Провадження № 22-ц/811/2382/23 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Приколоти Т.І., Мікуш Ю.Р.

секретаря: Салати Я.І.

без участі сторін, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 30 червня 2023 року у справі за позовом Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за послуги з централізованого опалення місць загального користування, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2021 року Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» звернулося до суд з позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення місць загального користування.

В обгрунтування позову покликалися на те, що 28 вересня 2020 року ЛМКП «Львівтеплоенерго» звернулося до Шевченківського районного суду м.Львова з заявою про видачу судового наказу та стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості.

28 грудня 2021 року Шевченківський районний суд м. Львова, розглянувши заяву боржника, ухвалив скасувати судовий наказ, оскільки доводи викладені боржником потребують додаткового дослідження, а тому справа має бути розглянута у позовному порядку.

ЛМКП «Львівтеплоенерго» користуючись своїм правом звертається до суду з позовом до ОСОБА_1 в порядку спрощеного позовного провадження.

З 01 липня 2014 року вважається укладеним договір приєднання про надання послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води між ЛМКП «Львівтеплоенерго», що є виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг постачання гарячої води у м. Львові для населення згідно норм Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (виконавець) та споживачам (власником / співвласником/балансоутримувачем будинку, квартири, житлових приміщень у багатоквартирних будинках, будинках, спорудах, які приєднані до теплових мереж ЛМКП «Львівтеплоенерго» і в яких послуги з централізованого постачання гарячої води надаються ЛМКП «Львівтеплоенерго», а також користувачами вищевказаних приміщень, квартир, або особами, зареєстрованими (прописаними) у таких приміщеннях, квартирах, будинках).

Згідно довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки ЛМКП «Львівтеплоенерго» №30 від 01 вересня 2021 року, отриманої з єдиного реєстру територіальної громади міста Львова, вбачається, що в квартирі АДРЕСА_1 зареєстрована та проживає відповідач ОСОБА_1 і відповідно користується послугами з централізованого опалення місць загального користування.

З 01 липня 2014 року відповідачу для здійснення оплати за надані послуги з централізованого опалення та послуги централізованого постачання гарячої води ЛМКП «Львівтеплоенерго» був відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 , а також щомісячно направлялися квитанції про нарахування вартості послуг з метою їх оплати.

Проте, за період з 01 січня 2015 року по 30 квітня 2021 року у вищезазначеного відповідача утворилась заборгованість з оплати послуг за централізоване опалення місць загального користування в розмірі 17 279,70 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості.

ЛМКП «Львівтеплоенерго» стверджувало, що ОСОБА_1 не виконала свого зобов`язання щодо сплати послуг з централізованого опалення місць загального користування, а тому зобов`язана сплатити суму боргу з урахуванням встановлення індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми відповідно до вимог ст. 625 ЦК України.

З врахування наведеного, ЛМКП «Львівтеплоенерго» просило стягнути з ОСОБА_1 на їхню користь заборгованість за послуги з централізованого опалення місць загального користування за період з 01 січня 2015 року по 30 квітня 2021 року у розмірі 17279,70 грн., 1 343,98грн. інфляційних втрат, 3% річних в розмірі 638,41грн., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 270,00 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 30 червня 2023 року у задоволенні позову Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за послуги з централізованого опалення місць загального користування відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач - ЛМКП «Львівтеплоенерго». Вважає рішення суду незаконним та необгрунтованим. Зазначає, що нарахування відповідачу проводиться тільки за опалення місць загального користування відповідно до п.28 Постанови 630. Звертає увагу, що нормами чинного законодавства не передбачено звільнення споживачів від обов`язку оплати теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та втрат трубопроводами системи опалення, у разі відсутності у них окремих опалювальних приладів.

Щодо висновку суду, що нарахування мали здійснюватись згідно «Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг», затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №315 від 22 листопада 2018 року, звертає увагу, що такий наказ набрав чинності 25 січня 2019 року. Дана методика розрахунку може застосовуватись після укладення зі споживачами послуг нових договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Враховуючи наведене, ЛМКП «Львівтеплоенерго» просило скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 30 червня 2023 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, є дата складення повного судового рішення - 03 листопада 2023 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає.

Судом та матеріалами справи встановлено, що відповідно до довідки №30 з місця проживання про склад сім`ї і реєстрації від 01 вересня 2021 року, виданої ЛМКП «Львівтеплоенерго», власником квартири за адресою: АДРЕСА_2 є позивач ОСОБА_1 та в квартирі також зареєстровані її двоє неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

13 липня 2020 року Шевченківським районним судом м. Львова за заявою ЛМКП «Львівтеплоенерго» в справі №466/4997/20, провадження №2-н/466/847/20, було видано судовий наказ про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за послуги з централізованого опалення у розмірі 12699,59 грн., інфляційних втрат в розмірі 1343,98 грн., 3% річних в розмірі 638,41грн., а також стягнення 210,20 грн. витрат по сплаті судового збору.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 28 грудня 2020 року за заявою відповідача ОСОБА_1 вищевказаний судовий наказ було скасовано та роз`яснено ЛМКП «Львівтеплоенерго» його право звернутись із тими самими вимогами до суду в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідач ОСОБА_1 разом з її дітьми зареєстрована та проживає за вищевказаною адресою.

