ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8463/23 Справа № 182/2842/22 Суддя у 1-й інстанції - Кобеляцька-Шаховал І. О. Суддя у 2-й інстанції - Кішкіна І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Кішкіної І.В.,

суддів Агєєва О.В., Корчистої О.І.,

за участю секретаря судового засідання Шумило І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №182/2842/22 за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), заінтересована особа ОСОБА_2 , за апеляційною скаргою Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) на ухвалу Нікопольського районного суду Дніпропетровської області від 26 липня 2023 року (суддя Кобеляцька-Шаховал І.О.),

в с т а н о в и в :

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області із скаргою на бездіяльність Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), заінтересована особа ОСОБА_2 , обґрунтовуючи свої вимоги тим що рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2011 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 та призначено стягнення з нього аліментів на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку та всіх доходів кожного місяця, але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку кожного місяця. На підставі рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2011 року, видано виконавчий лист, за яким відкрито виконавче провадження № 36030564. Державним виконавцем ДВС Нікопольського міськрайонного відділу Прудським Д.Л. були винесені постанови: 16 лютого 2018 року про тимчасове обмеження боржника у праві керування транспортними засобами; 16 лютого 2018 року про тимчасове обмеження боржника у праві користування мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії. 08 травня 2019 року державним виконавцем Прудським Д.Л. по виконавчому провадженню № 36030564 відносно нього були винесені постанови про зняття тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами та про зняття тимчасового обмеження у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, а також постанова про зняття обмеження у праві виїзду особи з України. 10 травня 2019 року була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу, згідно пункту 1 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», за письмовою заявою стягувача. Проте, після зупинення його працівниками національної поліції йому стало відомо, що на сьогоднішній день вказані вище обмеження не скасовані з тих підстав, що в базах він вважається боржником, що обмежує його особисті права. У відповідь на адвокатський запит № 57 від 31 травня 2022 року від Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області Управління інформаційно-аналітичної підтримки було отримано відповідь № 22аз від 04 червня 2022 року, в якій зазначалось, що в ході перевірки інформації встановлено, що станом на 03 червня 2022 року, відповідно обліків інформаційної підсистеми «МіеЮст» інформаційно-телекомунікаційною системою «Інформаційний портал Національної поліції України», до ЄІС в електронному вигляді з використанням ЕЦП державного виконавця, який виніс відповідну постанову, через АСВП, постанови про зняття тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві користування транспортними засобами, не надходило. 06 липня 2022 року від державного виконавця Прудського Д.Л. надійшла відповідь на адвокатський запит № 56 від 31 травня 2022 року, в якій було повідомлено про направлення постанов про скасування тимчасових обмежень, начебто, до відповідних служб. Як доказ направлення до запиту було додано чеки, які з часом стали нечитаємі та вигоріли. Таким чином скаржник вважав, що державний виконавець не надав доказів направлення до Управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУ НП в Дніпропетровській області винесених постанов про скасування тимчасових обмежень, що свідчить про відкриту форму бездіяльності державного виконавця. Тому, просив суд визнати бездіяльність державного виконавця Нікопольського ВДВС у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Прудського Д.Л. такою, що порушує його права, а також зобов`язати державного виконавця Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Прудського Д.Л. внести відповідну інформацію до автоматизованої системи виконавчого провадження належним чином оформленої та засвідченої постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 36030564 та внести інформації до відповідних баз даних стосовно зняття з ОСОБА_1 щодо скасування: тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами; тимчасового обмеження боржника у праві користування мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України, яка була накладена у виконавчому провадженню.

Ухвалою Нікопольського районного суду Дніпропетровської області від 26 липня 2023 року скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Нікопольського ВДВС у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) задоволено частково.

Поновлено строк ОСОБА_1 на подання скарги на бездіяльність державного виконавця за виконавчим провадженням № 36030564.

Зобов`язано державного виконавця Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Прудського Д.Л. внести відповідну інформацію до автоматизованої системи виконавчого провадження належним чином оформленої та засвідченої постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 36030564 та внести інформації до відповідних баз даних стосовно зняття з ОСОБА_1 щодо скасування: тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами; тимчасового обмеження боржника у праві користування мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України, яка була накладена по виконавчому провадженню.

