Номер провадження: 22-ц/813/363/23
Справа № 496/5385/21
Головуючий у першій інстанції Буран В.М.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.10.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Лозко Ю.П.,

суддів: Кострицького В.В., Назарової М.В.,

за участю секретаря судового засідання Гуденка Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 28 листопада 2022 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Нерубайської сільської ради Одеського району Одеської області, Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, ОСОБА_2 про скасування кадастрового номеру земельної ділянки,

встановив:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним вище позовом у якому просив скасувати кадастровий номер земельної ділянки розташованої по АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 .

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що тітка позивача - ОСОБА_3 проживала з ним по сусідству. В квітні 2012 року її вивезли до Вінницької області та на підставі договору довічного утримання вирішили вимагати земельну ділянку та житловий будинок. За два місяці після цього, ОСОБА_3 померла, за даним фактом позивач звертався до правоохоронних органів.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 13 грудня 2019 року визнано недійсним Акт від 10 грудня 2007 року, встановлення (відновлення) в натурі меж земельної ділянки наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , виданого на ім`я - ОСОБА_3 та скасовано рішення за № 538-V від 26 жовтня 2007 року Нерубайської СР Біляївського району Одеської області в частині передачі у власність та затвердження проекту відведення земельної ділянки ОСОБА_3 , за адресою: АДРЕСА_1 . Таким чином, передача земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера, житлового будинку у власність ОСОБА_2 на підставі договору довічного утримання є незаконною.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 28 листопада 2022 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд виходив з того, що позивачем не доведено порушення відповідачами його прав.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, зауважив про те, що суд першої інстанції фактично усунувся від встановлення обставин у справі та просив скасувати рішення Біляївського районного суду Одеської області від 28 листопада 2022 року та задовольнити його позовні вимоги.

15 травня 2022 року через систему Електроний суд ГУ Держгеокадастру в Одеській області направило до суду відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечуючи проти задоволення вимог скаржника, зауважило, що скасування кадастрового номеру відбувається виключно у випадку скасування державної реєстрації земельної ділянки, яке за обставинами цієї справи не відбулась та питання про яке не ставиться позивачем.

18 жовтня 2023 року на електрону пошту апеляційного суду ОСОБА_2 направила заяву про розгляд справи без її участі.

Відповідачі будучі належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явились, із заявою (клопотанням) про відкладення розгляду справи не звертались.

У відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на зазначене, апеляційний суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності відповідачів, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення скаржника ОСОБА_1 за доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає вказаним нормам, виходячи з такого.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

За вимогами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Предметом позову є матеріально правова вимога позивача до відповідача щодо якої вона просить ухвалити рішення, а підставою обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 13 грудня 2019 року серед іншого встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 , відповідно до довідки Нерубайської СР Біляївського району Одеської області № 4531 від 23 липня 2007 року, ОСОБА_1 користується земельною ділянкою розташованою в АДРЕСА_1 .

Разом з цим, у поданій до суду позовній заяві ОСОБА_1 просив скасувати кадастровий номер земельної ділянки розташованою по АДРЕСА_1 , яка, за твердженнями позивача, належить ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до чч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Зі змісту ст.ст. 76-80 ЦПК України убачається, що суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, на підставі належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України.

За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.

Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суд від 02 жовтня 2019 року у справі № 522/16724/16-ц.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦПК України, слід зробити висновок, що ОСОБА_1 , посилаючись на порушення своїх прав відповідачами шляхом передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_2 та присвоєння їй кадастрового номера, житлового будинку повинен був довести наявність у нього прав на таку земельну ділянку, які б могли бути порушені відповідачами.

Отже апеляційний суд погоджується з висновками суду про те, що у цій справі, позивачем не доведено та матеріали справи не містять будь-яких доказів, які б підтверджували наявність у позивача будь-яких майнових прав на земельну ділянку, що розташована по АДРЕСА_1 .

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження тих обставин, що ОСОБА_2 є власником або землекористувачем земельної ділянки розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Щодо посилань скаржника про те, що відповідач ОСОБА_2 , у своєму відзиві підтвердив своє право власності на вказану вище земельну ділянку, апеляційний суд зауважує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Сам по собі факт визнання особою обставин, за відсутності у матеріалах справи належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на їх підтвердження не є належним засобом доказування.

Будь яких клопотань про витребування такої інформації позивач не заявляв.

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бюрг та інші проти Франції" (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гору проти Греції" N 2) [ВП], § 41" (Gorou v. Greece no.2).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, й міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (SeryavinandOthers v. Ukraine) від 10.02.2010 року, заява №4909/04).

Підсумовуючи наведене вище, колегія суддів вважає вірними та обґрунтованими висновки суду про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 з вказаних вище підстав.

Доказів які б спростували правильні висновки суду скаржником не надано.

Порушень судом норм процесуального права колегією суддів не встановлено.

Доводи апеляційної скарги позивача за своєю суттю зводяться до обґрунтування позовних вимог та незгоди з висновками суду стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки суду, також фактично зводяться до суб`єктивного тлумачення норм права, без посилення на обставини, які не були враховані під час вирішення цієї справи.

Отже доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, з мотивів наведених у скарзі.

У відповідності ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін, оскільки доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.367, 374,375, 381-384 ЦПК України

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 28 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст постанови складено 06 листопада 2023 року.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: В.В. Кострицький

М.В. Назарової