгованості зі сплати аліментів на утримання дитини у сумі 40 331 грн.13 коп. вказаний державним виконавцем без врахування суми аліментів, сплачених відповідачем у лютому-квітні 2023 року у загальному розмірі 20 700 грн. З огляду на це, розмір заборгованості відповідача зі сплати аліментів на утримання дитини станом на 31.05.2023 повине складати 19 631 грн. 13 коп (40331,13 - 20700 = 19631,13).

Обчислюючи розмір неустойки (пені), суд виходить із розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, а також позовних вимог, відповідно до яких позивачка просила стягнути пеню по аліментам за період з 01 липня 2022 року (з часу виникнення заборгованості за аліментами за першим платежем) по 31 травня 2023 року.

Розраховуючи розмір пені, суд виходить із висновків викладених у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 711/679/21 (провадження № 61-18434св21), відповідно до яких, при здійсненні часткових платежів аліментів грошові кошти спочатку зараховуються на погашення заборгованості за аліментами, яка виникла в попередньому місяці (місяцях), починаючи з першого місяця її виникнення, а тільки згодом, у разі відсутності заборгованості на погашення платежу за поточний місяць.

Таким чином, пеня по аліментам розраховується таким чином:

за червень 2022 року (з 11 червня 2023 року): нараховані аліменти-1641.38грн., платіж 1641,38 грн. зараховано з платежу 2000 грн., який сплачено 15.02 2022, кількість днів прострочення з 01 липня 2022 року по 14 лютого 2023 року - 228 дні, пеня: 1641,38 х 228 х 1% = 3 742 грн. 35 коп.;

за липень 2022 року: нараховані аліменти 3517,25 грн., платіж 358,62 грн. зараховано з залишку платежу сплаченого 15.02.2023 (2000 -1641.38 =358,62 грн.), решта (3158,63 грн.) з платежу 12500 грн., сплаченого 03.03.2023. Кількість днів прострочення платежу 358,62 з 01 серпня 2022 року по 14 лютого 2023 року - 197 днів, пеня: 358,62 х 197 х 1% = 706 грн. 48 коп.; Кількість днів прострочення платежу 3158,63 з 01 серпня 2022 року по 02 березня 2023 року - 213 днів, пеня: 3158,63 х 213 х 1% = 6 727 грн. 88 коп., а всього 7434 грн. 36 коп.;

за серпень 2022 року нараховані аліменти 3517,25 грн., платіж 3517,25 грн. зараховано з залишку платежу сплаченого 03.03.2023 (12500 -3158,63 -3517,25 = 5824,12), кількість днів прострочення з 01 вересня 2022 року по 02 березня 2023 року - 182 дні, пеня: 3517,25 х 182 х 1% = 6 401 грн. 40 коп.;

за вересень 2022 року нараховані аліменти 3517,25 грн., платіж 3517,25 грн. зараховано з залишку платежу сплаченого 03.03.2023 (12500 -3158,63 -3517,25-3517,25 = 2306,87), кількість днів прострочення з 01 жовтня 2022 року по 02 березня 2023 року - 152 дні, пеня: 3517,25 х 152 х 1% = 5 346 грн. 22 коп.;

за жовтень 2022 року нараховані аліменти 3517,25 грн., платіж 2306,87 грн. зараховано з залишку платежу сплаченого 03.03.2023 (12500 -3158,63 -3517,25-3517,25 = 2306,87), решта (1210,38 грн.) з платежу 3000 грн., сплаченого 08.03.2023, кількість днів прострочення з 01 листопада 2022 року по 07 березня 2023 року - 126 днів, пеня: 3517,25 х 126 х 1% = 4 431 грн. 74 коп.;

за листопад 2022 року нараховані аліменти 3517,25 грн., платіж 1789,62 грн. зараховано з залишку платежу сплаченого 08.03.2023 (3000 -1210,38 = 1789,62), решта (1727,63 грн.) з платежу 3200 грн., сплаченого 29.04.2023. Кількість днів прострочення платежу 1789,62 з 01 грудня 2022 року по 07 березня 2023 року - 96 днів, пеня: 1789,62 х 96 х 1% = 1 718 грн. 04 коп.; Кількість днів прострочення платежу 1727,63 з 01 грудня 2022 року по 28 квітня 2023 року - 148 днів, пеня: 1727,63 х 148 х 1% = 2 556 грн. 89 коп., а всього 4 274 грн. 93 коп.;

за грудень 2022 року нараховані аліменти 3517,25 грн., платіж 1472,37 грн. зараховано з залишку платежу сплаченого 29.04.2023 (3200 -1727,63 = 1472,37), заборгованість 2044,88 грн. Кількість днів прострочення платежу 1472,37 з 01 січня 2023 року по 28 квітня 2023 року - 117 днів, пеня: 1472,37 х 117 х 1% = 1 722 грн. 67 коп.; Кількість днів прострочення платежу 2044,88 з 01 січня 2023 року по 31 травня 2023 року - 150 днів, пеня: 2044,88 х 150 х 1% = 3 067 грн. 32 коп., а всього 4 789 грн. 99 коп.;

за січень 2023 року нараховані аліменти 3517,25 грн., платіж 0, заборгованість 3517,25 грн., кількість днів прострочення платежу з 01 лютого 2023 року по 31 травня 2023 року - 119 днів, пеня: 3517,25 х 119 х 1% = 4 185 грн. 53 коп.

