Справа № 346/834/23
Провадження № 22-ц/4808/1057/23
Головуючий у 1 інстанції Третьякова І. В.
Суддя-доповідач Луганська
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Луганської В.М.

суддів Баркова В.М., Девляшевського В.А.,

за участю секретаря Гудяк Х.М.

учасники справи

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Івано-Франківського апеляційного суду справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20 червня 2023 року, ухвалене судом у складі судді Третьякової І.В., за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок залиття квартири,

в с т а н о в и в:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом з вищезазначеними вимогами. В обґрунтування яких зазначила, що вона є власницею квартири АДРЕСА_1 . Відповідачка є власницею квартири АДРЕСА_2 .

16 вересня 2022 року в квартирі АДРЕСА_3 нею було виявлено залиття приміщення кімнати, кухні, ванної, яке сталося в результаті пошкодження системи водопроводу під час чергового ремонту системи водовідведення в квартирі АДРЕСА_4 .

Виявлено видимі пошкодження: по стіні в кімнаті текла вода, великі об`єми води на підлозі в кухні та кімнаті, замокання стелі у ванні, кухні і кімнаті. Замокання стін на висоту 70 см, замокання дверей у ванні, пошкодження світильників у кімнаті та ванні, залитий електрощиток, відсутнє світло в квартирі.

Дана подія зафіксована актом, складеним депутатом міської ради ОСОБА_3 в присутності свідків та власника квартири ОСОБА_4 .

З метою оцінки збитків позивачка звернулася до ФОП ОСОБА_5 , за виготовлення кошторисної документації, відповідно до якої сума збитків становить 31190 грн.

Позивачка направляла рекомендованим листом досудову вимогу відповідачці, в якій просила добровільно відшкодувати завдану шкоду, проте відшкодування не отримала.

Вважає, що окрім заподіяної матеріальної шкоди, їй заподіяно і моральну шкоду, яка полягає у тому, що її майно пошкоджено залиттям квартири, вона позбавлена можливості нормально використовувати приміщення квартири, призвело до моральних страждань, вимушених змін у життєвих відносинах. Моральну шкоду позивачка оцінила в 10000 грн.

У зв`язку з викладеним просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь матеріальну шкоду, заподіяної залиттям квартири в сумі 31190 грн, вартість складання кошторисної документації в сумі 2800 грн, та моральну шкоду в сумі 10000 грн.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20 червня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20 червня 2023 року, ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги, скаржниця зазначила, посилається на те, що протікання труби в квартирі відповідачки почалося в травні місяці, ключі від квартири мала їх сусідка ОСОБА_6 , яка бачила протікання з труби, відповідачці про це було повідомлено, але в квартирі проживали квартиранти, ремонт труби не проводився, в квартиру не було доступу. Що затоплення відбулося з вини відповідачки з`ясувалося після перекриття в її квартирі води, саме з цих причин ОСОБА_7 не хотіла підписувати акт.

Зазначила, що неодноразово зверталась до міської ради, комунального господарства з приводу складання акту, але їй відмовляли пояснюючи це тим, що будинок не знаходиться на балансі у комунальній чи державній власності та не перебуває на обслуговуванні в управляючій компанії. Їх будинок не перебуває на обслуговуванні у жодній комунальній організації, тому всі витрати по утриманню та ремонту будинку, зокрема системи водопостачання лягає на власників квартири. Оскільки скаржниця проживає на першому поверсі, а відповідачка на другому, тому відповідно до вищевказаних вимог закону вона несе відповідальність за справність системи водопостачання у своїй квартирі.

Скаржниця вказала, що в даному випадку не можуть бути застосовані Правила утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженим наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року №76, оскільки будинок не перебуває на балансі у обслуговуючої комунальної організації, не створене ОСББ.

Скаржницею виготовлено кошторисну документацію щодо ремонту квартири АДРЕСА_1 внаслідок затоплення, відповідно до якої вартість ремонтних робіт визначено в розмірі 31190 грн.

Неправомірність дій та вина відповідачки у завданні шкоди полягає у невиконанні зобов`язань її як власника по утриманню свого власного майна, що передбачено ст. 322 ЦК України, ст. 177 ЖК України, ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». У зв`язку з викладеним, вважає, що суд безпідставною відмовив у задоволенні позову про відшкодування завданих збитків.

Щодо стягнення моральної шкоди, скаржниця, посилаючись на роз`яснення, викладені в п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», зазначила, що у зв`язку з необхідністю робити ремонт, витрачати зайві кошти, в неї були моральні страждання, які виразилися у неспокої, втраті спокійного сну, перебування у постійній напрузі.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 03 серпня 2023 року справу було призначено в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Ухвалою Івано-Франківського суду від 21 вересня 2023 року розгляд справи вирішено проводити у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи, з метою повного та всебічного встановлення обставин справи.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_8 підтримала апеляційну скаргу в межах її доводів.

