Номер провадження: 22-ц/813/2546/23
Головуючий у першій інстанції Луняченко В. О.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.11.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,

при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Єпіхіної Юлії Олександрівни на рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: ОСОБА_4 , державний реєстратор Лиманської районної державної адміністрації Одеської області Гриб Максим Петрович про визнання наказу Міністерства юстиції України незаконним та його скасування,

ВСТАНОВИВ:

13 жовтня 2020 року до Київського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява, яка в інтересах ОСОБА_1 подана його представником адвокатом Єпіхіної Ю.О., з вимогами про визнання незаконним та скасування наказу Міністерства юстиції України від 25 вересня 2020 року №3338/5, яким скасовані рішення від 18 серпня 2020 року №53663942, №53664180, прийняті державним реєстратором Лиманської районної державної адміністрації Одеської області Гриб М.П. (т. 1, а.с. 2-14).

26 листопада 2021 року рішенням Київського районного суду м. Одеси у задоволенні позову було відмовлено (т. 3, а.с. 61-65 зворот).

03 січня 2022 року засобами поштового зв`язку направлено апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Єпіхіної Юлії Олександрівни на рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2021 року. Представник апелянта не погоджується з оскаржуваним рішенням та вважає, що воно ухвалене з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального права. На думку представника апелянта, в оскаржуваному рішенні не зазначено які саме процедурні дефекти, пов`язані із належним повідомленням нового власника, суд першої інстанції мав на увазі. Представник апелянта також вважає, що жодним чином не відхилено доводи позивача про невідповідність спірного наказу нормам чинного законодавства, зокрема Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1128. При цьому, на думку представника апелянта, посилання суду першої інстанції на рішення Київського районного суду м. Одеси від 19 червня 2020 року у справі №947/6698/20, яке залишене без змін постановою Одеського апеляційного суду від 03 червня 2021 року, яким визнані недійсними договори іпотеки від 16 лютого 2018 року, що укладені між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , є безпідставними, оскільки, як зазначає представник апелянта, предметом доказування у даній справі є виключно дотримання відповідачем процедури розгляду скарги ОСОБА_2 , а також відповідні дії та рішення, вчинені Міністерством юстиції України станом на момент ухвалення оскаржуваного наказу, тобто станом на 25 вересня 2020 року, в той час як станом на дату звернення стягнення на майно в порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку» і станом на дату подання позову жодного судового рішення, яке набрало чинності, про визнання договорів іпотеки недійсними, не було. Крім того, представник апелянта наголошує на тому, що неналежне повідомлення ОСОБА_1 про розгляд скарги ОСОБА_2 виключало можливість розгляду її скарги по суті. З огляду на викладене, представник апелянта просить скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2021 року та ухвалити нове, яким позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити (т. 3, а.с. 68-75).

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 10, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці, тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

У судовому засіданні, 02 листопада 2023 року представник відповідачів адвокат Дмітрієв Вячеслав Петрович заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити оскаржуване рішення без змін. Інші учасник справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, клопотань про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції до суду не подавали.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача та дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, пояснення представника відповідача, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції врахував встановлені обставини справи, які стосуються наявності спору між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 як законних власників земельної ділянки, яка на підставі недійсного правочину була отримана ОСОБА_5 та розподілена у межах первісних меж на дві земельні ділянки (що не змінило їх правовий статус об`єкта, який незаконно було вилучено з власності вищевказаних осіб), та визнання недійсними іпотечних договорів між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , які вважаються недійсними з моменту укладення. Тому, суд першої інстанції вважав, що оспорюваний наказ Міністерства юстиції України від 25 вересня 2020 року №3338/5, яким скасовані рішення від 18 серпня 2020 року №53663942 та №53664180, прийняті державним реєстратором Лиманської районної державної адміністрації Одеської області Грибом Максимом Петровичем, не підлягає скасуванню, так як винесений у відповідності до вимог законодавства, а будь-які процедурні дефекти, пов`язані із належним повідомленням нового власника, у даному випадку, не могли впливати на суть рішення про скасування незаконного рішення державного реєстратора. З огляду на це, суд першої інстанції дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 є необґрунтованим та недоведеним, а тому не підлягає задоволенню (т. 3, а.с. 65-65 зворот).

