Справа №1522/6072/12
Провадження №4-с/522/75/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2023 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеса у складі:

Головуючого судді - Домусчі Л.В.,

за участі секретаря судового засідання Навроцької Є.І.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління, на бездіяльність державного виконавця,

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду міста Одеси 04.09.2023 року надійшла скарга ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління, на бездіяльність державного виконавця, згідно якої просила:

- визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) щодо не зняття арештів з всього майна (рухомого та нерухомого), що належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який накладений постановою ВП №47752077 про арешт майна боржника від 22.01.2018 року;

- зобов`язати Другий Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) зняти арешт з всього майна (рухомого та нерухомого), що належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який накладений постановою ВП №47752077 про арешт майна боржника від 22.01.2018 року;

- зобов`язати Другий Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) припинити розшук майна боржника, а саме транспортного засобу FREIGHTLINER 120, 2002 р. в., д/н НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який оголошений постановою ВП №47752077 про розшук майна боржника від 23.01.2018 року.

В обґрунтування поданої скарги заявниця посилалася на те, що на виконання рішення Приморського районного суду м.Одеси від 11.02.2013 року, яке змінено рішенням Апеляційного суду Одеської області від 08.04 2014 року, 11.02.2013 року було видано виконавчий лист №1522/6072/12 про стягнення заборгованості за кредитним договором №1216-н від 09.02.2007 року в розмірі 329 408,40 грн. з ОСОБА_2 . Даний виконавчий документ було пред`явлено на примусове виконання до Другого Приморського ВДВС ОМУЮ, у зв`язку з чим 27.03.2015 року державним виконавцем Корнієць В.В. було відкрито виконавче провадження №47752077, в межах якого було винесено постанову про арешт майна боржника від 22.01.2018 року, якою було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_2 , та постанову про розшук майна боржника від 23.01.2018 року, якою оголошено в розшук майно боржника, а саме, транспортний засіб FREIGHTLINER 120, 2002 р.виг., н/з НОМЕР_2 , що належить боржнику ОСОБА_2 . Постановою державного виконавця Другого Приморського ВДВС м.Одеси ГТУЮ в Одеській області Виговського Ю.Д. від 06.06.2019 року повернуто стягувачу виконавчий лист №1522/6072/12 від 11.02.2013 року щодо стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором №1216-н від 09.02.2007 року., на підставі п.7 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження». Також, стягувачем пред`являвся до примусового виконання виконавчий лист №1522/6072/12, виданий 11.02.2013 року Приморським районним судом м.Одеси, про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 , який в останнє перебував на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва Віталія Олександровича виконавче провадження ВП №66057471, яке закінчено на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з повним та фактичним виконання рішення, про що винесено постанову про закінчення виконавчого провадження від 05.01.2022 року. Крім того, відповідно до повідомлення АТ «Державний ощадний банк України» від 16.12.2021 року, вимоги виконавчого документа №1522/6072/12, який було видано Приморським районним судом м.Одеси від 28.07.2014 року, виконані. Отже, повним виконанням зобов`язання ОСОБА_3 , яке виникло на підставі рішення Апеляційного суду Одеської області по справі №1522/6072/12 від 08.04.2014 року, було фактично припинено обов`язок з виконання цього рішення для ОСОБА_1 та відсутня будь-яка законна необхідність у арештах майна ОСОБА_4 , а тому вважає, що усі арешти та розшуки, які були накладені в межах виконавчого провадження ВП №47752077, підлягають скасуванню. В зв`язку з цим, 18.11.2022 року ОСОБА_2 звернулась із заявою до Другого Приморського ВДВС у місті Одесі ПМУ МЮ (м.Одеса), згідно якої просила зняти вищевказаний арешт та припинити розшук належного їй майна. Однак, вказана заява залишилась без розгляду та відповіді на неї не надходили, арешти та розшук, які накладені в межах виконавчого провадження ВП №47752077, не зняті (не скасовані). 13.04.2023 року ОСОБА_2 звернулась до Відділу з заявою, в якій просила повідомити про результат розгляду заяви про зняття арешту від 18.11.2022 року. Вказана заява також залишилась без розгляду і відповіді на неї не надходили, арешти та розшук, які накладені в межах ВП № 47752077 не зняті (не скасовані). Не погодившись з зазначеною бездіяльністю Другого Приморського ВДВС, ОСОБА_5 була змушена звернутися до суду з зазначеною скаргою.