У судове засідання відповідачка ОСОБА_2 не з`явилась. Справа неодноразово відкладалась, апеляційним судом неодноразово вживалися заходи щодо повідомлення ОСОБА_2 про місце, день і час слухання справи в апеляційному суді. На адресу, зазначену позивачкою у позовній заяві та у апеляційній скарзі та яка є місцем реєстрації ОСОБА_2 , апеляційним судом направлялися судові повістки - повідомлення, але поштова кореспонденція повернута до апеляційного суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до пункту 3 частини восьмої ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. З урахуванням зазначеного ОСОБА_2 повідомлена про дату, час та місце судового засідання належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справу.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає можливим провести судовий розгляд справи без позивача та відповідача по справі, які повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши доповідача, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції встановив, що акт про залиття від 16.09.2022 не відповідає формі, встановленій наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76 «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій» та вважав його неналежним та недопустимим доказом залиття квартири та наявності вини відповідача. Суд дійшов висновку про недоведеність вини відповідача у залитті квартири 16.09.2022 року, заподіянні матеріальної та моральної шкоди позивачці, оскільки належні докази, які б підтверджували її вину, суду не надано.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власницею квартири за адресою: АДРЕСА_5 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта.

Відповідно до технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 від 15.12.2018 квартира розташована на першому поверсі одноповерхового будинку та складається з 1 кімнати, кухні, санвузла, коридору, комори. Будинок обладнано водопроводом, каналізацією, газопостачанням, водяним опаленням, електроосвітленням

ОСОБА_2 є власницею квартири за адресою: АДРЕСА_6 .

У вересні 2022 року відбулося залиття квартири АДРЕСА_3 , про що власницею квартири ОСОБА_1 було повідомлено поліцію на службу 102.

Згідно акту про наслідки залиття квартири за адресою: АДРЕСА_5 , від 16 вересня 2022 року, складеного депутатом міської ради Мандрусяк І.І. в присутності свідків: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та власниці квартири ОСОБА_4 , встановлено, що 16 вересня 2022 року в квартирі АДРЕСА_1 було виявлено залиття приміщень кімнати, кухні, ванної. В акті зазначено, що залиття сталося в результаті пошкодження системи водопроводу під час чергового ремонту системи водовідведення в квартирі АДРЕСА_4 . Вода текла не один день, власники повідомили поліцію, де 16.09.2022 року зафіксували факт затоплення. Виявлено видимі пошкодження: по стіні в кімнаті текла вода, великі об`єми води на підлозі в кухні та кімнаті, замокання стелі у ванні, кухні і кімнаті. Замокання стін на висоту 70 см, замокання дверей у ванні, пошкодження світильників у кімнаті та ванні, залитий електрощиток, відсутнє світло в квартирі.

Акт підписали члени комісії, окрім ОСОБА_10

20.10.2022 року між позивачем та ФОП ОСОБА_5 укладено договір №14/2022 на виконання проектних робіт та на виконання умов даного договору виконавцем виготовлено кошторисну документацію щодо ремонту квартири АДРЕСА_1 в наслідок затоплення. Відповідно до кошторисної документації вартість ремонтних робіт визначено в розмірі 31190 грн.

Згідно листа керуючого справами виконавчого комітету Коломийської міської ради від 15.05.2023 №16/01.5-37/2180 надано відповідь на адвокатський запит від 09.05.2023 №29, згідно з якою квартира АДРЕСА_1 не перебуває у власності чи на балансі Коломийської міської ради.

Згідно листа заступника директора КП «Коломияводоканал» від 16.05.2023 №511 споживач за адресою АДРЕСА_5 є абонентом КП «Коломияводоканал» та користується послугами з централізованого водопостачання та водовідведення. Послуги надаються на підставі заяви-приєднання до публічного індивідуального договору про надання таких послуг, без обслуговування внутрішньобудинкових систем. КП «Коломияводоканал» немає створених комісій з обстеження фактів затоплення квартир у багатоповерхових будинках, оскільки не несе відповідальності за технічне обслуговування внутрішньо будинкових систем у даному будинку.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи, а обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Тобто саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

При вирішенні цивільного спору суд у межах своїх процесуальних повноважень та в межах позовних вимог установлює зміст (правову природу, права та обов`язки) правовідносин сторін, які випливають зі встановлених обставин, та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Законодавець вказує саме на «норму права», що є значно конкретизованим, а ніж закон. Більш того, виходячи з положень ЦПК України така функціональність суду носить імперативний характер. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходить своє відображення в судовому рішенні, зокрема в його мотивувальній і резолютивній частинах.

Положеннями статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватись моральних засад суспільства. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян.

Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилами частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Аналіз положень статті 1166 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, винне діяння заподіювача шкоди (цивільне правопорушення), яке містить такі складові: протиправна поведінка особи, настання шкоди, причинний зв`язок між ними та вина заподіювача шкоди.