Стягнуто з Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на користь ОСОБА_1 судові витрати (витрати на професійну правничу допомогу) у розмірі 1500 грн.

В іншій частині скарги відмовлено.

З вказаною ухвалою не погодився Нікопольський ВДВС у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) та оскаржив її в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу Нікопольського районного суду Дніпропетровської області від 26 липня 2023 року та відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_1 , вирішити питання про судові витрати.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що скаржником ОСОБА_1 пропущено процесуальний строк для звернення до суду із даною скаргою, однак, суд першої інстанції не перевірив дотримання ним такого строку та постановив ухвалу без належного дослідження обставин справи. Зазначив, що ОСОБА_1 ще у 2021 року був обізнаний про начебто не зняті обмеження, про що свідчать його неодноразові звернення у 2021 році до Нікопольського ВДВС у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції і до Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Посилаючись на практику Верховного Суду вважає, що судом першої інстанції під час розгляду справи та ухвалення рішення допущено порушення норм процесуального права щодо поновлення строку на звернення до суду із скаргою на дії державного виконавця. Зауважує, що постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами виносилась до впровадження в дію Порядку, що визначає механізм взаємодії Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України з державними, приватними виконавцями при проведенні виконавчих дій щодо примусового виконання судових рішень і рішень інших органів, а відповідно до статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом. Вважає необґрунтованими вимоги скарги стосовно постанов про зняття тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, тимчасового обмеження боржника у праві користування мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії та тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України, оскільки вказані постанови винесені в спосіб встановлений законодавством України, відображені в АСВП та надіслані до відповідних реєструючих органів. Доказів не вилучення записів з відповідних реєстрів скаржник не надав, як і не надав пояснень, чому це потрібно та що саме порушено державним виконавцем. Крім того, суд першої інстанції в своєму судовому рішення помилково зазначив, що державним виконавцем не надано належних та допустимих доказів щодо направлення відповідних постанов для відома відповідним органам. Також суд не врахував той факт, що технічно неможливо винести постанову передбачену пунктами 1-4 частини 9, 14 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» по завершеному виконавчому провадженню.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_4 , просив суд відмовити державному виконавцю Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Прудському Д.Л. у задоволенні апеляційної скарги, ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 липня 2023 року залишити без змін.

Від заінтересованої особи відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник Нікопольського ВДВС у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) у судове засідання апеляційного суду не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчать довідки про доставку електронного листа та повідомлення. Надав заяву про відкладення розгляду справи на інший час, посилаючись на те, що у зв`язку зартелерійським обстрілом м. Нікополя неможливо проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

За змістом частини 2 статті 43 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

А відповідно до частини 1 статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Під добросовісністю необхідно розуміти користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживання процесуальними правами.

Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі.

За змістом позиції Верховного Суду, сформованої у справі від 01 жовтня 2020 року №361/8331/18, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Водночас, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними (частина 1 статті 372 ЦПК України).

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (частина 2 статті 372 ЦПК України).

З метою запобігання безладному руху справи з врахуванням особливостей апеляційного процесу, та зважуючи на те що сторони надали усі докази, які вважали за потрібне надати суду, тож такі у їх сукупності дозволяють суду вирішити заявлені позовні вимоги, відтак, наведене на думку колегії суддів з приводу розгляду справи за відсутності учасника справи не призведе до порушення процесуальних прав сторін у спірних правовідносинах.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що згідно приписів частини 2 статті 372 ЦПК України неявка представника ВДВС не перешкоджає розгляду справи в даному судовому засіданні. При цьому також не заслуговують на уваги його доводи щодо відкладення розгляду справи ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 06 листопада 2023 року клопотання Нікопольського ВДВС у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про проведення судового засідання 08 листопада 2023 року в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів за допомогою «EasyCon».

Відповідно до частини 5 статті 212 ЦПК України ризики технічної неможливості участі в відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.

Скаржник ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 у судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Надали заяву, згідно якої просять справу розглянути за відсутності ОСОБА_1 та його представника.