Ухвалою суду від 05.09.2023 року провадження у справі було відкрито та призначено розгляд справи в судовому засіданні на 15.09.2023 року.

У судовому засіданні 15.09.2023 року був присутній представник ОСОБА_5 адвокат Глпвацький Ю.А., інші учасники справи у судове засідання не з`явилися.

Протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено на 04.10.2023 року, у зв`язку з неявкою зацікавлених осіб та належного їх сповіщення.

26.08.2023 року на електронну адресу суду від Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) надійшов відзив, в якому просили у задоволенні скарги відмовити в повному обсязі,

В обґрунтування відзиву зазначено, що відповідно до інформації, яка міститься в Автоматизованій системі виконавчого провадження на виконанні відділу перебувало виконавче провадження №47752077 з примусового виконання виконавчого листа №1522/6072/12, виданого 11.02.2013 Приморським районним судом м.Одеси про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Державний Ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління заборгованості за кредитним договором №1216-н від 09.02.2007 року у загальному розмірі 13 993,56 долари США. В результаті вжитих державним виконавцем заходів, ВП №47752077 завершено постановою державного виконавця від 06.06.2019 року на підставі п.7 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з тим, що транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку, та виконавчий документ повернуто стягувачу з правом повторного пред`явлення. Тобто, ВП №47752077 обліковується в системі, як невиконане, а виконавчий документ повернуто стягувачу з правом повторного його пред`явлення. При завершенні виконавчого провадження з вищенаведених підстав у державного виконавця були відсутні підстави для зняття арешту. Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених Законом (ч.5 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження»), або поновити пропущений строк згідно Законодавства. Відповідно до положення ч.1 ст.40 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв?язку із закінченням виконавчого провадження. Тобто, законодавець надає право державному виконавцю припиняти чинність арешту у деяких випадках при закінченні виконавчого провадження та поверненні виконавчого документу до суду, який його видав. Тільки в разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.п.1, 3, 11 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження», арешт з майна знімається, а ВП №47752077 було завершено з підстав п.7.ст.37 Закону, що виключає підстави припинення чинності арешту. Згідно з ч.2 ст.40 ЗУ «Про виконавче провадження», про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Вважають, що відповідно до норми Закону України «Про виконавче провадження», у разі повернення виконавчого документа стягувачу, виконавче провадження не є закінченим, а ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено вичерпний перелік підстав для зняття арешту у виконавчому провадженні, а в даному випадку арешт може бути знятий виключно за рішенням суду. Посилання скаржника на виконання приватним виконавцем Циневим В.О. ВП №66057471, не дає законного права державному виконавцю відновлювати завершене виконавче провадження, яке було припинено за довго до відкритого ВП №66057471, так як Законом України «Про виконавче провадження» визначено та передбачено ст.41 ЗУ «Про виконавче провадження». У зв`язку з цим вважають, що дії посадових осіб Другого Приморського ВДВС у місті Одесі ПМУ МЮ (м.Одеса), а саме що полягають у невинесенні постанови про зняття арешту з майна боржника, при завершенні виконавчого провадження є такими, що відповідають вимогам законодавства.

У судове засідання призначене на 04.10.2023 року сторони не з`явилися, розгляд справи відкладено на 18.10.2023 року.

16.10.2023 року представник ОСОБА_2 адвокат Главацький Ю.А. надав суду заперечення на відзив, в яких зазначив, що оскільки спірні правовідносини виникли на стадії виконавчого провадження, тому законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту ніж звернення до суду із позовною заявою про зняття арешту з майна, а саме оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

У судове засідання призначене на 18.10.2023 року сторони не з`явилися, розгляд справи відкладено на 03.11.2023 року.

У судове засідання призначене на 03.11.2023 року учасники справи не з`явилися, про час та дату розгляду справи були сповіщені належним чином. 03.11.2023 року представник ОСОБА_5 адвокат Главацький Ю.А. через канцелярію суду надав письмові пояснення, в яких вимоги скарги підтримав, просив їх задовольнити.

