н/п 2-з/490/164/2023 Справа № 490/7365/23
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

07 листопада 2023 року м. Миколаїв

Суддя Центрального районного суду м. Миколаєва Гуденко О.А., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про про поділ спільного майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Центрального районного суду м. Миколаєва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про про поділ спільного майна подружжя.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 04.08.2023 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 04.08.2023 року забезпечено позов шляхом накладення арешту та заборони відповідачу та іншим особам вчинення будь-яких дій щодо відчуження майна - на житловий будинок АДРЕСА_1 ,та незавершений будівництвом будинок, що розташований на земельній ділянці АДРЕСА_2 , що належать на праві приватної власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ).

03.11.2023 року на адресу суду надійшла заява ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог, в якій остаточно просить в порядку поділу спільного майна подружжя:

- визнати об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 житловий будинок АДРЕСА_2 на земельних ділянках №№ НОМЕР_2 і НОМЕР_3 та незавершений будівництвом житловий будинок, розташований на земельнійділянці АДРЕСА_2 та провести поділ спільного майна подружжя шляхом:

- виділення та визнання права власності за ОСОБА_1 на житловий будинок АДРЕСА_2 із всіма господарськими та побутовими будівлями і спорудами;

- визнати за ОСОБА_2 право власності на будівельні матеріали та конструкції, які використані для будівництва незавершеного будівництвом будинку, що розташований на земельній ділянці АДРЕСА_2 ;

- виділення та визнання права власності за ОСОБА_1 на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_3 із всіма господарськими та побутовими будівлями і спорудами.

Одночасно з заявою про збільшення позовних вимог ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони відповідачу ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження, укладення договорів, вчинення правочинів та проведення будь-яких реєстраційних дій щодо належного відповідачу - наступного майна: житлового будинку АДРЕСА_4 .

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно дост. 149 ЦПК Українизабезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно дост. 150 ЦПК Українипозов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до ч.1ст.153 ЦПК Українизаява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.5,6ст.153 ЦПК Українизалежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Вирішуючи питання щодо доцільності забезпечення позову у спосіб, про який просить позивач, суд також враховує правову позицію Верховного Суду України.

В пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», роз`яснено про те, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Необхідність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Верховного Суду від 25 вересня 2019 року по справі № 20/3560/18, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу. Умовоюзастосуваннязаходів до забезпечення позову за вимогамимайнового характеру є достатньообґрунтованеприпущення, щомайно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, можезникнути, зменшитись за кількістюабопогіршитись за якістю на момент виконаннярішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичнихобставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

В рішеннівід 19 лютого 2009 року у справі «Христов протиУкраїни» Європейський суд з прав людини вказав, щовтручання у право особи, захищенестаттею 1 Першого протоколу, має бути виправданим. У цьому зв`язку Суд наголошує на необхідності підтримання "справедливої рівноваги" між загальним інтересом суспільства та захистом основних прав конкретної особи. Необхіднурівновагу не буде забезпечено, якщовідповідна особа несе "особистий і надмірнийтягар" (див. рішення у справіБрумареску, п. 78).

Судом встановлено та підтверджено наявною у матеріалах справи інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права від 10.02.2017 року №80063257, згідно якої власником житлового будинку АДРЕСА_2 є ОСОБА_2 на підставі рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 05.02.2007 року.

В заяві про забезпечення позову позивачка посилається на існування ризику подальшого ускладнення чи унеможливлення виконання рішення. Дані ризики обґрунтовані тим, що предметом спору є поділ спільного майна подружжя, власником якого є відповідач. Зважаючи на предмет спору, відповідач може здійснити подальше відчуження належного йому майна на праві власності.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, або до набрання законної сили рішенням про відмову в позові.

Також під забезпеченням позову слід розумітив життя судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Зважаючи на те, що між сторонами дійсно виник спір щодо поділу спільного майна подружжя, з урахуванням підстав та змісту позову, та наявності загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, надавши оцінк у відповідності виду забезпечення позову, який просить застосуватипозивач, позовнимвимогам, суд дійшоввисновку про обґрунтованість заяви про забезпечення позову та накладенняарештуі заборони вчиняти дії по відчуженню житловогобудиноку № 34, що розташований на земельних ділянках №№ НОМЕР_2 і АДРЕСА_2 .

Накладення арешту на житловий будинок не є позбавленням права власності на нього відповідача, зважаючи нащо,зурахуванням встановлених обставин, накладення арешту на житловий будинок є виправданим, а рішення про накладення арешту є таким, що підтримує "справедливу рівновагу" між загальним інтересом відповідача посправіта захистом прав позивача.

Що ж стосуються викладеної вище позиції Верховного Суду від 25 вересня 2019 року по справі № 20/3560/18 стосовно того, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичнихобставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову, то суд вважає, за необхідне зазначити наступне.

Відсутність доказів на підтвердження дійсного наміру ОСОБА_2 здійснити відчуження житлового будинку не є правовою підставою для відмови у задоволенні даної заяви, оскільки забезпечення позову у цьому спорі, спрямоване на виконання можливого рішення суду у разізадоволення позову. Крім того, заходи забезпечення позову є тимчасовими і в разі вирішення між сторонами спору можуть бути скасовані судом.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного суду від 18 вересня 2020 року у цивільній справі № 759/11123/18.

З урахуванням встановлених та зазначених вище обставин, доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, судом встановлено, що між сторонами по справі дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. З урахуванням встановленого обсягу позовних вимог,суд дійшов висновку щодо співмірності даного виду забезпечення позову із заявленими позовними вимогами.

Відповідно до частинитретьоїстатті 150 ЦПК Українизаходи забезпечення позову, крімарештуморського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Велика ОСОБА_3 постановівід 12лютого 2020року поцивільнійсправі№ 381/4019/18визначила, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків відвжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Позовна заява містить відповідне обґрунтування заявлених позовних вимог, на підтвердження яких надано відповідні докази, а наявність чи відсутність фактів, якими обґрунтовуються вимоги, суд установлює під час ухвалення рішення по суті спору.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок АДРЕСА_4 ,що належить на праві приватної власності відповідачу ОСОБА_2 , суд враховує співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Оскільки предметом спору є житловий будинок АДРЕСА_4 вбачається, що забезпечення позову шляхом накладення арешту на вказаний об`єкт нерухомого майна, що належать ОСОБА_2 , на праві приватної власності, є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Необхідність застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту випливає з фактични хобставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, а відтак незабезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача ОСОБА_2 , оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

Аналогічна правова позиція викладена у постанов іВеликої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року по цивільнійсправі № 381/4019/18.

Розглянувши заяву позивача прозабезпечення позову і не вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог по суті, враховуючи, що вказаний позивачем вид забезпечення позову є співмірним із заявленими вимогами, не порушує права інших осіб,суд прийшов до висновкупро необхідність задоволення заяви.

Згідно ч.1ст.157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Керуючись ст.12,13,81,149-153,157,258,260,261,263,353 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя- задовольнити.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони відповідачу та іншим особам вчинення будь-яких дій щодо відчуження майна - на житловий будинок АДРЕСА_4 ,що належать на праві приватної власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Заборонити укладати усі види угод, пов`язані з відчуженням вищевказаного майна.

Копію ухвали негайно надіслати Центральному ВДВС у м. Миколаєві ПМУМЮ (м. Одеса)для виконання, а також позивачці ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 - для пред`явлення до виконання.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.А. Гуденко