Апеляційний суд відхиляючи апеляційну скаргу, вважає за потрібне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Обставини справи та оцінка апеляційного суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У рішеннях судів, які набрали законної сили по цивільній справі №520/12641/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_9 , ОСОБА_4 , про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання недійсними договорів іпотеки, скасування державної реєстрації, встановлені наступні обставини.

ОСОБА_10 на праві приватної власності належало нерухоме майно, у тому числі: 26/50 частин житлового будинку за номером АДРЕСА_1 , загальною площею 248,7 кв.м, на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом, виданого Третьою Одеською державною нотаріальною конторою 12 липня 1983 року №3-7240, дата реєстрації 15 липня 1983 року; та земельна ділянка, площею 0,0633 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :34:004:0010, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, на підставі державного акта про право власності на земельну ділянку серія ОД №061019 від 01 липня 2004 року, зареєстрованого за №967.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 помер.

За життя ОСОБА_10 склав заповіт, який посвідчений 29 березня 2014 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Василенко О.В., зареєстрований в реєстрі за №1269, згідно з яким ОСОБА_10 на випадок своєї смерті здійснив розпорядження, а саме усе майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він згідно з законом буде мати право, заповів ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 син померлого ОСОБА_10 ОСОБА_9 звернувся до Київського районного суду міста Одеси з позовом до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Василенко О.В., про визнання заповіту недійсним (цивільна справа №520/15855/14-ц) та просив суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним заповіт від 29 березня 2014 року, складений ОСОБА_10 на ім`я ОСОБА_2 , та визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на 26/50 частин будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0633 га за вказаною адресою після смерті ОСОБА_10 .

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 08 липня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_9 було укладено мирову угоду, відповідно до якої:

- за ОСОБА_9 визнано право власності: на 1/3 частини від 26/50 частини будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що складається відповідно до технічного паспорта від 18 вересня 2014 року з житлового будинку літ. А, сарай літ. В, И, К, П, Т, гараж літ. Ч, вбиральня літ Я, Л, альтанка літ. З, 1, 2, 4, 8, 10-12 огорожа, І, ІІ, IV, V мостіння, III, IV шахта, що відкрилась після смерті ОСОБА_10 та належала йому на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом, виданого Третьою Одеською державною нотаріальною конторою 12 липня 1983 року № 3-7240, дата реєстрації 15 липня 1983 року; на 1/3 частку земельної ділянки, площею 0,0633 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що відкрилась після смерті ОСОБА_10 та належала померлому на підставі державного акта про право власності на земельну ділянку серія ОД № 061019 від 01 липня 2004 року та зареєстрованого за № 967, кадастровий номер :34:004:0010;

- за ОСОБА_2 визнано право власності: на 2/3 частини від 26/50 частини будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що складається відповідно до технічного паспорта від 18 вересня 2014 року з житлового будинку літ. А, сарай літ. В, И, К, П, Т, гараж літ. Ч, вбиральня літ. Я, Л, альтанка літ. З, 1, 2, 4, 8, 10-12 огорожа, І, II, IV, V мостіння, III, IV шахта, що відкрилась після смерті ОСОБА_10 та належала йому на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом, виданого Третьою Одеською державною нотаріальною конторою 12 липня 1983 року № 3-7240, дата реєстрації 15 липня 1983 року; та на 2/3 частки земельної ділянки, площею 0,0633 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що відкрилась після смерті ОСОБА_10 та належала померлому на підставі державного акта про право власності на земельну ділянку серія ОД № 061019 від 01 липня 2004 року та зареєстрованого за № 967, кадастровий номер :34:004:0010.

08 лютого 2017 року ОСОБА_7 , що діяв від імені ОСОБА_10 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , на підставі довіреності посвідченої приватним нотаріусом Брусилівського районного нотаріального округу Житомирської області Бородавко Б.Б., зареєстрованої в реєстрі за № 242, уклав договори купівлі-продажу з ОСОБА_8 . Згідно з даними договорами ОСОБА_8 придбав нерухоме майно: 26/50 частин житлового будинку за номером АДРЕСА_1 , загальною площею 248,7 кв.м та був укладений договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Копейчиковим І. В., зареєстрований в реєстрі за № 122, за умовами якого ОСОБА_10 продав, а ОСОБА_8 придбав нерухоме майно: земельну ділянку, площею 0,0633 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :34:004:0010, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Того ж дня, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відкрито розділ та проведено реєстрацію земельної ділянки та зареєстровано право власності на спірну земельну ділянку за ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 08 лютого 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Копейчиковим І.В., зареєстрованого в реєстрі за №122.