В обґрунтування пояснень зазначено, що 11.02.2013 року Приморським районним судом м.Одеси було ухвалено рішення, яке рішенням Апеляційного суду Одеської області від 08.04.2014 року було змінено, та за яким з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь Банку стягнуто заборгованість за кредитним договором. На підставі рішення Апеляційного суду Одеської області від 08.04.2014 року по справі №1522/6072/12 було видано відповідні виконавчі листи, за якими боржниками були ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які неодноразово пред`являлися до примусового виконання. В останнє виконавчий лист за яким боржником була ОСОБА_3 , перебував на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва В.О., виконавче провадження ВП №66057471 закінчено, на підставі п.9 ч.1 ст.39 ЗУ «Про виконавче провадження», у зв`язку з повним та фактичним виконання рішення, про що винесено постанову про закінчення виконавчого провадження від 05.01.2022 року. А тому вважає, що повним виконанням зобов`язання ОСОБА_3 , яке виникло на підставі рішення Апеляційного суду Одеської області по справі від 08.04.2014 року, було фактично припинено обов`язок з виконання цього рішення для ОСОБА_1 , а тому вважає неправомірною бездіяльність державного виконавця Приморського ВДВС у місті Одесі ПМУ МЮ (м.Одеса) щодо не зняття арештів з всього майна (рухомого та нерухомого), що належить ОСОБА_2 , який накладений постановою ВП №47752077 про арешт майна боржника від 22.01.2018 року.

Відповідно до ч.2 ст.450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Суд враховує норми ЦПК України та вимоги закону й висновки ЕСПЛ щодо дотримання розумних строків розгляду справи.

З урахуванням викладеного, зважаючи за скороченні строки розгляду даної категорії справ, а також наявності належного сповіщення учасників справи, положень ч.2 ст. 450 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу по суті на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Відповідно до ст.268 ЦПК України, датою складання повного тексту рішення є 08.11.2023 року.

Судом встановлено, що Приморським районним судом м.Одеси 11.02.2013 року було ухвалено рішення по справі №1522/6072/12, за яким позов Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі його філії Одеське обласного управління задоволено в повному обсязі:

Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі його філії - Одеського обласного управління заборгованість за кредитним договором №1216-н від 09.02.2007 року у загальному розмірі 13 993 долари США 56 центів, що в еквіваленті по курсу НБУ на 08.12.2011 року становить 111 807 грн. 15 коп., з яких: заборгованість по кредиту 10 113,29 дол.США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 80 804,18 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 206,57 дол.США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 1 650,47 грн.; пеня за прострочення основного боргу по кредиту 2 664,39 дол.США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 21 288,21 грн.; пеня за прострочення процентів за користування кредитом 1 009,31 дол.США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 8 064,29 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в рівних частинах на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі його філії - Одеського обласного управління судові витрати в сумі 1 225 грн. 37 коп.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 08.04.2014 року рішення Приморського районного суду м.Одеси від 11.02.2013 року по справі №1522/6072/12 - змінено.

Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління заборгованість за кредитним договором №1216-н від 09.02.2007 року у загальному розмірі 13 993,56 дол.США з яких: заборгованість по кредиту - 10 113,29 дол.США; заборгованість по процентам за користування кредитом - 206,57 дол.США; пеня за прострочення основного боргу по кредиту - 2 664,39 дол.США; пеня за прострочення процентів за користування кредитом - 1009,31 дол.США.

В іншій частині рішення Приморського районного суду м.Одеси від 11.02.2013 року - залишено без змін.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеське обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України» судові витрати в розмірі 279,52 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеське обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України» судові витрати в сумі 279,52 грн.

В подальшому, на підставі рішення Апеляційного суду Одеської області по справі № 1522/6072/12 від 08.04.2014 року було видано виконавчі листи, за якими боржниками були зазначені ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які неодноразово пред`являлися до примусового виконання.

27.03.2015 року державним виконавцем Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Корнієць В.В. було відкрито виконавче провадження №47752077 про примусове виконання виконавчого листа №1522/6072/12, виданого 11.02.2013 року Приморським районним судом м.Одеси, про стягнення заборгованості за кредитним договором №1216-н від 09.02.2007 року в розмірі 329 408,40 грн., за яким боржником була ОСОБА_2 ( ОСОБА_6 ).

В межах вжиття заходів з примусового виконання вищезазначеного виконавчого листа державним виконавцем було винесено наступні постанови:

- Постанова про арешт майна боржника від 22.01.2018 року, якою було накладено арешт на майно, що все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_2 ;

- Постанова про розшук майна боржника від 23.01.2018 року, якою оголошено в розшук майно боржника: транспортний засіб FREIGHTLINER 120, 2002 р.вип., н.з НОМЕР_2 . що належить боржнику ОСОБА_2 .

