Справа № 357/9343/23
Провадження № 2/357/2655/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

( ЗАОЧНЕ )

01 листопада 2023 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кошель Б. І. ,

при секретарі Нізовій А. Р.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Біла Церква в залі суду № 6 цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про скасування заборони відчуження,-

В С Т А Н О В И В :

В серпні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області про скасування заборони відчуження, посилаючись на наступні обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько, ОСОБА_4 , та після його смерті залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку в АДРЕСА_1 . Даний будинок належав ОСОБА_4 на підставі договору дарування посвідченого державним нотаріусом Білоцерківської державної нотаріальної контори 09.11.1981 року за №21099. За заявою позивача приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Губенко Т.А. було відкрито спадкову справу, номер у спадковому реєстрі 69258622, номер у нотаріуса 10/2022. Згідно інформації отриманої з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, стало відомо, що на будинок який належав батькові позивача накладена заборона відчуження. Відповідно до відомостей з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявний архівний запис про заборону відчуження, реєстраційний номер обтяження 68846. Даний запис зареєстрований 16.07.2004 року реєстратором Перша Білоцерківська міська державна нотаріальна контора, підстава обтяження договір довічного утримання, б/н від 04.02.1981 року Білоцерківська міська державна нотаріальна контора, власник ОСОБА_3 . Позивач зазначає, що за наявності заборони накладеної на майно порушується його на розпорядження належним йому майном. Просив суд, скасувати заборону (архівний запис) накладену на будинок за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер обтяження 68846, обтяження зареєстровано 16.07.2004 року Першою Білоцерківською міською державною нотаріальною конторою на підставі договору довічного утримання, б/н, 04.02.1981 року.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.08.2023 року головуючим суддею визначено Кошеля Б.І. та матеріали передані для розгляду.

Ухвалою судді від 11 серпня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у зазначеній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Одночасно було витребувано у Київського обласного державного нотаріального архіву документи, які стали підставою для накладення заборони відчуження на будинок АДРЕСА_1 та належним чином засвідчені копії документів, на підставі яких було знято заборону відчуження з зазначеного будинку та посвідчено Договір купівлі-продажу від 21.09.1981 року за №18571, в тому числі але не виключно: - належним чином засвідчені витяги з реєстрів для реєстрації нотаріальних дій Білоцерківської державної нотаріальної контори за 1981 рік, щодо посвідчення договору довічного утримання від 04.02.1981 року за №2219, згідно якого ОСОБА_2 передав належні йому 7/12 частин житлового будинку ОСОБА_3 ; - належним чином засвідчені витяги з книги заборон по адресах Білоцерківської державної нотаріальної контори в якій міститься запис про заборону відчуження будинку АДРЕСА_1 та запис про зняття такої заборони.

Судом 15.09.2023 року за вх.. №40827 отримано від Київського обласного державного нотаріального архіву належним чином засвідчені копії документів на виконання вимог ухвали суду від 11.08.2023 року.

Ухвалою суду від 09 жовтня 2023 року клопотання представника позивача ОСОБА_5 про заміну відповідача було задоволено та замінено первісного відповідача Першу Білоцерківську міську державну нотаріальну контору Київської області на належних відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 23 жовтня 2023 року підготовче провадження у цивільній справі було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач в судове засідання не з`явився, представника не направив, про час та місце розгляду справи повідомлений належно. Судом 01.11.2023 року за вх..№48129 отримано заяву за підписом представника позивача адвоката Телющенка Павла Петровича, в якій останній просив розгляд справи проводити у відсутності позивача та представника, позовні вимоги підтримують, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідачі, належним чином повідомлялися про відкриття провадження за правилами загального позовного провадження, своїм правом подати відзив на позовну заяву, у встановлений судом строк, не скористалися, в судове засідання не з`явилися, про місце та час розгляду справи повідомлялися належним чином, а тому згідно ст. ст. 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи.

За вказаних обставин, суд приходить до висновку про можливість проведення судового засідання за відсутністю учасників судового розгляду, наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 361/8331/18 від 1 жовтня 2020 року.

В зазначеній постанові Верховний Суд виходив з такого: «якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні».

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та надавши їм належну правову оцінку, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Так, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 .

Після смерті ОСОБА_4 , приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Губенко Т.А. було відкрито спадкову справу номер у спадковому реєстрі 69258622, номер у нотаріуса 10/2022, що підтверджується витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі за №68868017 від 29.04.2022 року.

Відповідно до повідомлення приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Губенко Т.А. від 02.08.2023 року №102/02-14, в провадженні приватного нотаріуса знаходиться спадкова справа до майна, що залишилося після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , 1949 року народження, та спадкоємцем за законом (на день видачі листа) є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Також, судом встановлено, що ОСОБА_4 належав житловий будинок по АДРЕСА_1 , згідно договору дарування посвідченого державним нотаріусом Білоцерківської державної нотаріальної контори 09.11.1981 року за №21099.