20 березня 2017 року зареєстровано право власності за ОСОБА_11 на підставі договору купівлі-продажу від 20 березня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Якушевою С.А., зареєстрованого в реєстрі за №557.

01 серпня 2017 року зареєстровано право власності за ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 01 серпня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калінюк Г.О., зареєстрованого в реєстрі за №676.

11 жовтня 2017 року право власності ОСОБА_5 погашено на підставі заяви про поділ об`єкта нерухомого майна від 21 вересня 2017 року, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Хома А.С., зареєстрованої в реєстрі за №2109.

На підставі заяви ОСОБА_5 від 21 вересня 2017 року №2109 про поділ об`єкта нерухомого майна, засвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Хома А.С., стосовно земельної ділянки, площею 0,0633 га, кадастровий номер :34:004:0010, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , створені земельні ділянки: площею 0,0316 га, кадастровий номер :34:004:0052, та 0,0317 га, кадастровий номер :34:004:0051, які розташовані за тією ж адресою та зареєстровані за ОСОБА_5 .

При цьому, у ході розгляду справи №520/12641/17 ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2017 року накладено арешт на земельну ділянку, площею 0,0633 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :34:004:0010, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Встановлено заборону суб`єктам державної реєстрації та державним реєстраторам, у тому числі нотаріусам, вчиняти будь які дії, пов`язані з державною реєстрацією прав, у тому числі приймати будь-які заяви щодо проведення реєстраційних дій, щодо земельної ділянки, площею 0,0633 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :34:004:0010, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

16 лютого 2018 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Хома А.С., зареєстрований в реєстрі за №270, за умовами якого ОСОБА_5 передав в іпотеку ОСОБА_4 земельну ділянку, площею 0,0317 га, кадастровий номер :34:004:0051, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а також укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Хома А.С., зареєстрований в реєстрі за №268, за умовами якого ОСОБА_5 передав в іпотеку ОСОБА_4 земельну ділянку, площею 0,0316 га, кадастровий номер :34:0004:0052, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаними договорами іпотеки було забезпечене виконання зобов`язання ОСОБА_5 перед ОСОБА_4 за договорами позики, які укладені між ними 16 лютого 2018 року.

За результатами розгляду справи №520/12641/17 судами ухвалені наступні судові рішення.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 03 жовтня 2018 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_9 та ОСОБА_4 , про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання недійсними договорів іпотеки, скасування державної реєстрації права власності, визнання права власності задоволено частково. Визнано недійсним договір купівлі-продажу частини житлового будинку від 08 лютого 2017 року, а саме стосовно 26/50 частин житлового будинку за номером АДРЕСА_1 , загальною площею 248,7 кв.м, укладений між ОСОБА_10 , від імені якого на підставі довіреності від 24 липня 2006 року, посвідченої приватним нотаріусом Брусилівського районного нотаріального округу Житомирської області Бородавко Б. Б., зареєстрованої в реєстрі за №242, діяв ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 , посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Копейчиковим І.В., зареєстрований в реєстрі за № 123. Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 08 лютого 2017 року, а саме стосовно земельної ділянки, площею 0,0633 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :34:004:0010, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, укладений між ОСОБА_10 , від імені якого на підставі довіреності від 24 липня 2006 року, посвідченої приватним нотаріусом Брусилівського районного нотаріального округу Житомирської області Бородавко Б.Б., зареєстрованої в реєстрі за №242, діяв ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 , посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Копейчиковим І.В., зареєстрований в реєстрі за №122. У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного суду від 27 червня 2019 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 30 серпня 2019 року про виправлення описки, апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 жовтня 2018 року скасовано в частині відмови в позовних вимогах щодо витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання недійсними договорів іпотеки, скасування державної реєстрації права власності та скасування запису майна обтяження майна іпотекою та встановлення заборони. Скасовано записи про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_5 на земельні ділянки, площею 0,0316 га, кадастровий номер :34:004:0052, та площею 0,0317 га, кадастровий номер :34:004:051, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 2/3 частини земельної ділянки: площею 0,0316 га, кадастровий номер :34:004:0052, та площею 0,0317 га, кадастровий номер :34:004:0051, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , визнавши за ОСОБА_2 право власності на 2/3 частини цих земельних ділянок. В позовних вимогах щодо визнання недійсними договорів іпотеки від 16 лютого 2018 року та в скасуванні записів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про обтяження майна іпотекою та встановлення заборони відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 березня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_5 залишено без задоволення, постанову Одеського апеляційного суду від 27 червня 2019 року залишено без змін.