У квартирі АДРЕСА_1 встановлено індивідуальне автономне опалення. Таке опалення мають також і інші квартири будинку.

Позивачем здійснювалось нарахування за послуги з централізованого опалення місць загального користування, за які відповідач не оплачувала, що в результаті призвело до заборгованості, яка станом на день звернення до суду, згідно поданого розрахунку, становить 19 262,09 грн.

Окрім цього, ОСОБА_1 не заперечує, що ЛМКП «Львівтеплоенерго» надає послуги централізованого постачання теплової енергії та гарячої води у будинок АДРЕСА_3 , оскільки не всі квартири мають облаштоване індивідуальну систему опалення, а лише оспорює спосіб нарахування та розмір заборгованості, що нарахована позивачем за надання таких послуг за спірний період з 1 січня 2015 року і до 30 квітня 2021 року.

Заперечуючи позовні вимоги відповідач ОСОБА_1 звертає увагу та те, що надані для оплати суми спожитої теплової енергії не є розподіленими на витрати: опалення місць загального користування та підігрів гарячої води.

Відповідно до долученого до матеріалів справи акту від 18 березня 2016 року, складеного представниками ЛМКП «Львівтеплоенерго» - заступником начальника РТМ Жуган О.В., майстром Шевченківського РТМ Грицечко В.В., представниками ПП «Управляюча компанія Рідний дім» - головним інженером Павлишин Р.І., майстром ОСОБА_4 , вбачається, що згідно листа вх.№1048 від 23 лютого 2016 року ними проведено опломбування кульових кранів трубопроводів опалення (подача теплоносія) місць загального користування житлових будинків, зокрема і в будинку по АДРЕСА_3 .

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд виходив з тих підстав, що розрахунки заборгованості, подані ЛКП «Львівтеплоенерго» не містять належної інформації щодо способу нарахування такої, не містять показників загальнобудинкового лічильника опалення та лічильника обліку гарячої води, містять вибіркові, часткові дані, необхідні до зазначення у такого роду актах. В матеріалах справи відсутні докази щодо зняття помісячних показників загального будинкового лічильника обліку гарячого водопостачання марки ГВП Sensus № 10024651 за період 2015-2021 роки. Належних доказів, які б підтверджували правильний розрахунок здійснених нарахувань позивачем не надано.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору; індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Права та обов`язки виконавця комунальної послуги та споживача визначені зазначеним вище Законом.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються, зокрема, на комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкових територій.

Пунктом 4 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що виконавцями послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності визначено суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії.

Згідно п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний сплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" власники (співвласники) приміщень у будівлі, в якій окремі приміщення є самостійними об`єктами нерухомого майна, у разі приєднання такого будинку (будівлі) до зовнішніх інженерних мереж або обладнання такого будинку (будівлі) системою автономного теплопостачання, автономного гарячого водопостачання, автономного водопостачання зобов`язані забезпечити оснащення належних їм приміщень вузлами розподільного обліку відповідно теплової енергії, гарячої води, питної води, крім випадків, передбачених частинами п`ятою - сьомою цієї статті.

Згідно ч.1 ст.9 Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" комерційний облік здійснюється вузлом (вузлами) комерційного обліку відповідної комунальної послуги, що забезпечує (забезпечують) загальний облік її споживання, згідно з показаннями його (їх) засобів вимірювальної техніки.

Частиною 1 ст.10 Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" також передбачено, що у будівлях, зазначених у частинах другій і третій статті 4 цього Закону, обсяг відповідної комунальної послуги, визначений за допомогою вузла комерційного обліку (а у випадках, передбачених частиною другою статті 9 цього Закону, - за розрахунковим або середнім споживанням), розподіляється між усіма споживачами з урахуванням показань вузлів розподільного обліку, приладів - розподілювачів теплової енергії відповідно до частин другої - четвертої цієї статті.

При цьому для цілей розподільного обліку відповідно до цієї статті права та обов`язки споживачів поширюються також на власників майнових прав на об`єкти нерухомого майна у завершеній будівництвом будівлі, право власності на які не зареєстровано.

Відповідно до ч.3 ст.10 Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання"обсяги спожитої у будівлі гарячої, питної води, визначені за допомогою вузлів комерційного обліку (а у випадках, передбачених частиною другою статті 9 цього Закону, - за розрахунковим або середнім споживанням), розподіляються між споживачами з урахуванням того, що:

1) у разі якщо частина води була витрачена на полив клумб і газонів, прибирання місць загального користування тощо та/або гарячої води - на прибирання місць загального користування тощо, обсяг відповідно питної, гарячої води, що розподіляється між споживачами, зменшується на обсяг, витрачений на такі загальнобудинкові потреби, визначений на підставі показань відповідних вузлів обліку;

2) у разі якщо приміщення всіх споживачів у будівлі оснащені вузлами розподільного обліку гарячої, питної води, загальний обсяг спожитої у будівлі відповідно гарячої, питної води (крім обсягу, витраченого на загальнобудинкові потреби) розподіляється між споживачами відповідно до обсягу споживання за показаннями вузлів розподільного обліку.

