ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7379/23 Справа № 414/762/21 Суддя у 1-й інстанції - Літвінова Л. Ф. Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2023 року

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого судді: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.

за участю секретаря Драгомерецької А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Крихти А. А. на ухвалу Межівського районного суду Дніпропетровської області від 29 червня 2023 року у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами рішення Кремінського районного суду Луганської області від 13 квітня 2021 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2023 року ОСОБА_1 через свого представника звернулась до суду із зазначеною заявою про перегляд рішення від 13.04.2021 року у зв`язку із нововиявленими обставинами. В обґрунтування посилалась на те, що 13 квітня 2021 року Кремінським районним судом Луганської області по справі наказного провадження №414/762/21 видано судовий наказ про стягнення з неї на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання їх спільної дитини ОСОБА_3 . Зазначений судовий наказ з копією заяви стягувача про видачу судового наказу разом з доданими до неї документами боржник ОСОБА_1 ані поштовим відправленням, ані в будь-який інший спосіб не отримувала, про судове провадження повідомлена не була.

В серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю, відібрання дитини, за якою ухвалою Кремінського районного суду Луганської області від 05.08.2021 року відкрито провадження по справі №182/3658/21.

В рамках зазначеної справи ОСОБА_2 також звернувся до неї із зустрічною позовною заявою про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком, до якої було додано копію судового наказу від 13.04.2021 року.

Ознайомившись із зазначеним судовим наказом, ОСОБА_1 повністю не погодилася з ним, оскільки ОСОБА_2 при зверненні до суду посилався на не прийняття ОСОБА_1 участі в спільному утриманні дитини та проживання останнього з батьком на момент звернення до суду із такою заявою, а по факту між сторонами існував спір щодо визначення місця проживання дитини і дитина проживала разом із матір`ю та перебувала на її утриманні.

Просила скасувати судовий наказ Кремінського районного суду Луганської області від 13 квітня 2021 року по справі №414/762/21 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів; відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на дитину у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів.

Ухвалою Межівського районного суду Дніпропетровської області від 29 червня 2023 року відмовлено у задоволенні заяви про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами рішення Кремінського районного суду Луганської області від 13 квітня 2021 року.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким заяву ОСОБА_1 про перегляд судового наказу Кремінського районного суду Луганської області від 13 квітня 2021 року за ново виявленими

обставинами задовольнити та скасувати його, відмовивши ОСОБА_2 у видачі судового наказу. В обґрунтування посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неврахування обставин, які мали значення для справи.

Зокрема, посилаючись на доводи, аналогічні доводам заяви про перегляд за нововиявленими обставинами, зазначала, що надані стягувачем докази не свідчать про виникнення у нього безспірного права грошової вимоги на час видачі судового наказу, зокрема про ухилення матері дитини від обов`язку її утримання. На час видачі судового наказу про стягнення з неї аліментів між сторонами існував спір щодо визначення місця проживання дитини, оскільки ОСОБА_2 без її згоди самовільно змінив місце проживання їх спільної дитини та забрав її з дому матері. Зазначені обставини вважає ново виявленими.

Від представника ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, як законну та обґрунтовану. Зокрема зазначав, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що зазначені представником ОСОБА_1 обставини при звернені із заявою не є нововиявленими. Крім того наголошував, що факт проживання спільної дитини разом із батьком та перебування на його утриманні підтверджується довідкою про склад сім`ї, характеристикою та актом обстеження умов проживання. Вважає, що суд першої інстанції не повинен був поновлювати ОСОБА_1 строк для подання заяви про перегляд судового наказу у зв`язку із нововиявленими обставинами, оскільки звернення із такою заявою передувало отриманню копії зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 , до якої не було додано копії судового наказу. Звертає увагу, що представником ОСОБА_1 не надано копій заяви про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами.

В судове засідання з`явились представник ОСОБА_1 - адвокат Крихта А. А. та представник ОСОБА_2 -адвокат Головченко А.О..

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 13 квітня 2021 року Кремінським районним судом Луганської області видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу).

Згідно довідки №21 від 20.05.2021 року, виданої органом самоорганізації населення квартальним комітетом м. Нікополь ОСОБА_1 , остання зареєстрована та мешкає в АДРЕСА_1 разом з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Однак, у судовому засіданні встановлено та визнано боржником, що до 28.03.2021 року (період, що передував зверненню ОСОБА_2 до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів) дитина проживала з матір`ю ОСОБА_1 , та перебувала на її утриманні, а починаючи з 28.03.2021 року і на даний час дитина проживає з батьком, ОСОБА_2 .

Крім того, згідно досліджених у судовому засіданні документів, а саме: відповідей Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області №46/6626 від 31.03.2021 року та №46/9074 від 29.04.2021 року, талонів повідомлень єдиного обліку №2530 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію ВП №2 (м. Кремінна) Сєвєродонецького РУП ГУНП в Луганській області від 28.05.2021 року, відповіді Управління дізнання Національної поліції України №1042/49/1-2023 від 12 травня 2023 року, ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 03 травня 2023 року, а також посилань сторін, що питання про визначення місця проживання дитини вирішується наразі у судовому порядку, встановлено, що між сторонами існує спір про місце проживання дитини.