У вищевказаних судових рішеннях по справі №520/12641/17 судами першої, апеляційної та касаційної інстанції було встановлено незаконність придбання ОСОБА_5 зазначеної земельної ділянки, яка в подальшому була поділена на дві частини, скасовано державну реєстрацію права власності на дані земельні ділянки за ОСОБА_5 та витребувано в нього спірні земельні ділянки на користь ОСОБА_2 . Відмовляючи в задоволенні вимог ОСОБА_2 щодо визнання договорів іпотеки недійсними, колегія суддів апеляційного суду виходила з того, що позивачем не були дотримані положення глави 4 ЦПК України щодо суб`єктного складу учасників цивільного процесу, оскільки позов про визнання недійсними договорів іпотеки та скасуванні записів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про обтяження майна іпотекою та встановлення заборони заявлений не до ОСОБА_4 , який був залучений до участі у справі як третя особа. При цьому, колегія суддів роз`яснила позивачу, що недотримання вимог щодо суб`єктного складу учасників справи, не позбавляє її права звернутись до суду за захистом порушеного права до сторони правочину.

01 липня 2020 року ОСОБА_5 склав заяву, в якій зазначив, що не має можливості виконати зобов`язання, визначені договорами позики від 16 лютого 2018 року, у зв`язку з чим не заперечує проти звернення стягнення на предмет іпотеки, в рахунок погашення боргу, за договорами іпотеки №267 та №269 (т. 1, а.с. 42-42 зворот).

18 серпня 2020 року рішеннями державного реєстратора Лиманської районної державної адміністрації Одеської області Грибом М.П. за №53663942 та №53664180 було здійснено перереєстрацію права власності на дві земельні ділянки, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , одна площею 0,0317 га з кадастровим номером :34:004:0051 та друга площею 0,316 га, з кадастровим номером :34:004:0052 на ОСОБА_4 (т. 1, а.с. 60-61).

21 серпня 2020 року ОСОБА_4 уклав договори купівлі-продажу спірних земельних ділянок зі ОСОБА_1 (т. 1, а.с. 56-59), на підставі чого приватним нотаріусом Дімітровою Тетяною Андріївної внесено відповідні записи про реєстрацію права власності за ОСОБА_1 (т. 1, а.с. 62-63).

07 вересня 2020 року ОСОБА_2 подала скаргу на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно від 18 серпня 2020 року за №53664180 та №53663942, а також на рішення приватного нотаріуса Дімітрової Тетяни Андріївни від 21 серпня 2020 року за №53722487 та №53724120 (т. 2, а.с. 49-52 зворот).

Колегією Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції за результатами розгляду скарги ОСОБА_2 було винесено висновок від 15 вересня 2020 року про необхідність часткового задоволення скарги (т. 2, а.с. 132-136), на підставі чого 25 вересня 2020 року за №3338/5 Міністерством юстиції України винесено Наказ про часткове задоволення скарги ОСОБА_2 від 07 вересня 2020 року, скасування рішення від 18 серпня 2020 №53663942, №53664180, прийняті державним реєстратором Лиманської районної державної адміністрації Одеської області Гриб М.П., та анулювання доступу державному реєстратору ОСОБА_12 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т. 2, а.с. 131).

Обґрунтовуючи позовні вимоги у даній справі, ОСОБА_1 зазначав, що право власності на спірні земельні ділянки перейшло до нього від особи, державну реєстрацію права власності якої згодом скасовано, з огляду на що позивач заінтересований у збереженні правового становища ОСОБА_4 , як попереднього законного власника земельних ділянок, яке існувало на момент укладення договорів купівлі-продажу між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 до скасування Мін`юстом державної реєстрації права власності. Позивач вказував, що він заінтересований в установленні того факту, що право ОСОБА_4 на передачу права власності на спірні земельні ділянки до ОСОБА_1 було беззаперечним. Отже, як повідомив позивач, його власний інтерес полягає в тому, щоб його право власності не могло бути оспорене та поставлене під сумнів жодною особою на підставі рішення (наказу) Міністерства юстиції України (т. 1, а.с. 9).