Заінтересована особа ОСОБА_2 у судове засідання апеляційного суду не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить довідка про доставку повідомлення.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Згідно із частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що 12 липня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області із скаргою на бездіяльність Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), заінтересована особа: ОСОБА_2 (а.с. 1-7 т. 1).

Державним виконавцем Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Прудським Д.Л. відносно боржника ОСОБА_1 були винесенні наступні постанови: 16 лютого 2018 року про тимчасове обмеження боржника у праві керування транспортними засобами; 16 лютого 2018 року про тимчасове обмеження боржника у праві користування мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії (а.с.10-11 т.1).

08 травня 2019 року державним виконавцем Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Прудським Д.Л. по виконавчому провадженню №36030564 відносно ОСОБА_1 була винесена постанова про зняття тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами та про зняття тимчасового обмеження у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю і т.д., а також постанова про зняття обмеження у праві виїзду особи з України (а.с.12-15 т.1).

10 травня 2019 року Державним виконавцем ДВС Нікопольського міськрайонного відділу Прудським Д.Л. була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу згідно пункту 1 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» за письмовою заявою стягувача (а.с.16 т.1).

Задовольняючи скаргу частково з поновленням строку звернення із такою скаргою до суду, суд першої інстанції виходив з того, що скаржник звернувся зі скаргою до суду 12 липня 2022 року, при цьому, заявив клопотання про поновлення йому процесуального строку на подання скарги на дії державного виконавця із зазначенням та доказами поважності причин такого пропуску. Також суд зазначив, що державним виконавцем належних та допустимих доказів щодо направлення відповідних постанов для відома відповідним органам надано не було, у скаржника наявні підстави для звернення до суду з даною скаргою і в судовому засіданні викладенні в скарзі обставини ним доведені.

Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можливо з наступних підстав.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтею 449 ЦПК України встановлено строк для звернення зі скаргою, зокрема скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Частиною 5 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом наведених норм, за порівняльного аналізу змісту термінів «дізнався» та «повинен був дізнатися», що містяться у положеннях статті 449 ЦПК України, можна зробити висновок про презумпцію обов`язку особи знати про стан своїх прав у виконавчому провадженні, доведення факту, через який сторона не знала про порушення свого права, і саме з цієї причини не звернулася за його захистом до суду, недостатньо.

Під час визначення початку перебігу строку звернення до суду із скаргою на дії (бездіяльність) суб`єкта, закріпленого у частині першій статті 449 ЦПК України та частині п`ятій статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», необхідно враховувати поведінку скаржника, чи мав він реальну можливість (повинен був) дізнатися про стверджуване ним порушення його прав, вчинені ним дії, направлені на з`ясування стану виконавчого провадження, тощо.

Висновки щодо презумпції обов`язку особи знати про стан своїх прав у виконавчому провадженні, що є сталою та послідовною судовою практикою, викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду: від 14 серпня 2019 року у справі № 910/7221/17; від 12 січня 2021 року у справі № 910/8794/17; від 12 жовтня 2021 року у справі № 918/333/13-г.

За змістом статті 81 ЦПК України обов`язок доказування поважності причин пропуску процесуальних строків та подача заяви про їх поновлення покладається на зацікавлену сторону.

При зверненні до суду зі скаргою на дії державного виконавця саме на скаржника покладається обов`язок доведення наявності обставин, які унеможливили його звернення з такою скаргою у строк, встановлений законом.

Відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 127 ЦПК України визначено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Системний аналіз вказаних процесуальних норм разом із положеннями пункту «а» частини першої статті 449 ЦПК України, статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про те, що перебіг десятиденного строку для оскарження рішення, дій чи бездіяльності виконавця починається з наступного дня після настання події, з якою пов`язано його початок, тобто після фактичної або можливої обізнаності особи про порушення її прав і свобод.

Такий правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 143/950/19 (провадження № 61-21057св19), від 28 грудня 2020 року у справі № 501/3532/18 (провадження № 61-14723св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 2-1441/10 (провадження № 61-17257св20).