Позивач, ОСОБА_1 , позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , 1949 року народження, оскільки, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо нерухомого майна за №337593440 від 30.06.2023 року, щодо нерухомого майна за адресою АДРЕСА_1 наявний архівний запис про заборону відчуження, реєстраційний номер обтяження 68846. Даний запис зареєстрований 16.07.2004 року реєстратором Перша Білоцерківська міська державна нотаріальна контора, підстава обтяження договір довічного утримання, б/н від 04.02.1981 року Білоцерківська міська державна нотаріальна контора, власник ОСОБА_3 .

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії договору довічного утримання від 04.02.1981 року, посвідченого старшим державним нотаріусом Білоцерківської державної нотаріальної контори Богдашевським П.Г., зареєстрований в реєстрі за № 2219, ОСОБА_2 передав у власність ОСОБА_3 належну йому на праві особистої власності 7/12 частини житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Відповідно до статті 425 Цивільного кодексу Української РСР, за договором довічного утримання одна сторона, що є непрацездатною особою за віком або за станом здоров`я ( відчужувач), передає у власність другій стороні ( набувачеві майна) будинок або частину його, взамін чого набувач майна зобов`язується надавати відчужувачеві довічно матеріальне забезпечення в натурі у вигляді житла, харчування, догляду і необхідної допомоги.

Відповідно до статті 427 ЦК Української РСР, відчуження будинку набувачем за життя відчужувача не допускається.

Накладення заборон на відчуження жилого будинку станом на 04.02.1981 року було врегульовано Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР ( затверджена наказом Міністерства юстиції Української РСР № 45/5 від 31.10.1975 року).

Пунктом 70 Інструкції №45/5 було встановлено, що при посвідченні договору довічного утримання державний нотаріус накладає заборону відчуження жилого будинку (частини будинку) , квартири , про що робить напис на договорі.

Пунктом 152 Інструкції №45/5 було встановлено, що заборона відчуження жилого будинку (частини будинку), квартири в будинку житлово-будівельного колективу індивідуальних забудовників знімається після розірвання договору довічного утримання, після смерті відчужувача або набувача будинку ( частини будинку) квартири за винятком випадку, коли такий будинок по праву спадкоємства переодить до спадкоємців померлого набувача будинку (частини будинку), квартири.

Відповідно до пункту 50 Інструкції №45/5 при посвідчення договорів про відчуження жилого будинку ( частини будинку) квартири в будинку житлово-будівельного колективу, індивідуальних забудовників державні нотаріуси перевіряють відсутність заборони відчуження або арешту.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , колишній власник будинку по АДРЕСА_1 , надав згоду на продаж 7/12 частин будинку, переданого ним ОСОБА_6 по договору довічного утримання від 04.02.1981 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2219, в зв`язку з необхідністю виїзду з м. Біла Церква, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією нотаріально посвідченої заяви від 21.09.1981 року.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії договору купівлі-продажу від 21.09.1981 року, посвідченого державним нотаріусом Білоцерківської державної нотаріальної контори Трахман Т.Б., зареєстрований в реєстрі за № 18571, ОСОБА_3 продала належні їй 7/12 частини житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 , ОСОБА_7 .

В пункті 4 Договору купівлі-продажу від 21.09.1981 року зазначено, що згадана частина будинку нікому іншому не продана, не подарована, в спорі і під забороною не перебуває.

Таким чином, станом на 21.09.1981 року заборона на відчуження будинку АДРЕСА_1 була відсутня.

Також, судом встановлено, що ОСОБА_7 подарував належний йому житловий будинок, що знаходиться за адресо АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією договору дарування посвідченого державним нотаріусом Білоцерківської державної нотаріальної контори 09.11.1981 року за №21099.

При вирішені спору суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові №5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», роз`яснив, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Відповідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч. 1. ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Частина 1 ст. 319 ЦК України передбачає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року під поняттям «охоронювані законом інтереси», що вживається в законах України, слід розуміти як прагнення до користування матеріальним та/або нематеріальним благом, так і зумовлений загальним змістом, об`єктивний і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і Законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності.

В п. 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику. Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване.

Пункт 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» містить роз`яснення, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння.

Відповідно до положень ст. 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Судом встановлено, що накладена заборона відчуження на майно, яке належало померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , порушує спадкові права позивача на отримання спадщини, а іншого способу зняти заборону у нього, крім судового рішення, немає.

Відповідно до п.1 ч. 1. ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень є офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», підставою для відмови в державній реєстрації прав є зокрема наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, крім випадків, визначених цим Законом ( п. 6 абзацу 1 частини 1 ст.24).

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 16, 317, 319, 321, 391, 396 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 76-81, 258-259, 265, 268, 279, 280, 281, 354-355 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про скасування заборони відчуження - задовольнити.

Скасувати заборону (архівний запис) накладену на будинок за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер обтяження 68846, обтяження зареєстровано 16.07.2004 року Першою Білоцерківською міською державною нотаріальною конторою на підставі договору довічного утримання, б/н, 04.02.1981 року.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; РНОКПП НОМЕР_2 ; адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 ; остання відома адреса: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_3 ; остання відома адреса: АДРЕСА_4 .

Суддя Б. І. Кошель