Як у позовній заяві, так і в апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що станом на дату звернення стягнення на майно в порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку» і станом на дату подання позову, іпотечні договори були діючими, нерозірваними та недійсними в судовому порядку не визнані (т. 1, а.с. 7, т. 3, а.с. 72). При цьому, апелянт наголошує на тому, що предметом доказування у даній справі є виключно дотримання відповідачем процедури розгляду скарги ОСОБА_2 , а також відповідні рішення та дії, вчинені Міністерством юстиції України станом на момент винесення оскаржуваного наказу (т. 3, а.с. 72).

Підставою для видачі Наказу Міністерства юстиції України щодо частково задоволення скарги ОСОБА_2 від 07 вересня 2020 року став висновок Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції (далі - Колегія) від 15 вересня 2020 року (т. 2, а.с. 119-121 зворот).

Рекомендуючи скасувати рішення державного реєстратора Гриба М.П. від 18 серпня 2020 року №53663942 та №53664180 у пункті 8 Висновку Колегія встановила (т. 2, а.с. 121):

1. До заяв про державну реєстрацію прав були додані електронні копії документів, що не дають можливість встановити факт спливу строку з моменту отримання адресатом письмової вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору. А також, рекомендовані повідомлення додані до скарги не дають можливості встановити дату та час їх направлення та ідентифікувати осіб, яким вони направлялися.

2. Державним реєстратором Грибом М.П. проігноровано факт наявності реєстрації права власності на земельні ділянки за іншими особами, який не дає можливості вчинити реєстраційні дії щодо державної реєстрації переходу права власності, оскільки наявні суперечності між заявленими та зареєстрованими правами.

3. Відсутність обов`язкового необхідного для державної реєстрації документу, який передбачений Порядком №1127, а саме довідки іпотекодержателя, що містить відомості про суму боргу за основним зобов`язанням станом на дату не раніше трьох днів до подання документів для проведення відповідної державної реєстрації та відомості про вартість предмета іпотеки, визначену суб`єктом оціночної діяльності, станом на дату не раніше 90 днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації.

В матеріалах справи наявні звіти про експертну грошову оцінку земельних ділянок за кадастровими номерами :34:004:0051 та :34:004:0052. Дата проведення оцінки зазначена 12 червня 2020 року (т. 2, а.с. 109, 112). Реєстрацію прав власності ОСОБА_4 на спірні земельні ділянки проведено 18 серпня 2020 року. А отже, умови щодо подання відомостей про вартість предмета іпотеки, визначену суб`єктом оціночної діяльності, станом на дату не раніше 90 днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації заявником дотримані не були.

На підтвердження направлення письмової вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору ОСОБА_4 надав повідомлення, що адресуються ОСОБА_2 від 19 березня 2020 року (т. 2, а.с. 98 зворот - 100) та ОСОБА_3 від 19 березня 2020 року та від 14 травня 2020 року (т. 2, а.с. 100 зворот - 104). За змістом даних повідомлень, ОСОБА_4 вимагав від ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , як від осіб, до яких перейшли права та обов`язки іпотекодавця за іпотечними договорами від 16 лютого 2018 року, забезпечити належне виконання зобов`язань за договорами позики від 16 лютого 2018 року шляхом оплати на його користь заборгованості в загальному розмірі за двома договорами позики 1000000 гривень. В іншому випадку, ОСОБА_4 повідомив, що буде звернуто стягнення на предмет іпотеки спірні земельні ділянки.

Згідно зі ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про іпотеку» (в редакції чинній на момент складання письмової вимоги) у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Підстави набуття права власності є юридичні факти, які у свою чергу поділяються на первісні (за якими право власності в особи виникає вперше) та похідні (за якими право власності на річ виникає за волею попереднього власника).

