ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8354/23 Справа № 227/814/23 Суддя у 1-й інстанції - Левченко А. М. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста О. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Агєєва О.В., Кішкіної І.В.,

за участю секретаря Шумило І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 227/814/23 за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Смаль Олег Павлович, до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Смаль Олег Павлович,

на ухвалу Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 12 липня 2023 року,

встановив:

У квітні 2023 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Смаль О.П., звернувся до суду з позовною заявою ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу.

Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 12 липня 2023 року провадження у даній справі закрито в порядку п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Смаль О.П., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить ухвалу Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 12 липня 2023 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що в порушення ч. 6 ст. 81 ЦПК України судом було зроблено припущення про те, що ОСОБА_2 має статус фізичної особи- підприємця, і з власної ініціативи на підтвердження власного припущення судом було зроблено запит до Єдиного державного реєстру юридичних осіб і фізичних осіб підприємців та постановлена ухвала про порушення позивачем предметної підсудності, передбаченої ч. 1 ст. 19 ЦПК України. Також судом порушені процесуальні норми щодо визначення предметної підсудності передбаченої частиною 1 п. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України, оскільки надано неправильну оцінку договірним стосункам, які склалися між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , оскільки покупець ОСОБА_2 у цьому правочині виступав у якості фізичної особи, не будучи при цьому підприємцем і такої інформації під час укладання і виконання договору не надавав.

Посилається, що ОСОБА_1 з власної ініціативи позбавлений можливості змінювати предметний склад учасників правочину. У зв`язку з введенням воєнного стану по всій території України та обмеженням доступу до Єдиних державних реєстрів він був позбавлений можливості отримати витяг для підтвердження статусу ОСОБА_2 . Навіть за наявності такого витягу та підтвердження статусу ОСОБА_2 як фізичної особи-підприємця під час укладання договору купівлі-продажу від 25 січня 2020 року він виступав як покупець без статусу підприємця. Вважає, що ОСОБА_2 самостійно міг вибирати який статус він займає під час укладання спірного договору з ОСОБА_1 , він вибрав цивільно-правовий чим позбавив позивача самостійно змінювати статус покупця в договорі.

Також посилається, що постановляючи оскаржувану ухвалу Добропільський міськрайонний суд Донецької області створив позивачеві перешкоди у реалізації права на судовий захист. ОСОБА_1 позбавлений права звернутись до господарського суду у відповідності до неправильної практики встановленої Добропільським міськрайонним судом Донецької області щодо предметної та суб`єктної підсудності, а також у зв`язку з закінченням строків позовної давності за цим спором буде позбавлений конституційного права на судовий захист.

В судовому засіданні апеляційного суду адвокат Смаль О.П., який діє в інтересах ОСОБА_1 , доводи, викладені в апеляційній скарзі, підтримав та просив її задовольнити.

В судове засідання апеляційного суду інші учасники судового розгляду не з`явились, повідомлялись про час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, адвоката Смаль О.П., який діє в інтересах ОСОБА_1 , перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Смаль О.П., без задоволення за наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам закону.

Підставою звернення з позовом у даній справі є стягнення заборгованості з покупця за договором купівлі-продажу з розстрочкою внаслідок невиконання умов договору.

Судом встановлено, що 25 січня 2020 року між сторонами було укладено договір купівлі-продажу товару № 25-01-20 відповідно до умов якого продавець фізична особа-підприємець ОСОБА_1 зобов`язався передати у власність покупця ОСОБА_2 металопластикові вироби - вікна у кількості тридцять вісім одиниць на суму 159 000 гривень, а покупець прийняв на себе зобов`язання прийняти та оплатити товар у строки визначені в договорі (першій платіж 04.02.2020 року у розмірі 100 000 гривень, другий платіж 10.03.2020 року на залишок товару 59 000 гривень).

Пунктом 5.2 договору передбачено, що у разі несвоєчасної оплати товару або її частини, покупець зобов`язується сплатити пеню у розмірі 3 % від суми заборгованості за кожен день прострочення, але не менше 30 гривень на добу. (а.с. 41)

Відповідачем, в порушення умов договору купівлі-продажу з розстрочкою платежів, не було проведено оплату залишку суми придбаного товару.

05 вересня 2020 року на адресу відповідача було направлено повідомлення-претензію з вимогою про проведення оплати боргу за договором протягом доби з моменту отримання повідомлення, але оплата так і не була проведена.

З аналізу Договору купівлі-продажу № 25-01-20 від 25 січня 2020 року вбачається, що відносини між сторонами договору з приводу неналежного виконання боржником свого зобов`язання з повернення повної вартості прийнятого товару мають господарсько-правовий характер.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діяв адвокат Смаль О.П., зазначав, що він здійснює підприємницьку діяльність як фізична особа-підприємець за основним видом економічної діяльності інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах. 25 січня 2020 року до нього звернувся ОСОБА_2 , з яким ним було укладено договір купівлі-продажу № 25-01-20 і за яким він зобов`язаний був продати металопластикові вироби вікна у кількості 38 штук загальною вартістю 159 000 гривень. За наданим до суду договором було досягнуто усіх істотних умов. ОСОБА_2 прийняв на себе зобов`язання щодо виконання умов договору про оплату розстрочкою платежу.

З Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 має статус фізичної особи-підприємця. Дата та номер запису про проведення державної реєстрації 18.07.2016 року №0024841. Види діяльності 43.91 покрівельні роботи (основний); 43.12 підготовчі роботи на будівельному майданчику; 43.21 електромонтажні роботи; 43.22 монтаж водопровідних мереж, систем опалення та кондиціонування; 43.29 інші будівельно-монтажні роботи; 43.31 штукатурні роботи; 43.32 установлення столярних виробів; 43.33 покриття підлоги й облицювання стін; 43.34 молярні робити та скління; 43.39 інші роботи із завершення будівництва; 43.99 інші спеціалізовані будівельні роботи, н.в.і.у.; 47.99 інші види роздрібної торгівлі поза магазинами; 81.30 надання ландшафтних послуг. (а.с. 68)

Відповідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначено статтею 20 ГПК України. За змістом пункту 1 частини першої цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

Аналіз зазначених положень закону дає підстави дійти висновку, що в основу диференціації (розмежування) судової юрисдикції між справами, які законодавцем віднесені до компетенції судів цивільної чи господарської юрисдикції, покладено наявність декількох обставин, які мають існувати одночасно, а саме - суб`єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин, а також наявність у нормах права, прямої вказівки на розгляд конкретного спору у межах тієї чи іншої юрисдикції.

У пунктах 5.17, 5.18 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.02.2020 року у справі №916/385/19 зазначено, що набуття статусу фізичної особи-підприємця не означає, що усі подальші правовідносини за участю цієї особи мають ознаки господарських, а спори з її участю належать до господарських, адже фізична особа продовжує діяти як учасник цивільних відносин, зокрема, укладаючи правочини для забезпечення власних потреб, придбаваючи нерухоме та рухоме майно. Вирішення питання про юрисдикційність спору за участю ФОП залежить від того, виступає чи не виступає фізична особа як сторона у спірних правовідносинах суб`єктом господарювання, та чи є ці правовідносини господарськими.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що як за суб`єктивним складом, так і виходячи зі змісту спірних правовідносин, між сторонами виник спір щодо невиконання зобов`язань за договором купівлі-продажу від 25 січня 2020 року між суб`єктами господарювання, а тому даний спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Критеріями належності справи до господарського судочинства за загальними правилами є одночасно суб`єктний склад учасників спору та характер спірних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Ознаками господарського спору є, зокрема: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Вирішення питання про юрисдикційність спору залежить від того, чи виступає фізична особа - сторона у відповідних правовідносинах - як суб`єкт господарювання, та від визначення цих правовідносин як господарських.

Як вже зазначалось, звертаючись з цим позовом, позивач просив стягнути заборгованість за договором купівлі-продажу, укладеного між ним фізичною особою-підприємцем та ОСОБА_2 . При цьому наполягає, що відповідач діяв як фізична особа.

Вказане твердження позивача апеляційний суд приймає критично з огляду на те, що воно спростовується наявними матеріалами справи.

З аналізу тексту Договору купівлі-продажу вбачається, що в Договорі купівлі-продажу № 25-01-20 від 25 січня 2020 року в розділі 9 який містить реквізити сторін договору та зазначено місце роботи ОСОБА_2 ФОП. (а.с. 41 зворот)

Крім того, підтримуючи позовні вимоги в судовому засіданні в суді першої інстанції, позивач пояснив, що він знайомий з відповідачем ОСОБА_2 , який також є фізичною особою-підприємцем та займається ремонтними роботами. 38 вікон, які є предметом договору купівлі-продажу, були замовлені відповідачем для здійснення його підприємницької діяльності, зокрема для виконання умов тендеру на ремонт Селидівського ліцею.

Вказане твердження не спростовано. З огляду на зазначене апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність достатніх, належних та допустимих доказів на підтвердження того, що металопластикові вироби - вікна у кількості тридцять вісім одиниць передані у власність покупця ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу товару № 25-01-20 від 25 січня 2020 року можуть бути використані відповідачем в особистих, приватних інтересах, як фізичною особою, а не є пов`язаними з підприємницькою діяльністю.

Отже, як за суб`єктним складом, так і виходячи зі змісту спірних правовідносин, спір між сторонами є спором двох суб`єктів господарювання щодо здійснення господарської діяльності, а отже підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року, справа № 492/1519/15-ц (провадження № 14-558 цс 19).

З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що зазначений спір відповідно до положень ч.1 п.1 ст. 255 ЦПК України не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Посилання в апеляційній скарзі як порушення судом першої інстанції норм процесуального права витребування з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань інформації щодо фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 за ініціативою суду не приймаються апеляційним судом, оскільки відповідно до положень ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд має право витребувати докази з власної ініціативи у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або обов`язків щодо доказів, а також інших випадків передбачених цим Кодексом.

З огляду на встановлене, інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, не впливають на правильність постановленої судом ухвали і, з огляду на вимоги ст. 375 ЦПК України, не можуть бути визнані підставою для її скасування, тому підлягають відхиленню.

Згідно з п. 1 ч. 1ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції (995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що оскаржувана ухвала постановлена судом першої інстанції з дотриманням норм як матеріального, так і процесуального права, з огляду на що, в порядку ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Смаль О.П., слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Керуючись ст. 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Смаль Олег Павлович, залишити без задоволення.

Ухвалу Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 12 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 08 листопада 2023 року.

Головуючий О.І. Корчиста