за лютий 2023 року нараховані аліменти 3517,25 грн., платіж 0, заборгованість 3517,25 грн., кількість днів прострочення платежу з 01 березня 2023 року по 31 травня 2023 року - 91 день, пеня: 3517,25 х 91 х 1% = 3 200 грн. 70 коп.

за березень 2023 року нараховані аліменти 3517,25 грн., платіж 0, заборгованість 3517,25 грн., кількість днів прострочення платежу з 01 квітня 2023 року по 31 травня 2023 року - 60 днів, пеня: 3517,25 х 60 х 1% = 2 180 грн. 70 коп.

за квітень 2023 року нараховані аліменти 3517,25 грн., платіж 0, заборгованість 3517,25 грн., кількість днів прострочення платежу з 01 травня 2023 року по 31 травня 2023 року - 31 дні, пеня: 3517,25 х 31 х 1% = 1 090 грн. 35 коп.

Отже, загальний розмір пені за період з 01 липня 2022 по 31 травня 2023 року складає у розмірі 47 077 грн. 57 коп., що з урахуванням положень ст. 196 СК України, якою передбачено, що пеня за несплату аліментів не може перевищувати 100% всієї суми заборгованості по аліментах, суд дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненою такий вид неустойки у зменшеному розмірі - 19631,13 грн.

Разом з тим, виходячи із системного аналізу Глави 15 і Глави 22 СК («Обов`язок по утриманню інших членів сім`ї та родичів»), зокрема статті 274 СК, норми положень Глави 15 СК до правовідносин, що врегульовані нормами інших глав СК, можуть застосовуватися лише у випадку прямого на це посилання.

Іншим прикладом може бути те, що сімейне законодавство поширює положення статті 196 СК також на правовідносини, визначені главою 16 СК, якими встановлено обов`язки батьків утримувати повнолітніх дочку, сина.

Так, стаття 201 СК містить пряму вказівку на те, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.

Разом з тим, сімейне законодавство не містить положень, які поширюють дію статті 196 СК на правовідносини, визначені главою 17 СК, якими встановлено обов`язки повнолітніх дочки, сина утримувати батьків.

В свою чергу, Глава 9 СК «Права та обов`язки подружжя по утриманню» не містить посилань на те, що визначення заборгованості по аліментам на одного із подружжя здійснюється відповідно до статей 194-197 СК, а тому положення статті 196 цього Кодексу на спірні правовідносини не поширюються.

Ураховуючи, що до заборгованості зі сплати аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку можуть бути застосовані інші санкції майнового характеру, передбачені цивільним законодавством, які позивач не просила застосувати, в задоволенні її позовних вимог щодо стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку, слід відмовити.

Аналогічний підхід щодо дії статті 196 СК висловив і Верховний Суд у постанові від 27 червня 2019 року по справі №635/6679/16-ц (провадження №61-22926св18). Зокрема касаційна інстанція наголосила на тому, що вимоги статті 196 СК передбачають відповідальність за прострочення сплати аліментів у вигляді неустойки, тільки при виникненні заборгованості за аліментами, які сплачуються на дітей, і не розповсюджуються на правовідносини щодо сплати аліментів на утримання батьків.

Крім того, Верховний Суд звернув увагу на неможливості застосування аналогії закону «розширивши» дію статті 196 СК.

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги, що позивачкою заявлені вимоги про стягнення на підставі ст.196 СК України (Глава 15 «Обов`язок матері, батька утримувати дитину та його виконання») пені за прострочення сплати аліментів на утримання дружини, які були стягнуті судом на підставі ст. 84 СК України (Глава 9 «Права та обов`язки подружжя по утриманню»), - суд дійшов висновку про безпідставність стягнення пені за прострочення виплати аліментів на утримання дружини.

Окрім того, відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача також належить стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп.

Керуючись ст. 259, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментівна утримання неповнолітньої дитини та дружини, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення виплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини - дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01 липня 2022 року по 31 травня 2023 року у розмірі 19 631 (дев`ятнадцять тисяч шістсот тридцять одна) гривня 13 коп.

У задоволенні решти частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір пропорційно до задоволеної суми позову, що складає 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 коп.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі оскарження після розгляду справи апеляційним судом, якщо воно не буде скасоване.

У разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення, апеляційна скарга подається у той же строк з дня виготовлення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: місце прож.: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_3 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення суду виготовлено 07.11.2023.

Суддя О.В. Томинець