Справа №173/1527/21
Провадження №2/173/11/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2023 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

В складі: головуючого судді Петрюк Т.М.

При секретареві Рудовій Л.В

За участю: представника позивача - адвоката Богачової Н.П.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні, за правилами спрощеного позовного провадження, в місті Верхньодніпровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення частки в спільному майні подружжя в порядку його поділу,-

ВСТАНОВИВ:

11.08.2021 року до суду звернулася позивач ОСОБА_1 , з позовом про припинення частки в спільному майні подружжя в порядку його поділу до відповідача ОСОБА_2

02.09.2021 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи.

03.09.2021 року ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 09.11.2021 року .

09.11.2021 року в судовому засіданні оголошена перерва до 22.12.2021 року.

22.12.2021 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області зупинене провадження у справі в зв`язку з призначенням судової товарознавчої експертизи.

21.07,2022 року до суду надійшло повідомлення експерта про не проведення призначеної судової товарознавчої експертизи.

21.07.2022 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області поновлене провадження у справі. Справа призначена до розгляду на 04.10.2022 року.

04.10.2022 року розгляд справи відкладений на 07.11.2022 року в зв`язку з неявкою сторін у призначене судове засідання.

07.11.2022 року розгляд справи відкладений на 19.12.2022 року в зв`язку з неявкою позивача у призначене судове засідання.

19.12.2022 року розгляд справи відкладений на 01.02.2023 року в зв`язку з неявкою позивача у призначене судове засідання.

01.02.2023 року розгляд справи відкладений на 19.06.2023 року в зв`язку з неявкою позивача у призначене судове засідання.

19.06.2023 року розгляд справи відкладений на 12.09.2023 року в зв`язку з неявкою позивача у призначене судове засідання.

12.09.2023 року розгляд справи відкладений на 30.10.2023 року в зв`язку з неявкою відповідача у призначене судове засідання.

Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України.

30.10.2023 року в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення

Згідно заявлених позовних вимог позивач просить: в порядку поділу майна подружжя припинити його право спільної сумісної власності з відповідачкою на автомобіль марки Volswagen модель Tiguan номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , рік випуску 2010, реєстраційний номер НОМЕР_2 , колір сірий,залишивши вказаний автомобіль в особистій власності відповідачки, стягнувши з відповідачки на його користь грошову компенсацію вартості частини даного автомобіля в сумі 150 000.00 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилаючись на наступне: з відповідачкою він перебуває в зареєстрованому шлюбі з 15.11.2019 року. Шлюб між ними зареєстрований у Верхньодніпровському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 103. Однак на даний час він з відповідачкою спільно не проживає.

Під час знаходження в шлюбі у серпні 2020 року ними за спільні кошти у спільну сумісну власність був придбаний автомобіль марки Volswagen модель Tiguan номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , рік випуску 2010, реєстраційний номер НОМЕР_2 , колір сірий.

Зазначений автомобіль був придбаний за 11 000.00 доларів США, і на даний час його вартість складає 300 000.00 грн.

При цьому відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу виданого 07.08.2020 року, власником вказаного автомобіля зазначена одноособово відповідачка.

Спірний автомобіль на даний час перебуває у фактичному володінні та користуванні відповідача, яка використовує його особисто для власних потреб, та позбавила його доступу до автомобіля.

Приймаючи до уваги ту обставину, що він позбавлений права користування належним йому з відповідачем на праві спільної сумісної власності спірним автомобілем, він вважає за необхідне поділити спірний автомобіль у визначений ним у позовній заяві спосіб. Зазначені обставини і стали підставою звернення до суду.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, давши пояснення, фактично викладені в позовній заяві. Також пояснила, що ними проведено оцінку вартості автомобіля, яка навіть більша, ніж зазначив позивач в своїй позовній заяві. Але позовні вимоги вони не збільшують і просять задовольнити заявлені ними позовні вимоги. Доказів того, що автомобіль був придбаний за кошти від продажу автомобіля батька відповідачки не надані.

