РІШЕННЯ

Іменем України

09.11.2023 рокум. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючої судді Мартьянової С.М.

при секретарі судового засідання Сеньків А.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з участю третьої особи ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

ВСТАНОВИВ:

ЛМКП «Львівтеплоенерго» звернулося в суд з позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення з відповідачів на користь ЛМКП «Львівтеплоенерго» за період з 01.07.2014р. по 01.06.2015 р. заборгованості за послуги з централізованого опалення в розмірі 3203,81грн. та судовий збір у розмірі 1 378,00грн.

В обґрунтування вимог ЛМКП «Львівтеплоенерго» посилається на те, що 01.03.2016 р. ухвалою Франківського районного суду м. Львова (465/4092/15-ц, 2-н/465/2/16 ) скасовано судовий наказ, виданий суддею Франківського районного суду м. Львова Гулієвою М.І. 08.07.2015 р. про стягнення солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в користь ЛМКП «Львівтеплоенерго» 3203,81 грн. заборгованості за надані послуги.

Відповідачі зареєстровані та проживають у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 та відповідно користуються послугами з централізованого опалення та послугами з централізованого постачання гарячої води.

Станом на 01 червня 2015 року, за спожиту теплову енергію за період з 01.07.2014 року до 01.06.2015 року у відповідачів перед ЛМКП «Львівтеплоенерго» утворилася заборгованість в сумі 3203,81 грн., яка залишилась несплаченою.

У зв`язку з вищевикладеним позивач і був змушений звернутися до суду з даним позовом.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями справу передано у провадження судді Мигаль Г.П.

Ухвалою суду від 27.07.2016 року відкрито провадження по справі. Призначено у справі судове засідання.

13.03.2017 року в судовому засіданні суддею постановлено ухвалу без видалення суду до нарадчої кімнати залучено до участі у справі у якості третьої особи ОСОБА_4 .

Позивач неодноразово подавав заяви про збільшення позовних вимог. Остання надійшла до суду 12.04.2017 року, відповідно до якої позивач збільшив позовні вимоги та просив стягнути з відповідачів 17529 грн. основного боргу, 3% річних 370 грн., інфляційні витрати 2061 грн., а також судові витрати у розмірі 1378 грн.

У зв`язку із закінченням терміну повноважень судді, на підставі розпорядження керівника апарату суду № 164/Р та на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу, матеріали цивільної справи надійшли 15.05.2018 року судді Козюренко Р.С.

На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, розпорядження керівника апарату Франківського районного суду м. Львова № 51/Р від 11.05.2019 року, 11.05.2019 року вказану цивільну справу передано судді Мартьяновій С.М.

Згідно з п. 9 ч. 1 Розділу XIII «Перехідні положення» чинної редакції ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою суду від 02.07.2019 року цивільну справу прийнято до провадження судді та призначено судове засідання.

18.10.2019 року до суду від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначає, що він не є споживачем будь-яких послуг, які можуть надаватися чи надавались за адресою: АДРЕСА_2 оскільки там не проживає з серпня 2010 року.

Так, 03.08.2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 було розірвано шлюб. З цього часу ОСОБА_2 не проживає у квартирі АДРЕСА_3 .

Відповідач звернувся до ЛКП «Сокільницьке» про надання довідки щодо не проживання за спірною адресою, але ЛКП «Сокільницьке» відмовило в надані такої інформації листом від 24.09.2019 року №387 у зв`язку з наявною заборгованістю за житлово-комунальні послуги.

Відповідачем повторно було направлено ЛКП «Сокільницьке» заяву про необхідність надання довідки про його не проживання за спірною адресою, проте останнім такої інформації не надано.

Окрім того, одним із доказів його не проживання є договір оренди квартири від 31.01.2016 року укладений строком на 12 місяців.

Також повідомляє, що ним орендувалися і інші квартири з 2010 року, однак із значним проміжком часу договори оренди у відповідача не збереглися.

З серпня 2010 року, ОСОБА_2 не користувався жодними житлово-комунальними послугами в спірній квартирі, а тому їх стягнення з ОСОБА_2 є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

05.12.2019 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив в якій зазначено, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за спірною адресою. Доказів фактичного не проживання не надано, а тому підстав для виключення ОСОБА_2 з числа відповідачів немає.