Постановою державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м.Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Виговського Ю.Д. від 06.06.2019 року повернуто виконавчий документ №1522/6072/12 від 11.02.2013 року про стягнення заборгованості за кредитним договором №1216-н від 09.02.2007 року з ОСОБА_2 , стягувачу на підставі п.7 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження».

Також, стягувачем пред`являвся до примусового виконання й виконавчий лист №1522/6072/12, виданого 11.02.2013 року Приморським районним судом м.Одеси, про стягнення заборгованості, за яким боржником була ОСОБА_3 .

В останнє зазначений виконавчий лист (боржник ОСОБА_3 ) перебував на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва Віталія Олександровича (виконавче провадження ВП № 66057471).

Виконавче провадження ВП №66057471 щодо ОСОБА_3 закінчено, на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з повним та фактичним виконання рішення, про що винесено постанову про закінчення виконавчого провадження від 05.01.2022 року (а.с.10).

Крім того, відповідно до повідомлення АТ «Державний ощадний банк України» від 16.12.2021 року, вимоги виконавчого документа № 1522/6072/12 виданого Приморським районним судом м. Одеси від 28.07.2014 року виконані (а.с.11).

18.11.2022 року ОСОБА_2 звернулась із заявою до Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), згідно якої просила:

- винести постанову про зняття арешту з всього майна (рухомого та нерухомого), що належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який накладений постановою ВП № 47752077 про арешт майна боржника від 22.01.2018 року;

- винести постанову про припинення розшуку майна боржника, а саме транспортного засобу FREIGHTLINER 120, 2002 р. в., д/н НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який оголошений постановою ВП 47752077 про розшук майна боржника від 23.01.2018 року (а.с.8).

Однак вказана заява залишилась без розгляду і відповіді на неї не надходили, арешти та розшук, які накладені в межах виконавчого провадження ВП №47752077, не зняті (не скасовані).

13.04.2023 року ОСОБА_2 звернулась до Відділу з заявою, відповідно до якої просила повідомити про результат розгляду заяви про зняття арешту від 18.11.2022 року (а.с.9).

Вказана заява також залишилась без розгляду і відповіді на неї не надходили, арешти та розшук, які накладені в межах виконавчого провадження ВП №47752077, не зняті (не скасовані).

Відповідно до ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно зі ст.451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Частиною 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Як передбачено статтею 55 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на момент вчинення виконавчих дій) арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження; винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні в банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Державним виконавцем за постановою про відкриття виконавчого провадження або за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження може бути накладений арешт у межах суми стягнення за виконавчими документами з урахуванням витрат, пов`язаних з проведенням виконавчих дій на виконання на все майно боржника або на окремо визначене майно боржника.

Арешт застосовується: 1) для забезпечення збереження майна боржника, що підлягає наступній передачі стягувачеві або реалізації; 2) для виконання рішення про конфіскацію майна боржника; 3) при виконанні ухвали суду про накладення арешту на майно, що належить відповідачу і знаходиться у нього чи в інших осіб.

Частиною 1 статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до положень частини 1 статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 541 ЦК України встановлено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Як передбачено ч.ч.1,2 ст.543 ЦК України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі.

Згідно приписів частини 4 статті 543 ЦК України, виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Тобто, повним виконанням зобов`язання ОСОБА_3 , яке виникло на підставі рішення Апеляційного суду Одеської області від 08.04.2014 року по справі №1522/6072/12, було фактично припинено обов`язок з виконання цього рішення для ОСОБА_1 .

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що в зв`язку з припиненням обов`язку ОСОБА_1 вбачається неможливість повторного пред`явлення до примусового виконання виконавчого листа №1522/6072/12, виданого 11.02.2013 року Приморським районним судом м. Одеси, про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 , та як наслідок відсутня будь-яка законна необхідність у подальшому існуванні арештів майна ОСОБА_4 .

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися, зокрема, своєю власністю.

Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 1 статті 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Як передбачено ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Проте, з урахуванням обставин справи та в порушення наведених приписів законодавства арешти нерухомого та рухомого майна ОСОБА_2 , накладені Другим Приморським відділом державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м Одеса), існують неправомірно та їх наявність порушує права ОСОБА_2 , як власника цього майна.

Статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, також наголошується на безумовному праві фізичних та юридичних осіб мирно володіти своїм майном.

Слід зазначити, що у рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Кечко проти України» від 08.11.2005 року визначено, що кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 29.11.1991 року у справі «Пайн Велів Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю.

Статтею 391 ЦК України закріплено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Як зазначено в Постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 року, у справі № 6-709цс16, згідно з положенням ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

Згідно з положеннями п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Частиною 5 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Враховуючи вищенаведене суд вважає що скарга підлягає задоволенню, оскільки заявниця просить визнати неправомірною бездіяльність Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), що полягає у не здійснення розгляду письмових заяв ОСОБА_1 від 18.11.2022 року та 13.04.2023 року та неповідомлення її про результати розгляду цих заяв .

Виконання судового рішення це завершальна стадія цивільного судочинства у процесі реалізації захисту цивільних прав, а тому невиконання судових рішень, що є остаточними, обов`язковими для виконання, є порушенням права на справедливий суд, яке захищено статтею 6 Конвенції.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22 липня 2020 року у справі № 2-2724/2011.

Згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених із боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів із дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості зі сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що підлягає примусовому виконанню.

Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах зроблено у постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі № 127/1541/14-ц (провадження № 61-2829св21).

За змістом положень частини п`ятої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених цим Законом.

Ураховуючи положення пункту 1 частини першої та частини п`ятої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», повернення виконавчого документа стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, не означає закінчення (закриття) виконавчого провадження і не тягне за собою наслідків у вигляді неможливості розпочати його знову та не позбавляє стягувача права повторно звернутися до органу державної виконавчої служби (приватного виконавця) за виконанням судового рішення протягом встановлених законом строків, також не позбавляє стягувача звернутися до суду з заявою про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

У постановах Верховного Суду від 12 серпня 2020 року у справі № 569/17603/18 та від 22 грудня 2021 року у справі № 634/292/21 зазначено, що повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» не є підставою для зняття арешту з майна, оскільки відповідно до частини третьої статті 37 зазначеного Закону арешт із майна знімається у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону. Розширеному тлумаченню такі підстави не підлягають.

Указаний механізм запроваджено законодавцем із метою захисту прав стягувачів, оскільки відповідно до частини п`ятої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Втім наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 2-356/12 (провадження № 61-5972св19), від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15 (провадження № 61-18160св19), від 09 січня 2023 року у справі № 2-3600/09, провадження № 61-12406св21 (ЄДРСРУ № 108296856), від 18 січня 2023 року у справі № 127/1547/14-ц (провадження № 61-12997св21, ЄДРСРУ № 108653799).

Таким чином, враховуючи визнання стягувачем факту погашення заборгованості, тобто припинили існувати ті умови, які були підставою для накладення арешту, таким чином виконавчий документ не підлягає виконанню, відсутність у Приморському відділі державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) будь-яких відкритих виконавчих проваджень відносно ОСОБА_2 щодо виконання виконавчого листа №1522/6072/12 Приморського районного суду м.Одеси від 11.02.2013 року, суд приходить до висновку, що бездіяльність Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) щодо не зняття вищевказаного арешту з майна боржника, порушує права порушує права скаржника, як власника майна, тому такий арешт має бути скасований.

Згідно частини 2 статті 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Тому на підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що скарга ОСОБА_2 на дії та бездіяльність державного виконавця Приморського ВДВС у місті Одесі ПМУ МЮ (м.Одеса) є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 11-13, 89, 95, 223, 247, 258, 260-261, 351-354, 447-453 ЦПК України, ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», суд,

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління, на бездіяльність державного виконавця задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) щодо не зняття арештів з всього майна (рухомого та нерухомого), що належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який накладений постановою ВП №47752077 про арешт майна боржника від 22.01.2018 року.

Зобов`язати Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) зняти арешт з всього майна (рухомого та нерухомого), що належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який накладений постановою про арешт майна боржника від 22.01.2018 року у рамках виконавчого провадження ВП №47752077.

Зобов`язати Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) припинити розшук майна боржника, а саме транспортного засобу FREIGHTLINER 120, 2002 р. в., д/н НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який оголошений постановою про розшук майна боржника від 23.01.2018 року у рамках виконавчого провадження ВП №47752077.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Повний текст ухвали складено 08.11.2023 року.

Суддя Л.В. Домусчі