Номер провадження: 22-ц/813/8028/23
Справа № 2-1896/05
Головуючий у першій інстанції -
Доповідач Карташов О. Ю.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

07.11.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Карташова О.Ю. (суддя-доповідач), Коновалової В.А., Лозко Ю.П.

вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження у цивільній справі

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Київського районного суду міста Одеси від 21 лютого 2005 року

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про визнання права власності на земельні ділянки,

в с т а н о в и в :

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 21 лютого 2005 року затверджено мирову угоду у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про визнання права власності на земельні ділянки.

Не погодившись з ухвалою суду ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою безпосередньо до суду апеляційної інстанції, в якій просить ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

До апеляційної скарги додано клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали Київського районного суду міста Одеси від 21 лютого 2005 року, в обґрунтування якого скаржник зазначає, що про прийняття оскаржуваного рішення йому не було відомо, оскільки він не приймав участь у розгляді справи, а від його імені діяв ОСОБА_5 на підставі довіреності, дію якої на час розгляду справи було зупинено.

Колегія суддів приходить до наступного висновку.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Відповідно до ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України, незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків:

1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки;

2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Відтак, встановивши відсутність винятків, визначених у пунктах 1, 2 частини 2 статті 358 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження, якщо апеляційну скаргу подано після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, незалежно від поважності причин пропуску строку скаржником на апеляційне оскарження.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 12 листопада 2018 року у справі № 54/239.

З матеріалів справи вбачається, що у судовому засіданні, призначеному на 21.02.2005 року, приймав участь представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 , що підтверджується протоколом судового засідання та ухвалою суду (а.с. 31-34).

З апеляційною скаргою скаржник звернувся у жовтні 2023 року, тобто з пропуском строку понад 1 рік з дня складання повного тексту оскаржуваного рішення.

Визначальним для правильного застосування процесуального закону, що регулює питання про можливість поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження судового рішення поза межами річного строку згідно частини другої статті 358 ЦПК України є виключно подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи, або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, або пропуск строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Як вже зазначалось, представник скаржника брав участь у судовому засіданні, призначеному на 21.02.2005 року.

Викладеним спростовується можливість поновлення строку у зв`язку з поданням апеляційної скарги особою, не повідомленою про її розгляд.

Також, в апеляційній скарзі та клопотанні про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження не наведено існування обставин непереборної сили, які б перешкоджали їй звернутися з апеляційною скаргою протягом року.

Посилання скаржника на відсутність повноважень у його представника ОСОБА_5 у зв`язку з зупиненням дії виданої йому довіреності апеляційний суд вважає необґрунтованими з наступних підстав.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 діяв на підставі довіреності, виданої 28.01.2005 року та посвідченої нотаріусом Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори Базан Т.П., згідно з якою йому було надано право укладання мирової угоди (а.с. 22).

В матеріалах справи відсутні докази скасування вказаної нотаріальної довіреності на час постановлення судом оскаржуваної ухвали, тобто на 21.02.2005 року.

Додана до апеляційної скарги копія заяви про відкликання довіреності на ім`я ОСОБА_5 не підтверджує її скасування, оскільки відповідно до п. 154 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 р. №20/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 3 березня 2004 р. за № 283/8882, в редакції, що діяла на час постановлення судом оскаржуваної ухвали, у разі скасування довіреності нотаріус робить про це відмітку на примірнику довіреності, що зберігається у справах нотаріуса, у державному нотаріальному архіві і відмітку в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій.

Якщо особа, яка видала довіреність, подасть примірник довіреності, що є у неї, то напис про скасування довіреності або передоручення робиться і на цьому примірнику, після чого він разом із заявою додається до примірника, що зберігається у справах нотаріуса, в державному нотаріальному архіві.

Повідомлення особи, яка видала довіреність, представника, а також відомих їй третіх осіб, для представництва перед якими була видана довіреність, про скасування довіреності, може бути оформлено нотаріусом за правилами пункту 275 цієї Інструкції, шляхом передавання відповідної заяви.

Отже скаржником не надано суду належних доказів скасування довіреності на час постановлення судом оскаржуваної ухвали.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що з дня ухвалення оскаржуваного рішення минуло більше вісімнадцяти років.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на справедливий судовий розгляд.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

Із практики Європейського Суду з прав людини випливає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

Необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження «остаточного судового рішення» є порушенням принципу res judicata (правової визначеності), про що неодноразово наголошувалося у прецедентній практиці Європейського суду з прав людини.

Так, у параграфі 41 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Аналогічні висновки викладені Європейським судом з прав людини й у справах «Науменко проти України» від 9 листопада 2004 року, «Полтораченко проти України» від 18 січня 2005 року та «Тімотієвич проти України» від 8 листопада 2005 року.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова невизначеність.

Враховуючи викладене, оскільки апеляційна скарга подана після спливу одного року, у відповідності до вимог п. 2 ст. 358 ЦПК України у відкритті апеляційного провадження слід відмовити.

Керуючись статтями 354, 358 ЦПК України, суд у складі колегії суддів,

ухвалив:

У відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду міста Одеси від 21 лютого 2005 року відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді О.Ю. Карташов

В.А. Коновалова

Ю.П. Лозко