КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Провадження № 2/947/3013/23
Київський районний суд міста Одеси в складі:
головуючого судді Калініченко Л.В.
при секретарі Матвієвої А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою
до фізичної особи-підприємця
про розірвання договору та стягнення грошових коштів,
В обґрунтування позову позивач зазначив, що 05.06.2019 року між ним та відповідачем було укладено договір на виготовлення меблів на заказ по індивідуальному проекту, за умовами якого відповідач зобов`язався виготовити та доставити замовнику меблі (кухня, спальня, передпокій, вітальня), загальна вартість якої становить 5000,00 доларів США, з яких замовником сплачується аванс в сумі 3500,00 доларів США. Строком виготовлення меблів за договором 10.08.2019 року.
Як стверджує позивач, ним на виконання вказаного договору належним чином було сплачено суму авансу, однак відповідачем у вказаний в договорі строк свої зобов`язання виконані не були.
В подальшому, представником позивача було скеровано відповідачеві письмову претензію про виконання умов договорів, у тому числі договору від 05.06.2019 року, після отримання якої ОСОБА_2 частково виконані свої зобов`язання на загальну суму 1500,00 доларів США.
Поряд з цим, як стверджує позивач, інші передбачені договором зобов`язання відповідачем не виконуються, за наслідком чого 22.09.2021 року представником позивача скеровано відповідачеві письмову вимогу про припинення договору та повернення залишку суми авансу у розмірі 2000,00 доларів, однак не були вручені ОСОБА_2 та повернуті відправнику з причин «за закінченням терміну зберігання».
Вказані обставини зумовили звернення позивача до суду з цим позовом.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу за вказаним позовом розподілено судді Калініченко Л.В.
Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 23.06.2023 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по цивільній справі в порядку загального позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання.
09.10.2023 року судом за клопотанням позивача було здійснено заміну відповідача ОСОБА_2 на належного відповідача ФОП ОСОБА_2 .
У судове засідання призначене на 09.11.2023 року позивач не з`явився, про дату час і місце проведення якого повідомлявся належним чином, однак в матеріалах справи наявна заява представника позивача про підтримання заявлених вимог та розгляд справи за відсутності позивача.
Відповідача ФОП ОСОБА_2 до судового засідання призначеного на 09.11.2023 року не з`явився, про дату, час і місце проведення якого повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не надав.
Частиною 1 статті 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Згідно з ч. 2 ст. 282 ЦПК України, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З урахуванням викладеного, судом було ухвалено здійснити розгляд справи в судовому засіданні 09.11.2023 року за відсутності сторін по справі на підставі наявних в матеріалах справи доказів та у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.
Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов ОСОБА_1 про розірвання договору та стягнення грошових коштів, підлягаючим задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 04.06.2019 року між ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 укладено Договір на надання послуг з розробки дизайну інтер`єру.
05.06.2016 року між ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 також укладено Договір-наряд на виготовлення меблів на замовлення по індивідуальному проекту (надалі за текстом рішення - Договір).
За умовами пунктів 1,2, розділу І Договору, сторони дійшли згоди, що виконавець по заданим замовником розмірам і на підставі його вимог та пропозицій розробляє дизайн-проект корпусної меблі (кухня, спальня, передпокій, вітальня), надалі меблі. Виконавець зобов`язується виготовити та передати замовнику у власність Меблі у відповідності до ескізу (додаток 1) та специфікацією (додаток 2), які є невід`ємною частиною даного договору, а замовник сплатити та прийняти меблі.
Пунктом 1,2 Розділу ІІ Договору визначено, що загальна вартість меблі (вартість виготовлення, фурнітури та комплектуючі) є договірною та складає 5000,00 доларів США. Замовник на час підписання договору здійснює сплату авансового платежу у розмірі не менш ніж 70% загальної вартості меблі, а при здійсненні доставки меблі на об`єкт вчиняє доплату до 90% вартості.
Пунктом 1 Розділу ІІІ Договору визначено, що виконавець зобов`язується виконати меблі в строк до 10.08.2019 року, за умови сплати не менше 70% загальної вартості меблів в момент укладення договору.
Пунктом 1 Розділу IV Договору, виконавець здійснює доставку меблів по адресу: АДРЕСА_1 .
Пунктом 2 Розділу VІІ Договору передбачено, що меблі вважаються переданими виконавцем та прийнятими замовниками у власність лише після підписання сторонами Акту приймання-передачі меблі..
