Справа № 146/982/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" жовтня 2023 р. Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Скаковської І.В.,

за участю секретаря судового засідання Іванової Ю.А.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в смт. Томашпіль цивільну справу за позовом позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку в спільному майні подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя, в якому просить визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , який є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_3 . Під час шлюбу ними було придбано житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1 . 28 серпня 2023 року відкрито провадження у даній справі і призначено підготовче судове засідання.

Від представника позивача - адвоката Семка В.М. надійшла заява, в якій просить справу розглянути без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримує.

Від відповідачки ОСОБА_4 надійшла заява, в якій позовні вимоги визнає, не заперечує проти ухвалення судом рішення про задоволення позову.

Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалося.

Розглянувши заяви сторін, матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд прийшов до наступного висновку.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 22 серпня 2020 року зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Марківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, актовий запис № 1, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.8).

Як видно з копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер в с. Новомиколаївка Миколаївського району Миколаївської області (а.с.7).

З копії договору купівлі-продажу від 17 вересня 2021 року видно, що ОСОБА_2 від імені ОСОБА_5 продала житловий будинок з господарчими будівлями, який знаходиться в АДРЕСА_1 ОСОБА_3 (а.с.13-14).

В довідці № 165 від 05 червня 2023 року виданої Марківським старостинським округом Вапнярської селищної ради Тульчинського району Вінницької області ОСОБА_1 зазначено, що після смерті ОСОБА_3 спадкоємцем є дружина ОСОБА_1 , дочка ОСОБА_6 , батько ОСОБА_7 , мати ОСОБА_2 (а.с.10).

Частиною 3 ст. 368 ЦК України визначено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1, 2 ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Згідно ст. 372 ЦК України майно що є в спільній сумісній власності, може бути поділено між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є в спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Главою 8 Сімейного кодексу України (надалі СК України) регулюється право спільної сумісної власності подружжя.

Згідно п.3 ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Згідно із ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно необхідно установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до положень ч.3 статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Отже, враховуючи те, що позов відповідачем визнано, суд вважає за можливе позовні вимоги позивача в заявлених нею межах підлягають до задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 60, 70, 71 СК України, ст. ст. 368, 370 ЦК України, ст. ст. 12, 13,81, 200,206, 263-265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку в спільному майні подружжя - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , право власності на 1/2 частину житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , який є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене протягом 30 днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Суддя: І. В. Скаковська

Повний текст рішення виготовлено 03 листопада 2023року.