У постанові Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 466/948/19 вказано, що «строки на подання скарги є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься переліку таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах. З`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про його поновлення зазначеного строку та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення із скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 березня 2019 року у справі №920/149/18, даючи оцінку співвідношенню норм ГПК України та положень статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» щодо встановлення строків у календарних та робочих днях виснувала, що «стаття 74 Закону України «Про виконавче провадження» є загальною нормою по відношенню до статей 339-341 ГПК України, адже застосовується до більш широкого кола відносин: 1) відносин, які виникають при оскарженні дій щодо виконання будь-якого виконавчого документа, а не тільки рішення суду; 2) відносин, які виникають при оскарженні дій державного виконавця не тільки до суду, але й до органів ДВС.

Під час оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС або приватного виконавця, на виконанні яких перебуває виконавчий документ господарського суду, слід дотримуватися відповідних положень ГПК України, вміщених у розділі VI «Судовий контроль за виконанням судових рішень», зокрема щодо права на звернення зі скаргою у строк десять календарних днів, визначений пунктом «а» частини першої статті 341 цього Кодексу».

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, у поданій скарзі ОСОБА_1 стверджує, що 31 травня 2022 року було виявлено факт наявності обмежень у виконавчому провадженні відносно нього після зупинення його працівниками Національної поліції.

До суду зі скаргою він звернувся 12 липня 2022 року.

В обґрунтування доводів поважності причин пропуску строку звернення зі скаргою ОСОБА_1 в уточненій скарзі посилався на необхідність звернення із письмовими запитами до відповідних органів, відповіді на які він отримав у червні 2022 року. Інших підстав поважності пропуску строку звернення до суду зі скаргою ОСОБА_1 не навів.

Разом з тим, з листа від 26 травня 2021 року вбачається, що ОСОБА_1 звертався до начальника Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Григорука О.В. з вимогою розібратися в ситуації щодо не зняття тимчасових обмежень щодо нього в праві керування транспортними засобами і користування зброєю у виконавчому провадженню №36030564. Та отримав відповідну відповідь (а.с. 45 т. 3).

01 листопада 2021 року ОСОБА_1 повторно звертався до начальника Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Григорука О.В. із заявою щодо вирішення питання про винесення постанови про зняття тимчасового обмеження його у праві керування транспортними засобами та про зняття тимчасового обмеження його у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю і т.д. Та отримав відповідну відповідь (а.с. 48-49 т. 3).

З аналізу наведеного вище, апеляційний суд приходить до висновку, що строк для звернення зі скаргою на дії державного виконавця необхідно відраховувати з червня 2021 року, оскільки зміст письмового звернення ОСОБА_1 свідчить про його обізнаність щодо не зняття тимчасових обмежень відносно нього.

Таким чином, суд першої інстанції належним чином не дослідив, що ОСОБА_1 пропустив визначений частиною першою статті 449 ЦПК України десятиденний строк на звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця і не надав доказів на підтвердження поважності причин його пропуску, а тому дійшов помилкового висновку про часткове задоволення скарги ОСОБА_1 .

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи Нікопольського ВДВС у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) стосовно пропуску процесуального строку на оскарження дій державного виконавця, доказів поважності причин пропуску такого строку пропуску суду не надано, а тому в порядку статті 126 ЦПК України суд першої інстанції мав залишити скаргу ОСОБА_1 без розгляду.

Враховуючи викладене, ухвала Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 липня 2023 року підлягає скасуванню, а скарга ОСОБА_1 на бездіяльність Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), заінтересована особа ОСОБА_2 , підлягає залишенню без розгляду.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що апеляційний суд прийшов до висновку про задоволення апеляційної скарги Нікопольського ВДВС у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, який двічі звертався до апеляційного суду з апеляційними скаргами, при поданні апеляційних скарг ним сплачено судовий збір в розмірі 2481 грн та 2684 грн, тому з ОСОБА_1 на користь Нікопольського ВДВС у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) підлягає стягненню судовий збір в загальному розмірі 5165,00 грн.

Керуючись статтями 126, 374, 376, 382, 383, 449 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) задовольнити частково.

Ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 липня 2023 року скасувати.

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), заінтересована особа ОСОБА_2 , залишити без розгляду.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), , понесені витрати по сплаті судового збору, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, в розмірі 5165,00 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08 листопада 2023 року.

Судді І.В. Кішкіна

О.В. Агєєв

О.І. Корчиста