Тобто цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Верховний Суд України у постанові від 19 серпня 2014 року у справі № 3-51гс14 вказав, що аналіз норм ЦК України щодо відшкодування шкоди з урахуванням визначених процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства дає підстави для висновку, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди, діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Наведений висновок було підтверджено Верховним Судом, зокрема у постановах від 21 квітня 2021 року в справі № 648/2035/17, від 15 липня 2021 року у справі № 520/4080/16, від 27 жовтня 2021 року у справі № 461/484/18, від 09 лютого 2022 року у справі № 161/7881/20.

Статтею 1192 ЦК України визначено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з положеннями частини другої статті 22 ЦК України збитками є:1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (частина третя статті 22 ЦК України).

Судом встановлено, що позивачка є власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 .

16 вересня 2022 року мало місце залиття квартири АДРЕСА_7 .

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Позивачкою на підтвердження залиття квартири надано акт, та за її клопотанням у суді першої інстанції були допитані свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 .

Відповідно до акту від 16.09.2022 року, було проведено огляд квартири та виявлено залиття приміщень кімнати, кухні, ванної. Згідно акту залиття сталося в результаті пошкодження системи водопроводу під час чергового ремонту системи водовідведення в квартирі АДРЕСА_8 , яка розташована над квартирою АДРЕСА_1 . Вода текла не один день, власники повідомили поліцію, де 16.09.2022 року зафіксували факт затоплення. Під час огляду квартири, були виявлені видимі пошкодження: по стіні в кімнаті текла вода, великі об`єми води на підлозі в кухні та кімнаті, замокання стелі у ванні, кухні і кімнаті. Замокання стін на висоту 70 см, замокання дверей у ванні, пошкодження світильників у кімнаті та ванні, залитий електрощиток, відсутнє світло в квартирі.

Свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 підтвердили факт залиття квартири та те, що вода текла зверху, з квартири АДРЕСА_8 , в результаті чого були мокра стеля і стіни в квартирі АДРЕСА_1 .

Над житловим приміщенням позивачки знаходиться квартира АДРЕСА_8 , яка належить на праві власності відповідачці ОСОБА_2 . Будинок двоповерховий, в ньому розташовані дві квартири на першому поверсі квартира позивачки на другому поверсі квартира відповідачки.

Отже, акт від 16 вересня 2022 року в сукупності з показами свідків підтверджує факт залиття квартири позивачки з квартири відповідачки, яка знаходиться над квартирою позивачки.

ОСОБА_2 не спростувала належними та допустимими доказами своєї вини у залитті квартири позивачки, клопотання про проведення відповідних судових експертиз, зокрема на предмет визначення причин залиття квартири позивача, не заявляла та не надала інших належних та допустимих доказів щодо причин залиття та розміру спричиненої позивачці майнової шкоди, хоча це є її процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що ОСОБА_2 має нести відповідальність за залиття квартири позивачки, яке мало місце 16 вересня 2022 року. Суд першої інстанції помилково дійшов висновку про відсутність підстав для відшкодування вказаної шкоди.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною першою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна (пункт 3 частини другої статті 23 ЦК України).

При цьому частиною третьою статті 23 ЦК України встановлено спосіб відшкодування моральної шкоди, а саме якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Колегія суддів вважає, що внаслідок залиття квартири, яка належать позивачці, внаслідок неправомірних дій відповідачки ОСОБА_2 позивачці завдано моральної шкоди.

З урахуванням характеру страждань, обсягу заподіяної шкоди, колегія суддів вважає, що сума в 1 000 грн буде достатньою грошовою компенсацією завданої позивачці моральної шкоди та такою, що відповідатиме вимогам розумності та справедливості.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20 червня 2023 року ухвалене з неповним з`ясуванням обставин справи, а тому його слід скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок залиття квартири задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири 31190,00 грн, на відшкодування моральної шкоди - 1000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України встановлено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позивачкою за подання позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

За подання апеляційної скарги позивачкою сплачено судовий збір у розмірі 1610,40 грн.

Враховуючи, що заявлені вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню, з урахуванням положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1964, 00 грн.

В матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували сплату саме позивачкою витрат за складання кошторисної документації, тому відсутні підстави для стягненя витрат за проведення кошторисної документації у сумі 2800, 00 грн.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20 червня 2023 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок залиття квартири задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , яка проживає за адресою АДРЕСА_6 на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_1 , яка проживає за адресою АДРЕСА_5 на відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири 31190,00 грн, на відшкодування моральної шкоди - 1000 грн

Стягнути з ОСОБА_2 , яка проживає за адресою АДРЕСА_6 на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_1 , яка проживає за адресою АДРЕСА_5 , витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги - 1964, 00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 10 листопада 2023 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді В.М. Барков

В.А. Девляшевський