Справа № 750/7900/23
Провадження № 2/750/1170/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2023 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:

судді Карапута Л.В.,

секретаря Аушевої М.Ю.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_3 про встановлення факту батьківства, третя особа Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,

в с т а н о в и в:

31.05.2023 позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_3 про встановлення факту батьківства та просив встановити факт, що ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 та помер ІНФОРМАЦІЯ_2 є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який народився у м. Чернігів (актовий запис про народження № 1029, складений 15.04.1992 Відділом реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції).

Обґрунтовано позов тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 . Після смерті останнього відкрилася спадщина, яка складається із квартири за адресою: АДРЕСА_1 , а також житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 . ОСОБА_1 будучи сином померлого ОСОБА_4 , як спадкоємець першої черги за законом, 28.03.2023 року надіслав приватному нотаріусу Кириченко Тетяні Володимирівні заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 у визначений ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк. Однак нотаріусом в усному порядку було повідомлено, що підстави для видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 відсутні, оскільки позивачем не було надано документів, які підтверджують родинний зв`язок між позивачем та спадкодавцем, але відповідна постанова про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину буде надана позивачу після закінчення шестимісячного строку на подання заяви про прийняття спадщини спадкоємців після смерті ОСОБА_4 . Матір`ю позивача є ОСОБА_5 , а відомості про батька записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (зі слів матері) як ОСОБА_6 . Водночас, рідним кровним батьком є ОСОБА_4 . Оскільки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не перебували у шлюбі, тому батько позивача був записаний зі слів останньої. Після народження позивача ОСОБА_4 та ОСОБА_5 певний час проживали разом у м. Чернігові, однак не змогли дійти згоди у побутових питаннях, тому для уникнення конфліктних ситуацій та гармонійного розвитку їх дитини, вирішили проживати окремо один від одного. Встановлення вищезазначеного факту батьківства, необхідно Позивачу для оформлення спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 10.07.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження; визначено відповідачу строк для подачі відзиву на позов.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 02.08.2023 року, закрито підготовче провадження у справі і призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі позов підтримує.

ОСОБА_3 подала заяву про розгляд справи без участі та визнання позову.

Представник Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надіслав заяву про розгляд справи без участі представника, протии позову не заперечує, покладається на розсуд суду.

Фіксування судового засідання технічним записом не здійснювалося відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 .

З листа Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вбачається, що актовий запис про смерть №4, складений 03.01.2023 виконавчим комітетом Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 зберігається у Чернігівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Чернігівському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, яка складається із квартири, загальною площею 49,6 кв.м. (житлова - 28,4 кв.м.), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а також житлового будинку, загальною площею 94,2 кв.м. (житлова площа - 43,4 кв.м.), який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ) (а.с. 20, 21).

28.03.2023 ОСОБА_1 , як спадкоємець першої черги за законом, надіслав приватному нотаріусу Кириченко Тетяні Володимирівні у визначений ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк, поштовою кореспонденцією нотаріальну завірену заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 . Нотаріусом було заведено спадкову справу №1/2023 від 04.01.2023 до майна померлого ОСОБА_7 та в усному порядку було повідомлено, що підстави для видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 відсутні, оскільки позивачем не було надано документів, які підтверджують родинний зв`язок між позивачем та спадкодавцем.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 15.04.1992 та витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька № 0 від 11.04.2023, матір`ю позивача є ОСОБА_5 , а відомості про батька записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (зі слів матері) як ОСОБА_6 (а.с. 18,19).

В своєму позові позивач вказав, що після закінчення 8-ми класів школи ОСОБА_4 поїхав навчатися в технікум, а потім пішов служити до армії. Після повернення з армії приблизно у 1990 році ОСОБА_4 почав проживати у м. Чернігові та продовжив спілкування з матір`ю позивача, ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народився син - ОСОБА_1 . Оскільки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не перебували у шлюбі, тому батько позивача був записаний зі слів останньої.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду із захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення п. 1 ст. 6 та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п. 36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст. 13 Конвенції).

Норми ч. 1 ст. 135 СК України, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 СК України, у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства відповідно до частини першої статті 130 СК України є смерть того, батьківство кого встановлюється, або оголошення його померлим.

Та обставина, що питання визначення батьківства за рішенням суду відповідно до статей 128. 129 СК України не вирішувалось за життя такої особи, не є перешкодою для застосування статті 130 СК України.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у справі № 373/2257/18 (провадження № 61-15136св20).

Водночас, ч. 1 ст. 58 Конституції України передбачено, що за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року.

Оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у статті 128 Сімейного кодексу України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у статті 53 Кодексу про шлюб і сім`ю України, при вирішенні питання про те, якою нормою необхідно керуватися при розгляді справ цієї категорії, слід виходити з дати народження дитини.

При розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.

Справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася після 1 січня 2004 року, суд має вирішувати відповідно до норм СК України, зокрема частини другої статті 128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільно-процесуального законодавства.

Такі правові висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 25 лютого 2015 року, справа № 6-20цс15.

Оскільки Позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 , тому при вирішенні справи про встановлення факту батьківства підлягають застосуванню саме положення КпШС України.

В постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року зазначено, що визначений в ЦГІК перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. Суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення, наприклад, факти визнання батьківства щодо дітей, які народилися до 1 жовтня 1968 року; батьківства; реєстрації батьківства; факти прийняття спадщини, встановлення місця відкриття спадщини та фактів володіння будівлею на праві приватної власності.

В пункті 15 вказаної постанови роз`яснено, що суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини, і вирішує їх з урахуванням обставин, передбачених статті 53 Кодексу про шлюб та сім`ю України. Заяви про встановлення факту визнання батьківства щодо дитини, розглядаються судом у випадках, коли померла особа визнавала себе батьком дитини до цієї дати. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини (наприклад , відповідно до частини другої статті 55 Кодексу про шлюб та сім`ю запис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній) і можуть бути подані матір`ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття.

Як зазначено в пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», яка була діючою на час дії КпШС України, згідно зі статті 53 КпШС підставою для встановлення батьківства (факту батьківства) може бути не сам по собі факт біологічного походження дитини, а фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, або ж докази, що достовірно підтверджують визнання особою батьківства.

Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо).

Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Так доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, фотографії, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які Достовірно підтверджують визнання особою батьківства.

Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї.

Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і. як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги.

У силу ч.4 ст. 206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Враховуючи вище викладене, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_3 про встановлення факту батьківства підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 141, 264, 265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_3 про встановлення факту батьківства, третя особа Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 та помер ІНФОРМАЦІЯ_2 є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який народився у м. Чернігові (актовий запис про народження №1029, складений 15.04.1992 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Л.В. Карапута