В судове засідання представник позивача не з`явилась, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини не явки суд не повідомили. Від відповідача ОСОБА_2 в матеріалах справи міститься відзив на позовну заяву, в якому викладено його ставлення до заявлених позовних вимог.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилась про день час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. В судовому засіданні 13.03.2017 року була допитана у якості свідка та надала пояснення в яких повідомила, що відповідач ОСОБА_2 є її колишнім зятем, його батьки відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , останні знаходяться в Росії, за адресою проживає вона, її донька та двоє онуків. Власником квартири є ОСОБА_1 . Будинок обслуговує ЛКП «Сокільницьке». Батареї більш-менш задовольняє. Часто не має гарячої води. Проживають у спірній квартирі з дозволу зятя, та його батьків.

Суд розцінює подане ОСОБА_4 чергове клопотання про відкладення розгляду справи як зловживання процесуальними правами в контексті ст..44 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, оцінивши кожен доказ окремо та в їх сукупності дійшов до наступного.

Судом встановлено, що згідно довідки ЛКП «Сокільницьке» від 23.06.2016 року відповідачі ОСОБА_1 (осн.кв/н), ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 (дружина) ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 (син) ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстровані за адресою АДРЕСА_2 . (а.с. 6)

Згідно отриманих судом відповідей на запит суду щодо зареєстрованого місця проживання (перебування) фізичної особи ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстрованими або знятими з реєстрації не значаться. Відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою суду від 01.03.2016 року (справа №465/4092/15-ц) скасовано судовий наказ, виданий суддею Франківського районного суду м. Львова Гулієвою М.І. 08.07.2015 р. про стягнення солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в користь ЛМКП «Львівтеплоенерго» 3203,81 грн. заборгованості за надані послуги. (а.с.8)

Згідно розрахунку щодо надання послуг з центрального опалення та гарячої води за період з 01.07.2014 по 01.06.2015 року у загальному розмірі становить 3203,81 грн. (а.с.7, 9)

З листа ОКП «БТІ та ЕО» від 18.09.2019 року вбачається, що згідно архівних даних станом на 29.12.2012 року квартира АДРЕСА_3 зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_1 на підставі довідки ЖБК №129 від 27.03.1996 року за №23/61. (а.с.150)

Позивачем було подана заява про збільшення позовних вимог та надано розрахунок заборгованості відповідно до якого сума заборгованості складає у розмірі - 17529 грн. основного боргу, 370 грн. 3% річних, 2061 грн. інфляційні витрати. (а.с.86-89)

Як вбачається з акту обстеження квартири від 09.11.2015 року в спірній квартири проживає ОСОБА_5 зі своєю сім`єю з березня 1994 року, а саме: ОСОБА_6 , син 1994 р.н., ОСОБА_7 , син 1998 р.н., ОСОБА_4 , мати ОСОБА_8 , 1947 р.н. (а.с.53)

З свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 03.08.2010 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 розірвано. (а.с.140)

Листом ЛКП «Сокільницьке» від 24.09.2019 року відповідачу надано відповідь, зокрема про те, що працівниками ЛКП «Сокільницьке» буде складено акт фактичного не проживання ОСОБА_2 після виконання п.4 ч. 4 ст. 26 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги». (а.с.142)

Згідно договору оренди від 31.01.2016 року відповідач ОСОБА_2 орендує квартиру за адресою: АДРЕСА_4 . Відповідно до договору оренди термін оренди складає 12 місяців з моменту підписання даного Договору. (а.с.144)

Відносини у сфері житлово-комунальних послуг врегульовані Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання», а також відповідними постановами КМУ та рішеннями органів місцевого самоврядування.

Відповідно до Закону України «Про теплопостачання» Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» є теплопостачальною організацією - суб`єктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії.

Договір Приєднання про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води ЛМКП «Львівтеплоенерго» відповідно до закону України «Про житлово-комунальні послуги» та договору приєднання ЛМКП «Львівтеплоенерго» від 01.07.2014р. відповідає вимогам ст. 634 ЦК України та є договором про надання послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води і вважається укладеним між: Львівським комунальним підприємством «Львівтеплоенерго», що є виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води у м. Львові для населення згідно норм Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Споживачем (власником/співвласником/балансоутримувачем будинку, квартири, житлових приміщень у багатоквартирних будинках, спорудах, які приєднані до теплових мереж ЛМКП «Львівтеплоенерго» і, в яких послуги з централізованого постачання гарячої води надаються ЛМКП «Львівтеплоенерго», а також користувачами вищевказаних приміщень, квартир, або особами, зареєстрованими (прописаними) у таких приміщеннях, квартирах, будинках).

Із текстом даного договору приєднання можна ознайомитися на офіційному сайті ЛМКП «Львівтеплоенерго», який разом з усіма чинними додатками та тарифом був опублікований в ЗМІ, зокрема у галеті «Високий Замок» від 01.07.2014 року №92 (5156).