Водночас, державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Як вже зазначалося вище, право власності на спірну земельну ділянку, яка в подальшому була розділена на дві частини, за ОСОБА_2 та ОСОБА_9 було визнано на підставі ухвали Київського районного суду м. Одеси від 08 липня 2015 року, якою була затвердження мирова угода між сторонами. Під час розгляду справи №520/12641/17 встановлено, що спірна земельна ділянка вибула із володіння власників поза їх волею, у зв`язку з чим судовими рішеннями у цій справі права ОСОБА_2 на земельні ділянки були поновлені. На підставі постанови Одеського апеляційного суду від 27 червня 2019 року у справі №520/12641/17 за ОСОБА_2 та ОСОБА_9 24 липня 2019 року та 23 жовтня 2019 року відповідно здійснено державну реєстрацію права власності на земельні ділянки (т. 2, а.с. 54, 58). 07 листопада 2019 року ОСОБА_9 відчужив 1/3 частину земельних ділянок на користь ОСОБА_3 , уклавши з останнім договори дарування (т. 2, а.с. 53 зворот, 57 зворот). Тобто, реєстрація права власності за ОСОБА_2 та ОСОБА_9 була здійснена у зв`язку із поновленням раніше порушеного права законних власників на володіння, користування та розпорядження спірними земельними ділянками та жодним чином не пов`язана із правовідносинами, що виникли між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у зв`язку із укладенням між останніми договорів позики від 16 лютого 2018 року. А отже, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (який є власником 1/3 частини земельних ділянок на підставі укладених із ОСОБА_9 договорів дарування) не є правонаступниками ОСОБА_5 , не набули прав та обов`язків іпотекодавця за іпотечними договорами від 16 лютого 2018 року та не відповідають за зобов`язаннями ОСОБА_5 щодо забезпечення виконання умов договорів позики від 16 лютого 2018 року, у зв`язку з чим вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору були безпідставними та не відповідали вимогам ст.ст. 23 та 35 Закону України «Про іпотеку». Вказані обставини, у свою чергу, підтверджують правильність висновків Колегії Міністерства юстиції України про порушення процедури державної реєстрації прав на земельні ділянки за ОСОБА_4 та спростовують доводи апелянта в цій частині.

Крім того, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 19 червня 2020 року у справі №947/6698/20, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 03 червня 2021 року та постановою Верховного Суду від 02 серпня 2022 року було задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів іпотеки та скасування запису з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про обтяження майна іпотекою. Визнано недійсними договори іпотеки від 16 лютого 2018 року, укладені між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , щодо земельних ділянок, площею 0,0316 га, кадастровий номер :34:004:0052 та 0,0317 га, кадастровий номер :34:004:0051 розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , які посвідчені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Хома А.С., зареєстровані в реєстрі №268 та №270. Скасовано записи з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про обтяження майна іпотекою та встановлення заборон на нерухоме майно щодо земельних ділянок, площею 0,0316 га, кадастровий номер :34:004:0052 та 0,0317 га, кадастровий номер :34:004:0051 розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , внесені на підставі договорів іпотеки від 16 лютого 2018 року, посвідчених приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Хома А.С., зареєстрованих в реєстрі за №268 та №270.

Судами у справі №947/6698/20 встановлено, що на момент укладення оспорюваних договорів іпотеки власником переданого в іпотеку майна була ОСОБА_2 , тому ОСОБА_5 не мав права укладати спірні договори іпотеки. Вищезазначене свідчить про те, що наказ Міністерства юстиції України, оскарження якого є предметом даного спору, не порушує прав позивача, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Відсутність порушених прав позивача також підтверджуються і рішенням Київського районного суду м. Одеси від 19 січня 2022 року у справі №947/19006/21, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 до Міністерства юстиції України, ОСОБА_2 , третя особа Державний реєстратор Лиманської районної державної адміністрації Одеської області Гриб Максим Петрович, ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування наказу Міністерства юстиції України вирішено відмовити в повному обсязі. Дане рішення в подальшому не оскаржувалося та набрало законної сили.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до формальних міркувань та не впливають на розгляд справи по суті. При цьому апеляційний суд зауважує, що Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі RuizTorija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги не спростували правильних суду першої інстанції, апеляційний суду на підставі ст. 375 ЦПК України, відхиляючи апеляційну скаргу, залишає рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Єпіхіної Юлії Олександрівни залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький

Повний текст постанови складений 09 листопада 2023 року.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк