Справа № 643/1926/23
Провадження № 2/643/772/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.11.2023 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Афанасьєва В.О.,

за участі секретаря судових засідань Ткаченко В.В.,

представника позивача Гулієва Е.В.,

представника відповідача Рєзанова А.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради, третя особа - Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Скиба Тетяна Володимирівна, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача, яким просить визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті дяді ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , три місяці з часу набрання судовим рішенням законної сили.

Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер дядя позивача ОСОБА_2 . Після смерті дяді ОСОБА_2 відкрилась спадщина на частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала йому на праві спільної сумісної власності. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, а саме: АДРЕСА_1 . Після смерті ОСОБА_2 , позивач є єдиними спадкоємцем за законом. Однак безпосередньо звернутися в шестимісячний строк до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не встиг, через відсутність коштів, а потім за станом здоров`я проходив курс реабілітації у Громадській організації «ДАВІР» за адресою: м. Харків, вул. Коновченко, 5, з 01.02.2022 по 01.10.2022. Крім того, 24.02.2022 через повномасштабне вторгнення російських військ в Україні запроваджено воєнний стан, встановлені різні обмеження, почалась війна, нотаріуси не працювали. За станом здоров`я не зміг виїхати з міста Харкова. У зв`язку із чим не прийняв спадщину у встановлений законом строк. Також вважав, що він прийняв спадщину, оскільки мешкав разом із дядею та доглядав за ним за адресою: АДРЕСА_1 , з 2014 року, де мешкає по теперішній час. Відповідно до письмової консультації ПН ОСОБА_3 , ОСОБА_1 необхідно звернутись до суду для визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті дядька, ОСОБА_2

28.06.2023 представником відповідача Харківської міської ради наданий відзив на позовну заяву, із змісту якого вбачається, що відповідач вимоги позову не визнає та просить в його задоволені відмовити.

Мотивуючи заперечення проти позову, представник відповідача зазначає, зокрема, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з дня відкриття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Смерть спадкодавця настала ІНФОРМАЦІЯ_2 . Отже, позивач мав строк для подачі нотаріусу відповідної заяви про прийняття спадщини. Однак, позивач звернувся до нотаріуса лише у 13.02.2023, тобто з пропуском вказаного строку. Позивачем протягом суттєвого періоду часу ( а саме протягом майже 5 місяців до введення воєнного стану в Україні, а також на протязі майже 1 року після) не вживалось жодних дій, спрямованих на прийняття спадщини. Крім того, зазначив, що позивач у листопаді-грудні 2021 року оформлював своє право на спадщину на іншу частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої була мати позивача ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Причини наведені позивачем не є об`єктивними, непереборними та істотними труднощами в розумінні ч.3 ст.1272 ЦПК України, а тому не можуть визнаватися поважними для визначення додаткового соку для прийняття спадщини.

Представник позивача адвокат Гулієв Е.В. огли у судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні.

Суд, заслухавши доводи позивача, заперечення відповідача, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи із такого.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 є племінником ОСОБА_2

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Харкові.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина у вигляді частини квартири за адресою АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності .

Такі обставини підтверджено копіями свідоцтва про народження, свідоцтвом про смерть, Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст. 126, 133, 135 СК України від 07.02.2023, копією актового запису про народження № 957 від 18.05.1965, Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, свідоцтвом про право власності на житло від 30.09.1999, (а.с.10, 14-19, 23, 27, 29, 125-126).

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України. Заява про прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини особисто.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до п.24 постанови Пленуму верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску для прийняття спадщини. При цьому, необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила ч.3 ст.1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо, по-перше, у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; по-друге, ці обставини можливо визнати поважними.

Прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власної волі. Вчинення або не вчинення спадкоємцем дій, з якими законодавець пов`язує прийняття спадщини, має визначальне значення для висновку про дотримання ним процедури входження у спадкування і кінцеве дає відповідь на питання про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Пропуск такого строку, позбавляє спадкоємця можливості прийняти спадщину через нотаріальну контору і потребує пред`явлення ним позову про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.

Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Так, позивач посилається на те, що з 01.02.2022 по 01.10.2022 проходив курс реабілітації відкритого типу у ГО «ДАВІР», в тому числі посилався на те, що 24.02.2022 через повномасштабне вторгнення російських військ в Україні запроваджено воєнний стан, встановлені різні обмеження, почалась війна, нотаріуси не працювали, за станом здоров`я позивач не міг виїхати до іншого міста.

Між тим, 04.04.2023, звернувшись до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Скиби Т.В. із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті дядька ОСОБА_2 , ОСОБА_1 отримав постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії, оскільки в матеріалах спадкової справи відсутні документи, що підтверджують факт прийняття ним спадщини у встановленому порядку.

На підтвердження таких обставин позивачем надано копії довідки про проходження курсу реабілітації з 01.02.2022 по 01.10.2022, постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії від 06.04.2023 (а.с. 105-106, 49-52).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України).

Статтею 13 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» вбачається, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За змістом п.1 ст.6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справ продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Гарантоване ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема у питаннях захисту права власності.

Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

Дана позиція узгоджується з постановою Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17.10.2018 (справа №681/203/17-ц,провадження №61-26164св18).

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює захист власності і встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або ілюзорних прав, а прав практичних та ефективних (п.24 рішення ЄСПЛ від 09.10.1979 у справі Ейрі»; п.32 рішення ЄСПЛ від 30.05.2013 у справі «Наталія Михайленко проти України»). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (п.32 рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства»). «Законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя наприклад, коли усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (рішення у справі «Копецький проти Словаччини»).

Отже, враховуючи принцип автономного тлумачення понять, застосований у практиці Європейського суду з прав людини, отримане, хоча і не оформлене належним чином спадкове майно охоплюється поняттям «майно» у розумінні ст.1 Першого протоколу.

Суд бере до уваги, проходження ОСОБА_1 лікування з 01.02.2022 по 01.10.2022, введений Президентом України з 24.02.2022 режим воєнного стану в Україні, а також запровадження Постановою Кабінету міністрів України за №164 від 28.02.2022 зупинення на період воєнного стану строку прийняття спадщини, і те, що спадщина після померлого ОСОБА_2 на даний час залишилась відкритою та ніким не прийнята, заяв про відмову від спадщини позивач не подавав, позивач фактично вступив в управління спадковим майном.

Крім того, суд враховує, що наслідки пропущення позивачем строку для прийняття спадщини будуть непропорційними, оскільки ОСОБА_1 втратить право на спадкування майна за законом, і вказані обставини будь для позивача занадто надмірним тягарем, при цьому буде порушено баланс між інтересами держави та фізичної особи.

Далі, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «Ілхан проти Туреччини» від 27.06.2000 вбачається, що при вирішені питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватися правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру.

Отже, аналізуючи вищевикладене, суд приймає до уваги доводи позивача про пропущення строку подання заяви до нотаріальної контори для прийняття спадщини за законом, практику Європейського суду з прав людини, і те, що факт пропуску позивачем строку для прийняття спадщини не є підставою для усунення останнього від спадкування, відтак суд вважає, що причини, на які посилається позивач є поважними, а тому є підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини протягом трьох місяців з дня набрання рішенням суду законної сили.

Заперечення представника відповідача суд приймає до уваги, однак такі доводи не спростовують вищенаведених висновків суду.

Керуючись ст. ст. 2, 12, 81, 83, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Визначити додатковий строк для подачі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , до нотаріальних органів заяви про прийняття спадщини після смерті дядька, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 терміном три місяця з часу набрання рішенням суду законної сили.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Московський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 06.11.2023.

Суддя В.О. Афанасьєв