Згідно довідки №532 від 07.03.2023 року виданої Нікопольським міськрайонним відділом державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), згідно з матеріалами виконавчого провадження №66495705, відкритого 12.08.2021 року про виконання виконавчого листа №2-414-3320/21 від 15.04.2021року, виданого Кремінським міськрайонним судом про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на сина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який пред`явлено до примусового виконання 12.08.2021 року, станом на 01.03.2023 року наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документу до примусового виконання, становить 80689,75 грн.

Згідно із Актом обстеження умов проживання від 02 квітня 2021 року, довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №2675 від 28.05.2021 та характеристикою на ОСОБА_2 дитина ОСОБА_3 проживає разом з батьком ОСОБА_2 .

Відмовляючи у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що ті обставини, на які посилається в заяві заявник як на нововиявлені та як на підстави для перегляду судового наказу від 13 квітня 2021 року, зважаючи на її зміст, не є підставами для перегляду вказаного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами, оскільки вони не спростовують обставини, встановлені судом на час розгляду справи, та факти, покладені в основу судового рішення та не впливають на юридичну оцінку обставин, здійснену судом в рішенні, що переглядається.

Такий висновок відповідає встановленим обставинам та нормам процесуального права.

Частиною першою стаття 160 ЦПК України визначено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Відповідно до частини восьмої статті 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 164 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.

Частинами першою, другою статті 423 ЦПК України передбачено, що рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову (частини четверта, п`ята статті 423 ЦПК України).

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин (частина друга стаття 423 ЦПК України). Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої статті 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду першої інстанції із заявою перегляд наказу за нововиявленими обставинами ОСОБА_1 зазначала, що ОСОБА_2 надав суду не правдиві відомості про перебування сина на його утриманні.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження своїх вимог вона надала докази, які стосуються проживання її сина разом з нею у період після винесення судового наказу.

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).

Суд апеляційної інстанції встановив що боржник по суті отримала та подала до суду нові докази у справі, які встановлюють нові обставини, по суті змінюючи ті, що були встановлені судом у судовому рішенні, про перегляд якого подано заяву.

Відтак на підтвердження проживання сина разом із нею ОСОБА_1 надано довідку квартального комітету датовану 20.05.2021 року тобто вже після постановлення 13 квітня 2021 року судового наказу.

Таким чином, заявник подав нові докази, які не були і не могли бути розглянуті під час видання судового наказу, оскільки в них ідеться про обставини, зафіксовані після видання судового наказу.

Крім того, як встановлено судом першої інстанції, сторони під час розгляду цієї справи погоджувались із тим, що дитина проживала з матір`ю ОСОБА_1 , та перебувала на її утриманні, а починаючи з 28.03.2021 року і на даний час дитина проживає з батьком, ОСОБА_2 ..

Також як зазначалось вище матеріали справи містять акт обстеження умов проживання від 02 квітня 2021 року, який підтверджує проживання дитини разом із батьком на момент постановлення судового наказу.

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом щодо визначення місця проживання дитини у серпні 2021 року, а судовий наказ про стягнення з неї аліментів було постановлено у квітні 2021 року. Крім того, суд першої інстанції правильно зазначив із посиланням на практику Верховного Суду, що наявність невирішеного спору між сторонами щодо місця проживання дітей та участі батьків у їх вихованні не підпадає під поняття нововиявлені обставини.

За таких обставин суд першої інстанції правильно дійшов висновку про те, що зазначені заявником обставини не є нововиявленими.

Інші доводи апеляційної скарги щодо наявності спору між батьками та не підтвердження факту ухиляння матері від обов`язку утримувати дитину не є нововиявленими обставинами та не впливають право звернення із заявою про видачу судового наказу.

Відповідно ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Відповідно ч. 3 ст. 184 СК України той із батьків, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Таким чином норми СК України пов`язують виникнення права у батьків на отримання аліментів для дитини в наказному порядку у випадку якщо дитина проживає разом із ними.

З приводу доводів відзиву на апеляційну скаргу про порушення вимог процесуального законодавства щодо відкриття провадження за нововиявленими обставинами, то слід зазначити що вони спростовуються висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні такої заяви і тому в силу положень ч.2 ст.376 ЦПК України не можуть бути підставою для скасування або зміни оскаржуваної ухвали.

З огляду на вище викладене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що доводи скаржника не підлягають задоволенню.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на те, що апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін, підстав для відшкодування, зміни або перерозподілу судових витрат у відповідності до ст.141 ЦПК України не має.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Крихти А. А. залишити без задоволення.

Ухвалу Межівського районного суду Дніпропетровської області від 29 червня 2023 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 листопада 2023 року.

Судді: