КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Владімірової О.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Київської міської ради на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 26 травня 2022 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко Дарина Геннадіївна, про встановлення факту, що має юридичне значення,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, яку мотивувала тим, що вона з 2015 року проживала з ОСОБА_2 як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. Вказувала, що вони стали вести спільне господарство, як у квартирі, належній ОСОБА_2 так і у належному матері ОСОБА_2 садовому будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Також мали спільний бюджет, разом купували продукти харчування, готували їжу, утримували житло, разом проводили спільний час та відпочинок.

Вказувала, що влітку 2021 року ОСОБА_2 сильно захворів, у зв`язку із чим був доставлений для проходження стаціонарного лікування до КНП «Київська міська клінічна лікарня № 1» де знаходився з 16 липня 2021 по 24 липня 2021, так як ІНФОРМАЦІЯ_1 він помер, що вбачається із копії Довідки від 15 листопада 2021 року за вих. № 061/104-4348/07.

Заявник вказувала, що під час перебування ОСОБА_2 на лікуванні, вона постійно доглядала його, відвідувала у лікарні, приносила усі необхідні продукти та напої, побутові речі, ліки. Після його смерті вона здала на тимчасове зберігання у Деснянське УП ГУНП у м. Києві належну ОСОБА_2 мисливську гладкоствольну рушницю, що також підтверджує факт їх спільного проживання.

Так як після смерті ОСОБА_2 не залишилося нікого із рідних, ОСОБА_1 вважаючи себе єдиним спадкоємцем померлого, звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г., із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 та було відкрито спадкову справу № 68530014.

Проте, нотаріусом було повідомлено, що в неї на даний час відсутні документи, які б підтверджували право на спадкування після ОСОБА_2 за законом, так як вони не перебували у зареєстрованому шлюбі, а факт проживання чоловіка та жінки однією сім`єю може бути встановлено лише у судовому порядку, у зв`язку з чим ОСОБА_1 була вимушена звернутись до суду для встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбних відносин.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 26 травня 2022 року заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення задоволено. Встановлено факт спільного проживання без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з січня 2015 року до 24 липня 2021 року.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, особа, яка не брала участі у справі, проте яка вважає, що суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки - Київська міська рада подала апеляційну скаргу, відповідно до якої вважає, що при залученні до участі у справі судом першої інстанції Київської міської ради виник би спір про право, адже апелянт не вбачає підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 , а доказів на підтвердження такого факту стороною заявника надано в недостатньому об`ємі для встановлення судом, що між ними виникли стосунки, притаманні сімейним.

Так, апелянт вказує, що заявником не надано доказів, що вона здійснювала утримання, допомогу по утриманню квартири чи вела спільне з ОСОБА_2 господарство. А також не надано доказів, що вона мала з померлим спільний бюджет, проводила з ним вільний час, відпочинок, тощо.

Натомість, участь ОСОБА_1 , у встановленні нових лічильників в квартирі не може свідчити про усталення стосунків як сімейних, спільність бюджету та спільне проживання.

Крім того, на думку Київської міської ради, покази свідків не можуть бути належним доказом факту проживання чоловіка і жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, оскільки це суперечить усталеній практиці Верховного Суду, що зокрема викладена в постановах №694/1540/20 від 30 червня 2022 року, №761/4449/19 від 24 лютого 2022 року, №531/295/19 від 08 грудня 2021 року та №161/8104/21 від 12 квітня 2023 року.

Посилання ж ОСОБА_1 на виписку з медичної картки померлого саме по собі, на думку апелянта, також не є належним та достатнім доказом, оскільки нею не надано доказів здійснення догляду чи піклування за ОСОБА_2 протягом останніх місяців життя померлого.

Апелянт вказує, що в заяві про передачу на зберігання гладкоствольної рушниці померлого ОСОБА_2 заявник ОСОБА_1 вказана як голова ЖБК №16, а тому могла мати доступ до квартири після його смерті.

Враховуючи викладене в апеляційній скарзі, Київська міська рада просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заяви про встановлення факту.

03 липня 2023 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , у якому вказує, що апелянтом не доведено порушення оскаржуваним рішенням прав та інтересів будь-яких осіб, в тому числі й самого апелянта, або порушення судом норм процесуального чи матеріального права.

Вважає, що так як після смерті ОСОБА_2 , окрім неї, спадкоємців не було, інші особи не претендували на спадщину, а вона була єдиною особою, що звернулась із заявою про прийняття спадщини, то відсутній й спір про право між ОСОБА_1 та іншими спадкоємцями.

Натомість вказує, що відумерлою спадщина вважається після спливу одного року з дня відкриття спадщини, а спірна квартира була успадкована нею, відтак у Київської міської ради відсутні підстави для звернення до суду із питанням про визнання спадщини відумерлою.

У відзиві також звертає увагу, що чинне законодавство не встановлює, які конкретні докази вважаються беззаперечним фактом спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, а надані нею докази, які в своїй сукупності цілком підтверджують факт спільного проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 .

Заперечуючи твердження апелянта, що як голова ЖБК вона могла мати доступ до квартири померлого ОСОБА_2 вказує, що така думка є хибною, а вона як посадова особа не має доступу до чужих приміщень та не має ключів від квартир мешканців будинку. У матеріалах справи відсутні докази аварійного відкриття дверей спірної квартири після смерті ОСОБА_2 головою ЖБК чи пов`язаними з нею особами.