Пунктами 3,4,5 Розділу «Відповідальність Сторін» Договору встановлено, що за затримку виготовлення меблів виконавець виплачує замовнику штраф у розмірі 0,02% від ціни виконання роботи за день прострочки, але не більше вартості роботи. У разі затримки Замовником остаточного платежу на понад 2 дні від визначеного цим договором він виплачує виконавцю штраф у розмірі 0,02% від вартості замовлення за кожний день прострочки. Сплата неустойки (штрафу) не звільняє сторони від виконання зобов`язань за цим договором.
Договором підтверджено сплата замовником ОСОБА_1 в якості авансу на користь ФОП ОСОБА_2 грошових коштів в сумі 3500,00 доларів США, що становить 70% від загальної вартості Договору.
Як вбачається, 26.06.2020 року ОСОБА_1 , через представника, було скеровано на адресу ФОП ОСОБА_2 письмову претензію, в якій з підстав не виконання умов договору від 05.06.2019 року, позивач вимагав повідомити про причини невиконання взятих на себе зобов`язань та виконати умови договору, строк за яким сплив 10.08.2019 року.
22.09.2021 року ОСОБА_1 , через представника, було скеровано на адресу ФОП ОСОБА_2 письмову претензію, в якій позивач підтверджує часткове виконання ФОП ОСОБА_2 умов Договору від 05.06.2019 року в частині виготовлення дизайну та кухні, вартість яких складає 1500,00 доларів США. Однак, з підстав невиконання ФОП ОСОБА_2 решти частини умов Договору, у тому числі в межах сплаченої іншої суми грошових коштів у розмірі 2000,00 доларів США, ОСОБА_1 повідомлено про намір припинити дію вказаного Договору від 05.06.2019 року та повернення авансу у розмірі 2000,00 доларів США.
З поданих до суду доказів вбачається, що письмова претензія від 22.09.2021 року скерована на адресу місцезнаходження ФОП ОСОБА_2 , останньому не вручена та повернута відправнику з підстав «за закінченням терміну зберігання».
Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Згідно з ч. 1 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Згідно частини першої статті 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.
За статтею 865 ЦК України, за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір побутового підряду є публічним договором. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів.
Згідно преамбули Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.
Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів», договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами (далі - розрахунковий документ); продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб; споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Отже, законодавство не містить окремого виду договору, як споживчий. Договір будь-якого виду може бути споживчим, якщо він відповідає критеріям, передбаченим законом.
Згідно правовій позиції Верховного суду України, викладеній в Узагальненні судової практики з розгляду цивільних справ про захист прав споживачів від 01 лютого 2013 року, незалежно від виду укладених громадянами договорів їх зміст - це угода про послугу та виконання робіт.
Тому, враховуючи, що споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника, до відносин, які виникли на підставі Договору-наряду на виготовлення меблів на замовлення по індивідуальному проекту від 05.06.2019 року застосовуються положення Закону України «Про захист прав споживачів, оскільки відповідає ознакам споживчого договору.
Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.
Також, статтею 849 ЦК України передбачено, що замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника.
Якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.
Якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника.
Замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.
Статтею 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.
Як визначено статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно із п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, розірвання договору; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідно до статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.
Тобто, йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.
Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Істотність порушення визначається виключно за обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. У такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України.
Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору.
Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.
У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення.
Так, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року №910/2861/18).
Відповідно до загальних положень про зобов`язання, визначених, зокрема, у статтях 509, 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникає, зокрема, з договорів та інших правочинів, має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості й виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до статей 527, 530-532 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.
Звертаючись до суду з даним позовом позивач послався на те, що у зв`язку з невчасним та не в повному обсязі виконано відповідачем укладений між ними Договір від 05.06.2019 року, останній підлягає розірванню.
З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що позивачем належним чином виконані умови Договору від 05.06.2019 року та на виконання пункту 2 Розділу ІІ Договору сплачено авансовий платіж у визначеному розмірі в сумі 3500,00 доларів США.
Також вбачається, що позивачем визнано виконання відповідачем умов Договору від 05.06.2019 року в частині виготовлення дизайну та кухні, а саме на суму 1500,00 доларів США.
Щодо виконання ФОП ОСОБА_2 умов Договору від 05.06.2019 року в іншій частині, відповідачем під час розгляду справи доказів не надано.
Так, невиконання ФОП ОСОБА_2 умов Договору від 05.06.2019 року в решті взятих на себе зобов`язань, також свідчить наявність претензій з боку позивача.
Крім цього, за пунктом 2 Розділу VІІ Договору передбачено, що меблі вважаються переданими виконавцем та прийнятими замовниками у власність лише після підписання сторонами Акту приймання-передачі меблі.
Однак, Акт приймання-передачі меблів передбачений пунктом 2 Розділу VІІ Договору, в матеріалах справи відсутні.
Доказів в спростування вищевказаних обставин, відповідачем під час розгляду справи в порушення вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України до суду не надано.
Отже, на підставі викладеного, вбачається, що умови Договору від 05.06.2019 року відповідачем належним чином в повному обсязі не виконані, а саме, з урахуванням визнання позивачем, як замовником, виконання умов договору на суму 1500,00 доларів США, відповідачем не передано у встановлений Договором строк позивачеві меблі на суму 3500,00 доларів США з загальної вартості договору в сумі 5000,00 доларів США. Залишок сплачених позивачем грошових коштів за Договором, за яким не отримано послуги, складає 2000,00 доларів США, зі сплаченого авансу в сумі 3500,00 доларів США.
Доказів на підтвердження повернення позивачеві суми авансу у розмірі 2000,00 доларів США, відповідачем не надано.
Згідно статті 873 ЦК України вартість робіт, виконаних за договором побутового підряду, визначається за погодженням сторін, якщо інше не передбачено у встановленому порядку прейскурантами (цінниками), тарифами тощо. Робота оплачується замовником після її остаточного передання підрядником. За згодою замовника робота може бути ним оплачена при укладенні договору побутового підряду шляхом видачі авансу або у повному обсязі.
Відповідно до статей 570, 571 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання.
Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.
Якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора.
Якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості.
Сторона, винна у порушенні зобов`язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором.
У разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню.
За таких обставин, завдаток, сплачений позивачем слугує доказом укладення договору на забезпечення якого його видано, одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання.
Відповідно до статей 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.
Згідно зі ст. 549-551 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
За змістом частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.
Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі.
Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За частиною третьою статті 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.
Так, відповідно до пункту 3 Розділу «Відповідальність Сторін» Договору встановлено, що за затримку виготовлення меблів виконавець виплачує замовнику штраф у розмірі 0,02% від ціни виконання роботи за день прострочки, але не більше вартості роботи.
Отже, у зв`язку з простроченням виконання зобов`язання за Договором, у відповідача виник обов`язок зі сплати неустойки у вигляді штрафу за період прострочення виконання відповідачем зобов`язання починаючи з 11.08.2019 року.
Доказів в спростування чи заперечень наданого позивачем до суду розрахунку, відповідачем не надано.
Враховуючи викладене, судом приймається поданий позивачем розрахунок неустойки у вигляді штрафу за період прострочення виконання відповідачем зобов`язання за спірним Договором, як належний.
Відповідно до частин першої, шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно зі статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем правомірно пред`явлені вимоги до відповідача про розірвання спірного Договору, стягнення частки суми грошових коштів переданих за договором в якості авансу, а також неустойки у виді штрафу, що не спростовано відповідачем, не надано суду докази на спростування заявлених позовних вимог та підтвердження належного виконання зі свого боку договірних зобов`язань, за наслідком чого суд доходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
При ухваленні рішення, судом враховується, що Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до ч. 1, 2, 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Приймаючи звільнення позивача від сплати судового збору за пред`явленим позовом на підставі ч.3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», задоволення позовних вимог в повному обсязі, у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягнення судовий збір за ставками за пред`явлення фізичною особою позовної заяви, що містить одночасно вимогу немайнового характеру та вимогу майнового характеру за мінімальною ставкою, що в загальній сумі складає 2147,20 грн. (1073,60*2=2147,20).
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 6, 81, 141, 263-265, 280-282, 352, 354 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ) до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (місцезнаходження: АДРЕСА_3 ) про розірвання договору та стягнення грошових коштів задовольнити.
Розірвати Договір-наряд на виготовлення меблів на замовлення по індивідуальному проекту від 05.06.2016 року, укладений між ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 .
Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь держави судовий збір в загальній сумі 2147 (дві тисячі сто сорок сім) гривень 20 (двадцять) копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий Калініченко Л. В.