справа № 462/7987/23
УХВАЛА

06 листопада 2023 року Суддя Залізничного районного суду м. Львова Боровков Д.О., вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 /Третя особа: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Синюк Світлана Вікторівна/ про визнання нікчемним заповіту,

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду із позовом, у якому просить визнати нікчемним заповіт від 24.01.2020 року складений ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_2 .

Пред`явлена позовна заява ухвалою суду від 18.10.2023 р. була залишена без руху, оскільки позивачем не було викладено у повній мірі обставини, якими позивач обгрунтовує своюї вимоги та позивачу слід було визначитися з правовими підставами заявленого позову та змістом позовних вимог.

Позивач 02.11.2023 р. подав до суду уточнений позов, у якому просить визнати нікчемним заповіт від 24.01.2020 року складений ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_2 та застосувати наслідки недійсності заповіту шляхом визнання за ОСОБА_1 права спадкування за законом у першу чергу всього майна за своїм батьком ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Подана позовна заява повторно підлягає залишенню без руху, оскільки не відповідає вимогам ст. 175, 177 ЦПК України, так як не викладено у повній мірі обставини, якими позивач обгрунтовує свою вимоги.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Отже, позивач звернувши до суду із двома вимогами немайнового характеру мав би долучити дві квитанції про сплату судового збору за вимоги немайнового характеру у розмірі по 1073 грн. 60 коп. кожну (на загальну суму 2147 грн. 20 коп.), а долучив лише квитанцію про оплату судового збору за одну вимогу немайнового характеру у розмірі 1073 грн. 60 коп.

Як вбачається з позовної заяви, до складу спадщини, з приводу якої складений заповіт, включено нерухоме майно, а саме:

- 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , яка територіально відноситься до Залізничного району м. Львова, та відповідно підсудності Залізничного районного суду м. Львова;

- 1/2 частини земельної ділянки площею 0,0587 га та будинку АДРЕСА_2 , що знаходиться в кооперативному садівничому товаристві «Вікторія» в урочищі Клепарів у м.Львові, яка територіально відноситься до Шевченківського району м. Львова, та відповідно підсудності Шевченківського районного суду м. Львова;

- житловий будинок садибного типу АДРЕСА_3 , яка територіально відноситься до Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, та відповідно підсудності Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області;

-домоволодіння, що знаходиться за адресою АДРЕСА_4 , яка територіально відноситься до Cамарського району м.Дніпро, та відповідно підсудності Самарського районного суду м.Дніпропетровська.

Вирішуючи питання щодо підсудності позову Залізничному районному суду м. Львова, суд керується таким.

Як вбачається із роз`яснень, викладених у частині другій пункту 16 та частини третьої пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 - заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочин, якщо у книзі шостій ЦК немає відповідного правила (постанова Верховного Суду від 04.03.2019 у справі № 728/1929/17).

Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина першастатті 30 ЦПК України). Згідно з положеннями статті 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті364,367ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті370,372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна;про усунення від права на спадкуваннята визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Такий висновок викладено в пункті 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справвід 01 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» (постанова Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 489/2055/19).

Згідно з висновками щодо застосування норм права, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2021 у справі № 911/2390/18, за правилами чинного ГПК України виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном (п. 7.23.). Словосполучення «з приводу нерухомого майна» у частині третійстатті 30 ГПК України необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення (п. 7.24.).

Враховуючи в цілому тотожній зміст положень ч. 1 ст. 30 ЦПК України та ч. 3 ст. 30 ГПК України, суд вважає за можливе застосувати в даній цивільній справі вказані вище висновки щодо застосування норм права Великої Палати Верховного Суду.

Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Апеляційного суду Львівської області від 25.09.2018 у справі № 465/1314/18, до позовів про визнання недійсним заповіту, предметом якого є нерухоме майно, застосовуються правила виключної підсудності, згідно яких такий спір розглядається за місцезнаходженням нерухомого майна.

Як убачається з позовної заяви позивачем пред`явлено вимогу про визнання недійсним правочину, предметом якого є нерухоме майно.

Враховуючи вищенаведене, до вказаного позову застосовуються правила виключної підсудності, визначені ч. 1 ст. 30 ЦПК України, згідно з якими позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

З доводів позовної заяви убачається, що оспорюваний правочин (заповіт) вчинений з приводу чотирьох об`єктів нерухомого майна, у зв`язку з чим даний спір, виходячи з правил виключної підсудності, відноситься до підсудності або Залізничного районного суду м. Львова, Шевченківського районного суду м. Львова, Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області або Самарського районного суду м.Дніпропетровська.

Матеріали позову не містять даних щодо ринкової вартості об`єктів нерухомого майна, зазначених в заповіті, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості визначити, який з вказаних об`єктів має найвищу вартість та, відповідно до підсудності якого з судів, а саме Залізничного районного суду м. Львова, Шевченківського районного суду м. Львова, Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області або Самарського районного суду м.Дніпропетровська, належить даний позов.

Окрім цього, позивачем не долучено витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з яких убачається, кому на даний час належать на праві власності квартира АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 0,0587 га та будинку АДРЕСА_2 , що знаходиться в кооперативному садівничому товаристві «Вікторія» в урочищі Клепарів у м.Львові.

У відповідності до ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Виходячи з наведеного, вважаю, що позовну заяву слід залишити без руху, надавши позивачеві строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення даної ухвали, для усунення недоліків такої.

Керуючись ст. 175, 185 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 /Третя особа: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Синюк Світлана Вікторівна/ про визнання нікчемним заповіту залишити без руху.

Надати позивачеві строк для усунення недоліків зазначених в мотивувальній частині цієї ухвали 10 /десять/ днів.

Строк усунення недоліків обчислювати з дня отримання позивачем ухвали.

Роз`яснити позивачеві, що у разі не усунення недоліків до вказаного терміну заява вважатиметься не поданою та буде повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя:

Оригінал ухвали.