Відповідно до ч.ч. 1,4 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує.

Статтею 322 ЦК України, передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Таким чином, між відповідачами та позивачем встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання послуг в сфері теплопостачання, а саме: Виконавець надавав відповідачам послуги централізованого опалення квартири. Відповідачі такими послугами користувалися, не відмовлялися від них у встановленому законом порядку.

Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Відповідна правова позиція сформульована у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц (провадження № 61-11107св18).

Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обов`язок щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (постанова Верховного Суду України від 30.10.2013р. у справі № 6-59-цс13).

Порядок надання комунальних послуг, їх облік та оплату, права та відповідальність споживачів і виконавців цих послуг на час виникнення та існування спірних правовідносин визначалися «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» (далі - Правила), затверджених постановою КМУ від 21 липня 2005 р. № 630 (втратила чинність на підставі постанови КМ України № 85 від 02.02.2022 року, тобто після звернення позивача до суду).

Відповідно до ч.1 п. 18 Правил розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

В п. 3.1 Договору приєднання також вказано, що розрахунковим періодом є календарний місяць. Оплата за спожиті послуги вноситься споживачем не підліше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. у разі застосування авансової системи оплати послуг платежі вносяться за 1 місяць поточного нарахування за надані послуги.

У відповідності до вимог ст.68, та ч.1 ст.162 ЖК України наймач і власник житла зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплоенергію. електроенергію та інші послуги) за затвердженими в установленому порядку тарифами (ст. 67 ЖК України).

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається і не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до правової позиції, висловленої в постанові Верховного Суду від 19.08.2019 у справі №226/1437/16-ц, підведення централізованого опалення до стояка в межах квартири свідчить про виконання послуг комунальним підприємством. Таким чином, позивач виконав свої зобов`язання щодо надання послуг з централізованого опалення, а відповідач, незалежно від споживання цієї послуги або відмови від її споживання, зобов`язаний оплатити надані послуги. У разі наміру споживача не отримувати відповідні послуги він не позбавлений можливості у передбачений законом спосіб провести відключення квартири від мережі теплопостачання.

Викладене також узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, наведеними у постановах від 11 листопада 2015 року у справах № 6-1192цс15 та № 6-1706цс15.

У разі, коли жиле приміщення належить особі на праві приватної власності, то учасником правовідносин з приводу надання житлово-комунальних послуг щодо такого приміщення є саме ця особа(ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Участь інших осіб, які проживають у жилому приміщенні, у таких випадках визначається його власником і обов`язки з оплати вказаних послуг виникають у них лише перед останнім (ст.156 ЖК України).

Отже, чинне законодавство визначає обов`язок для власника, незалежно від фактичного проживання, сплачувати комунальні послуги на утримання житла. Викладене узгоджується з позицією, наведеною в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 листопада 2013 року у справі №6-29503св13.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 5, 6 ст.81ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ч. 1, 3 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оскільки квартира є приватною власністю, та згідно архівних даних ОКП «БТІ та ЕО» від 18.09.2019 року станом на 29.12.2012 року квартира АДРЕСА_3 зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_1 на підставі довідки ЖБК №129 від 27.03.1996 року за №23/61. (а.с.150), а тому суд дійшов висновку, що з ОСОБА_1 слід стягнути заборгованість за надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води в розмірі 17529,00 грн. як з власника квартири, який зобов`язаний сплачувати комунальні послуги на утримання житла.

Окрім цього, суд погоджується з доводами позивача про те, що виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до вказаної правової норми боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, з відповідача ОСОБА_1 також підлягає до стягнення інфляційні втрати в розмірі 2061,00 грн. та 3% річних в розмірі 370,00 грн., що нараховані на суму заборгованості.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не є співвласниками квартири, а тому в частині позовних вимог ЛМКП «Львівтеплоенерго» до них слід відмовити.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ч.1ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 12,13,77,81,89 133, 141, 247, 259, 263-265,273,279,354 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

позов Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з участю третьої особи ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води в розмірі 17529 (сімнадцять тисяч п`ятсот двадцять дев`ять) гривень 00 копійок, інфляційні втрати в розмірі 2061 (дві тисячі шістдесят одна) гривня 00 копійок та 3% річних в розмірі 370 (триста сімдесят) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» суму сплаченого судового збору у розмірі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) гривень 00 копійок.

В частині вимог до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони та учасники справи:

Позивач: Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго», , МФО: 325796, місцезнаходження: 79040, м. Львів, вул. Данила Апостола, 1.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Третя особа: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 .

Суддя Мартьянова С.М.