У відзиві представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 просить залишити оскаржуване рішення без змін, а вимоги апеляційної скарги - без задоволення.

При апеляційному розгляді справи представник апелянта Київської міської ради - Харитонов М.С. підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просив її задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити у вказаній справі нове судове рішення про залишення без задоволення поданої ОСОБА_1 заяви про встановлення юридичного факту - проживання заявниці та померлого ОСОБА_2 однією сім`єю як чоловік та жінка.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 заперечив щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просив залишити її без задоволення, оскільки доводи, на які посилається апелянт, не спростовують обставин, які були встановлені судом при розгляді справи та висновків, викладених у рішенні суду. Вважає рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального права та з дотримання норм процесуального законодавства, просив залишити його без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників апелянта та заявника, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, суд першої інстанції, задовольняючи подану ОСОБА_1 заяву про встановлення факту спільного проживання з ОСОБА_2 як чоловіка та дружини мотивував судове рішення тим, що з 2015 року і до дня смерті ОСОБА_1 проживала з ОСОБА_2 як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу.

Обґрунтовуючи вказаний висновок суд послався на те, що з 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 стали проживати разом, вести спільне господарство, як у квартирі, належній ОСОБА_2 так і у належному матері ОСОБА_2 садовому будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мали спільний бюджет, разом купували продукти харчування, готували їжу, утримували житло, разом проводили спільний час, у тому числі і відпочинок.

Також суд виснував, що факт існування зазначених вище обставин підтверджується доказами, а саме: у квартирі ОСОБА_2 ( квартира АДРЕСА_2 ) встановлювалися нові лічильники на ГВП та ХВП, та ОСОБА_1 приймала участь у цьому процесі, у т.ч. у складенні необхідного Акту про опломбування лічильників; проведення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 спільного часу, у т.ч. разом із спільними знайомими та друзями, вбачається із фотокарток, на яких вони зображені разом, та контекст фотокарток вказує на існування між ними близьких відносин; показами свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Вказаний факт на думку суду підтверджується також і тим, що після смерті ОСОБА_2 , ОСОБА_1 здала на тимчасове зберігання у Деснянське УП ГУНП у м. Києві належну ОСОБА_2 мисливську рушницю.

Апеляційний суд не може погодитися із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції про задоволення поданої заяви не відповідає з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до частини шостої статті 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга статті 315 ЦПК України).

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (частина четверта статті 315 ЦПК України).

Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо.

Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.

Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Апеляційний суд зазначає, що наявність спору про право повинне встановлюватись за ознакою можливого заперечення суб`єктивного права особи, щодо якого виникає спір, у цій справі - майна померлого ОСОБА_2 .

У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) вказано, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції установив, що метою звернення ОСОБА_1 із заявою про встановлення факту проживання з ОСОБА_2 на час відкриття спадщини є встановлення в судовому порядку обставин, необхідних для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , зокрема з метою наступного вирішення питання про право власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті останнього.

За матеріалами спадкової справи № 25/2021, заведеної 26 жовтня 2021 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , із заявою про прийняття спадщини після його смерті до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г. звернулася ОСОБА_1 . Інших спадкоємців до майна померлого немає.

Із текст заяви, поданої ОСОБА_1 вбачається, що приватним нотаріусом КМНО Шевченко Д.Г. їй було роз`яснено, що за наслідком подачі заяви про прийняття спадщини ОСОБА_1 нотаріус буде вимушений винести постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно спадкодавця ОСОБА_2 з тих підстав, що заявник не надала документів, які б підтверджували перебування її у шлюбі із померлим, а також відсутності рішення суду щодо встановлення такого факту, що і змусило ОСОБА_1 звертатися до суду із вказаною заявою.

Разом із тим, відповідно до ч.1 ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцезнаходженням нерухомого майна, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходженням основної частини рухомого майна зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. У разі якщо на об`єкті нерухомого майна на момент відкриття спадщини знаходиться рухоме майно, що входить до складу спадщини, таке рухоме майно переходить у власність територіальної громади, якій передано нерухоме майно.

Так, Київська міська рада, подаючи у вказаній справі апеляційну скаргу зазначає про те, що вона, як уповноважений орган територіальної громади міста Києва, претендує на квартиру АДРЕСА_2 та повністю не погоджується із висновком суду щодо наявності між заявником ОСОБА_1 та померлим ОСОБА_2 обставин притаманним подружжю. Тобто між ОСОБА_1 та Київською міською радою виник спір щодо права на отримання заявником спадщини після смерті ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Таким чином факт, про встановлення якого просить ОСОБА_1 , не підлягає встановленню у порядку окремого провадження, оскільки існує спір про право, який підлягає розгляду у порядку позовного провадження.

За таких обставин та з урахуванням спору про право заява ОСОБА_1 має розглядатися у порядку позовного провадження з використанням відповідних процесуальних інститутів позовного провадження.

Апеляційний суд зазначає, що залишення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не позбавляє її права звернутися до суду для вирішення цього питання в порядку позовного провадження.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

З урахуванням наведеного рішення Деснянського районного суду міста Києва від 26 травня 2022 року підлягає скасуванню, а заява ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значенняпідлягає залишенню без розгляду.

Керуючись ст. 315, 367, 374, 377, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Київської міської ради задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 26 травня 2022 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко Дарина Геннадіївна, про встановлення факту, що має юридичне значення залишити без розгляду.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що вона має право на звернення до суду в позовному порядку для вирішення вказаного спору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 09 листопада 2023 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв