РІШЕННЯ

іменем України

26 жовтня 2023 року м. Львів

Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Яворського С.Й.

за участю секретаря с/з Козак О. В.

заявника ОСОБА_1

представника заявника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ), заінтересована особа: ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) про видачу обмежувального припису, суд

в с т а н о в и в:

Заявник звернувся до суду із заявою про видачу щодо заінтересованої особи ОСОБА_3 обмежувального припису строком на шість місяців із визначенням певних тимчасових обмежень його прав, зокрема:

- заборонити кривднику ОСОБА_3 перебувати в місці спільного проживання з постраждалою особою ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборонити кривднику ОСОБА_3 наближатися на відстань менше 500 м до місця проживання постраждалої особи ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ;

Заяву мотивує тим, що заінтересована особа ОСОБА_3 є його сином, з яким вони разом проживають за адресою: АДРЕСА_1 . Син ОСОБА_3 протягом останніх трьох років зловживає спритними напоями та вчиняє щодо батька ОСОБА_1 домашнє насильство: психологічного характеру (словесні образи, нецензурна лайка, приниження, погрози фізичної розправи, залякування, контроль у пересуванні); фізичного характеру (ляпаси, стусани, штовхання, шарпання за волосся, нанесення побоїв, кидання в Заявника різноманітних предметів); економічного характеру (умисне позбавлення можливості користуватися своїм житлом та майном). На неодноразові зауваження, прохання Заявника заінтересована особа не реагує або починає скандалити, погрожує що спалить та зруйнує його помешкання, влаштовує дебоші, на лікування не погоджується, на його прохання залишити їх з дружиною у спокої відповідає нецензурними словами. Усі ці діяння негативно впливають на психологічне та фізичне здоров`я Заявника та змушують його щоденно боятися за свою безпеку та життя, а також дружини ОСОБА_4 .

Вказані дії заінтересованої особи мають систематичний та довготривалий характер. У зв`язку із чим неодноразово звертався до органів поліції, за результатами яких відносно заінтересованої особи протягом 2021-2023 рр. було судом прийнято рішення про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства (ст.173-2 КУпАП).

А тому з метою захисту своїх порушених прав заявник в порядку положень ст.350-2 ЦПК України та Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" звернувся до суду з відповідною заявою, яку просить задовольнити.

Заявник в судовому засіданні подану заяву підтримав в повному обсязі з підстав, передбачених в ній. Пояснив, що заінтересована особа ОСОБА_3 є його рідним сином. Син зловживає спиртним напоями у зв`язку із чим систематично влаштовує сварки на побутовому ґрунті, чинить на нього домашнє насильство: психологічного, фізичного та економічного характеру. Дії сина мають систематичний характер, у зв`язку із чим неодноразово звертався до органів поліції із відповідними заявами.

Представник заявника в судовому засіданні заяву підтримала в повному обсязі з підстав, передбачених у ній, та просила таку задовольнити.

Заінтересована особа ОСОБА_3 в судове засідання не прибув, про дату та час розгляду справи був належним чином повідомленим. Про причини неявки суд не повідомив.

Ухвалою судді від 24.10.2023 року заяву прийнято до розгляду, а провадження по справі відкрито.

Заслухавши пояснення учасників справи, оглянувши матеріали справи та додані до неї письмові документи, постановляючи рішення відповідно до ст.ст.265,350-6 ЦПК України, суд вважає, що заяву слід задовольнити виходячи з наступних підстав.

Главою 13 ЦПК України закріплено процесуальні особливості розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису, тобто застосування до кривдника одного чи декількох заходів тимчасового обмеження його прав або покладення на нього обов`язків у зв`язку із доведеністю вчиненого відносно постраждалої особи насильства: домашнього чи за ознакою статі (ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Спеціальними законами, які здійснюють регламентацію вказаної сфери суспільних відносин згідно положень ст.350-2 ЦПК України є Закон України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" та Закон України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків".

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 №2229-VIII домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Згідно з положеннями п.7 ч.2 ст.3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб, зокрема, батьки (мати, батько) і дитина (діти).

Положеннями ст.21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що постраждала особа має право, зокрема, на: дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі N 756/3859/19 (провадження N 61-11564св19) зроблено висновок, що "враховуючи положення Закону N 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях".

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Виходячи зі змісту вказаних норм, суди під час розгляду такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав стосовно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час розгляду питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві (постанова Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18 (касаційне провадження № 61-19328св18).

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 є батьком заінтересованої особи ОСОБА_3 .

Звертаючись до суду з вказаною заявою заявник ОСОБА_1 обгруновує мотивованість та підставність подачі такої, а відтак необхідність видачі обмежувального припису тим, що заінтересована особа ОСОБА_3 систематично вчиняє стосовно нього домашнє насильство психологічного, фізичного та економічного характеру. На зауваження батька, неодноразово здійснені працівниками поліції бесіди профілактичного характеру, винесені термінові заборонні приписи та прийняті судові рішення про притягнення до адміністративної відповідальності не реагує та продовжує свою протиправну діяльність.

У відповідності до положень ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Чинним ЦПК України закріплено чотири критерії доказів, а саме: належність, достовірність, достатність та допустимість, за наявності в сукупності яких суд враховує такий доказ на підтвердження чи спростування відповідної обставини справи

Згідно ч.5 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Вказане положення законодавства кореспондується із законодавчо закріпленим в ч.1 вказаної статті обов`язком кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На необхідності зазначення заявником у поданій заяві не лише обставин, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, але й доказів, що їх підтверджують з обов`язковим подальшим їх представленням суду, зазначено у положеннях п.3 ч.1 ст.350-4 ЦПК України, яка закріплює загальні вимоги щодо змісту заяви про видачу обмежувального припису.

Оцінюючи мотивованість та обґрунтованість поданої заявником заяви про видачу судом обмежувального припису на предмет її доказового підтвердження належними, достовірними, достатніми та допустимими доказами суд виходить з того, що є обгрунтовано доведеним факт вчинення заінтересованою особою ОСОБА_3 відносно заявника систематичного домашнього насильства. Вказані висновки підтверджуються наступним.

Постановою Личаківського районного суду м.Львова від 02.09.2021 року у справі №463/9039/21 (провадження №3/463/1936/21) ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП (вчинення 26.07.2021 року домашнього насильства психологічного та фізичного характеру відносно батька ОСОБА_1 ) (а.с.32).

Постановою Личаківського районного суду м.Львова від 22.07.2022 року у справі №463/4947/22 (провадження №3/463/1288/22) з урахуванням постанови від 29.07.2022 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП (вчинення 27.06.2022 року домашнього насильства психологічного та фізичного характеру відносно батька ОСОБА_1 та матері ОСОБА_4 ; а також порушення 28.06.2022 року винесеного термінового заборонного припису серії АА №203246) (а.с.30-31).

Постановою Личаківського районного суду м.Львова від 01.08.2022 року у справі №463/5405/22 (провадження №3/463/1429/22) ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП (порушення 16.07.2022 року винесеного термінового заборонного припису серії АА №203278) (а.с.33).

Постановою Личаківського районного суду м.Львова від 29.08.2022 року у справі №463/5930/22 (провадження №3/463/1542/22) ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП (вчинення 05.08.2022 року домашнього насильства психологічного та фізичного характеру відносно батька ОСОБА_1 ) (а.с.29).

Постановою Личаківського районного суду м.Львова від 04.05.2023 року у справі №463/3411/23 (провадження №3/463/1195/23) ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП (порушення 20.04.2023 року винесеного термінового заборонного припису серії АА №279384) (а.с.34).

Постановою Личаківського районного суду м.Львова від 10.10.2023 року у справі №463/7221/23 (провадження №3/463/2139/23) ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП (вчинення 01.08.2023 року домашнього насильства психологічного характеру відносно батька ОСОБА_1 ) (а.с.37).

Постановою Личаківського районного суду м.Львова від 20.10.2023 року у справі №463/8609/23 (провадження №3/463/2413/23) ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП (вчинення 14.09.2023 року домашнього насильства психологічного та фізичного характеру відносно батька ОСОБА_1 ; а також порушення 15.09.2023 року винесеного термінового заборонного припису серії АА №313849 про заборону в будь-який спосіб контактувати із постраждалою особою) (а.с.17-19).

Зважаючи на вищенаведене, суд вважає доведеним факт, що ОСОБА_3 систематично вчиняє домашнє насильство щодо ОСОБА_1 . Зазначене також дає підстави стверджувати про те, що є високим вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, такі ризики є реальними та підтверджуються матеріалами справи, тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту до кривдника необхідно застосувати обмежувальний припис із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.2 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та про які зазначає сам заявник у прохальній частині поданої заяви.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити про те, що тимчасове обмеження права користування кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису в порядку, визначеному Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. Під час вирішення питання щодо застосування такого заходу суд, на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства, має оцінити пропорційність втручання у права і свободи особи-кривдника, враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою останнього (постанова Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у справі № 766/13927/20-ц (провадження № 61-17471св20).

Встановлюючи строк дії обмежувального припису, суд враховуючи позицію, висловлену у постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2019 року у справі № 415/10120/18 (провадження № 61-7849св19), згідно якої такий має бути пропорційним і достатнім та визначається із урахуванням оцінки ризиків, вважає обґрунтованим видачу обмежувального припису відносно кривдника на строк 6 місяців.

А тому з врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість та підставність заявлених вимог, а тому вважає, що такі підлягають до задоволення з наведених вище мотивів.

Керуючись ст. 350-2, 350-6,350-8 ЦПК України, ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», суд-

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ), заінтересована особа: ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) про видачу обмежувального припису задовольнити.

Видати обмежувальний припис щодо кривдника ОСОБА_3 , яким заборонити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на строк 6 (шість) місяців:

- перебувати в місці спільного проживання з постраждалою особою ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- наближатися на відстань менше 500 м до місця проживання постраждалої особи ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ;

Допустити рішення суду до негайного виконання. Рішення суду про видачу обмежувального припису у відповідності до вимог ч.4 ст.350-6 ЦПК України підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Повідомити про прийняте рішення Львівське районне управління поліції №1 ГУ НП у Львівській області для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис, на профілактичний облік, та Личаківську районну адміністрацію Львівської міської ради.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено та підписано 06 листопада 2023 року.

Суддя: С.Й. Яворський