Відповідач ОСОБА_2 , в судове засідання не з`явилась, про дату час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Згідно відзиву на позовну заяву проти задоволення позовних вимог заперечує. Свої заперечення обґрунтовує тим, що позивачем не надано доказів оцінки спірного автомобіля. Спірний автомобіль був придбаний на кошти отримані від продажу автомобіля марки ВАЗ, моделі 21103, рік випуску 2002 номер реєстрації НОМЕР_3 , який належав її батькові ОСОБА_3 , який надав на її ім`я довіреність від 06.08.2020 року на відчуження належного йому автомобіля. А вже 07.08.2020 року на її ім`я був оформлений спірний автомобіль. Тобто продавши автомобіль батька та доклавши недостатню суму був придбаний спірний автомобіль. Тому сам факт придбання спірного майна в період шлюбу не можна вважати безумовною підставою віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності, оскільки, якщо майно придбане за особисті кошти одного із подружжя, то це майно не вважається об`єктом спільної сумісної власності. На підставі чого просить відмовити у задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини

Як встановлено в судовому засіданні сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 15.11.2019 року. Шлюб між сторонами зареєстрований у Верхньодніпровському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 103, що підтверджується копіє свідоцтва про шлюб.

В період шлюбу сторін, у серпні 2020 року, ними був придбаний автомобіль марки Volswagen модель Tiguan номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , рік випуску 2010, реєстраційний номер НОМЕР_2 , колір сірий, власником якого зазначена ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом

Відповідно до ч.1,2 ст. 60 СК України - Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1. 3 ст. 61 СК України - Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя

Виникнення режиму спільної сумісної власності подружжя на все придбане за час шлюбу майно презюмується, доки інший з подружжя не довів іншого. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідно до частини третьої статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Отже, наведеними нормами права передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю.

Виходячи з вищевикладеного суд приходить до висновку, що автомобіль марки Volswagen модель Tiguan номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , рік випуску 2010 є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 , і ОСОБА_2 , і кожному із подружжя (стороні у справі) належить право власності на частину зазначеного автомобіля.

Доводи відповідачки, викладені у відзиві на позовну заяву, що автомобіль був придбаний за її власні кошти, які були виручені від продажу автомобіля її батька, суд вважає безпідставними, та такими, що не підтверджують факт придбання автомобіля за особисті кошти відповідачки. Так, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 ОСОБА_3 є власником автомобіля ВАЗ 21103 р.н НОМЕР_5 . 06.08.2020 року ОСОБА_3 , видав довіреність на ім`я ОСОБА_2 , на право володіти, користуватись та розпоряджатись зазначеним автомобілем. Доказів того, що зазначений автомобіль був проданий суду не надано. Крім того, враховуючи той факт, що в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу ВАЗ 21103 р.н. НОМЕР_5 до цих пір зазначений власником ОСОБА_3 доказів про перереєстрацію транспортного засобу на іншу особу суду не надано, тому взагалі під сумнів ставиться той факт, що даний автомобіль був проданий, оскільки його власником на час розгляду справи залишається ОСОБА_3 .

В свою чергу спірний автомобіль був зареєстрований 07.08.2020 року тобто наступного дня після видачі довіреності ОСОБА_3 ,. на ім`я відповідачки, що також ставить під сумнів факт продажу транспортного засобу ВАЗ 21103 р.н. НОМЕР_5 . Оскільки з дати видачі довіреності і до дати придбання спірного транспортного засобу пройшло менше ніж один день і відповідачка не надала доказів того, що за час після видачі на її ім`я довіреностіі до придбання спірного автомоблія, вона встигла продати транспортний засіб батька. Крім того, навіть, якщо автомобіль ВАЗ 21103 р.н. НОМЕР_5 був в дійсності проданий то кошти отримані від його продажу не є особистими коштами відповідачки, а коштами її батька, ОСОБА_3 , оскільки доказів того, що кошти від продажу автомобіля ВАЗ 21103 р.н. НОМЕР_5 останній подарував, позичив, іншим чином передав у власність своїй донці, не надано. В свою чергу відповідачем не надано доказів того, за яку суму був проданий автомобіль ВАЗ 21103 р.н. НОМЕР_5 , яку суму грошових коштів вона доклала для купівлі спірного автомобіля і які були джерела походження цих коштів.

Реєстрація відповідачки як фізичної особи підприємця не свідчить про те, що спірний автомобіль був придбаний нею для здійснення підприємницької діяльності, а не в інтересах сім`ї. Крім того згідно свідоцтва про реєстрацію відповідачки як фізичної особи-підприємця серії НОМЕР_6 зазначено що основним видом економічної діяльності є діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування, а не транспортні перевезення.

Згідно ст. 76 ЦПК України - Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи..

У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України - Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є , показання свідків, письмові докази, речові, електронні докази і висновки експертів.

Відповідно до ст. ст. 77-78 ЦПК України - Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Тому належних та допустимих доказів, що спірний автомобіль був придбаний за особисті кошти відповідачки суду не надано.

Прохаючи розділити спільне сумісне майно позивач просить припинити його право власності на належну йому частку спірного автомобіля та стягнути з відповідачки на його користь частину вартості спірного транспортного засобу.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України - Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України - У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ( 2947-14 ), ч. 3 ст. 368 ЦК) ( 435-15 ), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» - Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК ( 2947-14 ) та ст. 372 ЦК ( 435-15 ). Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Відповідно до наданого представником позивача звіту про оцінку транспортного засобу, автомобіль марки Volswagen модель Tiguan номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , рік випуску 2010 від 11.09.2023 року судом встановлено, що ринкова вартість об`єкта оцінки складає 317 050 грн., що в еквіваленті становить 8 670 дол. США.

Таким чином вартість частини спірного транспортного засобу складатиме 158 525.00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України - Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1,2,3 ст. 370 СК України - Співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом.

У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 364 СК України - Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Позивач просить стягнути з відповідача на його користь вартість частини автомобіля марки Volswagen модель Tiguan номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , рік випуску 2010 в сумі 150 000.00 грн., та припинити його право власності на частину зазначеного автомобіля, що належить йому на праві спільної часткової власності. На підставі вищевикладеного та враховуючи, що позивач згоден на отримання грошової компенсації належної йому на праві спільної сумісної власності частки майна, суд приходить до висновку про задоволення позову в межах заявлених позовних вимог, в повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених вимог, та враховуючи, що судом ухвалюється рішення про задоволення позовних вимог, і позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», відповідно з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 2 573 ( дві тисячі п`ятсот сімдесят три) грн. 60 коп., із розрахунку 1 500.00 грн. + 1073.60 грн., оскільки задоволенню підлягають дві вимоги, одна майнового і одна не майнового характеру.

Відповідно до ухвали Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 13 серпня 2021 року застосовні заходи забезпечення позову шляхом заборони відповідачці передавати автомобіль марки Volswagen модель Tiguan номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , рік випуску 2010, реєстраційний номер НОМЕР_2 , колір сірий, для керування іншим особам; відчужувати автомобіль марки Volswagen модель Tiguan номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , рік випуску 2010, реєстраційний номер НОМЕР_2 , колір сірий без письмової згоди ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_7 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч.1, 7 ст. 158 ЦПК України Суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Оскільки судом ухвалюється рішення, яким вирішується спір між сторонами відносно спірного автомобіля марки Volswagen модель Tiguan номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , рік випуску 2010, реєстраційний номер НОМЕР_2 , колір сірий, відповідно після набрання рішенням законної сили відпала необхідність у продовженні існування застосованих заходів забезпечення позову. На підставі чого суд приходить до висновку про скасування заходів забезпечення позову після набрання рішення законної сили.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273, ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення частки в спільному майні подружжя в порядку його поділу - задовольнити

В порядку поділу спільного майна подружжя припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_7 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , і ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 , на автомобіль марки VOLKSWAGЕN, модель TIGUAN, номер шасі (кузова,рами) НОМЕР_8 , рік випуску 2010, реєстраційний номер НОМЕР_2 , колір Сірий, залишивши автомобіль VOLKSWAGЕN, модель TIGUAN, номер шасі (кузова,рами) НОМЕР_8 , рік випуску 2010, реєстраційний номер НОМЕР_2 , в приватній власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 .

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_7 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , грошову компенсацію вартості частини автомобіля VOLKSWAGЕN, модель TIGUAN, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_8 , рік випуску 2010, реєстраційний номер НОМЕР_2 в сумі 150 000.00 (сто п`ятдесят тисяч) грн.

Скасувати заходи забезпечення позову, застосовані на підставі ухвали Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 13 серпня 2021 року .

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 судовий збір на користь держави 2 573 ( дві тисячі п`ятсот сімдесят три) грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного тексту рішення.

Повний текст рішення виготовлений 05.11.2023 року

Суддя Петрюк Т.М.

Направлене до ЄДРСР: 09.11.2023 року

Дата набрання законної сили: 06.12.2023 року