Якщо виникає різниця між показаннями вузла комерційного обліку та обсягом гарячої, питної води, визначеним як сума показань вузлів розподільного обліку, така різниця розподіляється відповідно до методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Положеннями ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Відповідно до ч. 3 ст. 20 цього Закону, споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно зі статтею 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Незважаючи на укладення чи не укладення споживачем договору на теплопостачання місць загального користування, за умови отримання ним відповідних послуг, він несе обов`язок щодо оплати отриманої теплової енергії.

Окрім цього п.1-3 розділу IV «Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг», затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 315 від 22 листопада 2018 року, передбачено, що обсяг теплової енергії, витрачений на опалення МЗК та допоміжних приміщень будівлі, визначається на підставі показань вузлів розподільного обліку теплової енергії, вузлів розподільного обліку витрати теплоносія (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді) або приладів-розподілювачів теплової енергії у разі оснащення ними 100 % МЗК та допоміжних приміщень.

У разі відсутності вузлів розподільного обліку у МЗК та допоміжних приміщеннях будівлі обсяг теплової енергії, витрачений на опалення МЗК та допоміжних приміщень будівлі, визначається як частка від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будівлі (Qопбуд):

одноповерхова будівля - 20 %;

двоповерхова - 18 %;

триповерхова - 16 %;

чотириповерхова - 14 %;

п`ятиповерхова - 12 %;

шестиповерхова та вище - 10 %.

За рішенням співвласників будівлі зазначені частки споживання теплової енергії, витраченої на опалення МЗК та допоміжних приміщень будівлі, можуть визначатися із застосуванням понижувального коефіцієнта від 0,2 до 0,9 залежно від теплотехнічних характеристик огороджувальних конструкцій, зокрема характеристик заповнення дверних віконних, балконних та дверних блоків, наявності тамбурів, якості теплоізоляції інженерних систем тощо, або за рішенням співвласників для визначення частки може застосовуватися підвищувальний коефіцієнт від 1,1 до 2 залежно від наявності та технічного стану опалювальних приладів в МЗК та допоміжних приміщеннях, стану теплотехнічних характеристик огороджувальних конструкцій. Рішення про їх застосування або зміну приймається в міжопалювальний період, про що співвласники будівлі письмово повідомляють виконавця комунальної послуги або виконавця розподілу.

У разі якщо приміщення всіх споживачів у будівлі оснащені вузлами розподільного обліку, обсяг теплової енергії, витраченої на опалення МЗК та допоміжних приміщень будівлі, визначається як різниця між обсягом теплової енергії, визначеної на підставі показань вузла комерційного обліку, та сумарним обсягом спожитої теплової енергії за показаннями вузлів розподільного обліку, а також з врахуванням обсягу витрат теплової енергії на функціонування внутрішньобудинкової системи опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції).

Колегія суддів проаналізувавши зібрані у справі докази вважає, що розрахунки заборгованості подані ЛКП «Львівтеплоенерго» не містять належної інформації щодо способу нарахування заборгованості, не містять показників загальнобудинкового лічильника опалення та лічильника обліку гарячої води, містять вибіркові, часткові дані, необхідні до зазначення у такого роду актах.

В матеріалах справи відсутні докази щодо зняття помісячних показників загального будинкового лічильника обліку гарячого водопостачання марки ГВП Sensus № 10024651 за період 2015-2021 роки.

Позивачем не надано доказів, які б стверджували про вірний розрахунок здійснених нарахувань, також не надано вихідних даних, за якими можливо перевірити правильність наданого розрахунку.

ЛМКП «Львівтеплоенерго» надані розрахунки заборгованості, про стягнення якої вони просять, яка здійснена відповідно до нормативно -правових актів, однак без належних доказів надання послуг, відповідно до цих же нормативно - правових актів. Відповідач заперечують отримання згаданих послуг та належної якості у спірний період. Ці заперечення не спростовані належними та допустимими доказами.

Окрім цього, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що витрати на опалення місць загального користування, розраховані позивачем, становлять 61-66 % від загального споживання теплової енергії на опалення будинку АДРЕСА_3 в цілому, що значно перевищує дозволений норматив, визначений Методикою розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення, затвердженої Наказом Мінбуду України №359 від 31.10.2006 року (від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будівлі (Qопбуд) п`ятиповерхова - 12 %) та свідчить про невідповідність здійснених позивачем нарахувань за послуги теплопостачання.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» залишити без задоволення

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 30 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 03 листопада 2023 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.