Справа № 368/1054/22
Рішення

Іменем України

"23" лютого 2023 р. Кагарлицький районний суд Київської області

в складі:

головуючий - суддя Закаблук О.В.

при секретарі - Балацька В.В.

За сторін:

Позивач - ОСОБА_1 .

Відповідач - ОСОБА_2

- розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кагарлик цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, суд, -

В С Т А Н О В И В :

25.10.2022 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, (а.с., 1 - 3), в прохальній частині якої позивачка просила суд винести судове рішення, на підставі якого:

1. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання його повнолітнього сина, який продовжує навчання - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі у розмірі 4000 гривень щомісячно, з дня подачі заяви про стягнення аліментів на період навчання дитини, але не більше, ніж до досягнення ним двадцяти трьох років.

Свої позовні вимоги позивачка ОСОБА_1 в мотивувальній частині рішення обгрунтовує наступними обставинами справи та нормами права:

- ОСОБА_1 (далі - Позивач) та ОСОБА_2 (далі Відповідач) перебували у зареєстрованому шлюбі з 31 липня 2004 року по 21 грудня 2007 року.

Від спільного шлюбу Позивач та Відповідач мають повнолітню дитину, а саме, - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На даний час Позивач та Відповідач проживають окремо, спільний син проживає з Позивачем та перебуває на її утриманні.

Згідно з довідкою, виданою Ржищівським фаховим коледжом будівництва та економіки від 14 жовтня 2022 року № 88, ОСОБА_3 є студентом 3 курсу коледжу денної форми навчання. В коледжі навчається за державним замовленням. Термін навчання з 01 вересня 2020 року по 30 червня 2024 року.

Частиною 1 ст. 199 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв 'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Оскільки спільний з Відповідачем син продовжує навчання, він позбавлений можливості працювати, самостійно себе забезпечувати та потребує матеріальної допомоги від батьків. Відповідач допомоги в утриманні спільного з Позивачем сина не надає, а тому існує об`єктивна необхідність у покладенні на Відповідача обов`язку зі сплати аліментів.

Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі.

Згідно з ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Згідно ч. 1 ст. 200 Сімейного кодексу України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника ачіментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Отже, виходячи з положень статті 199 Сімейного кодексу України, Відповідач зобов`язаний утримувати свою повнолітню дитину - ОСОБА_3 , який навчається, до закінчення навчання або до досягнення ним двадцяти трьох років.

Згідно з п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» (далі-Постанова Пленуму ВСУ) за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментір на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

У постанові від 13 квітня 2021 року по справі № 308/4214/18 Верховний Суд, встановивши, що дочка відповідача на день звернення до суду з позовом не досягла 23 років, продовжує навчання, не працює, не була заміжньою, дійшов висновку, що навчання на денній формі позбавляє її можливості працевлаштуватися та одержувати певний дохід, у зв`язку з чим вона потребує матеріальної допомоги. Таким чином, Верховний Суд дійшов обгрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на користь дитини, яка продовжує навчання.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18. але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Згідно з постановою Верховного Суду у справі № 459/1381/18 від 12.09.2019 р., тлумачення статті 198, 200 СК України свідчить, що при встановленні, чи повнолітні непрацездатні дочка чи син потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання повнолітнім непрацездатним дочкою, сином доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що вони не потребують матеріальної допомоги.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу).

У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання).

Таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 29.01.2018 року у справі №622/373/16ц. Верховний Суд України у постанові від 24 лютого 2016 року № 6-1296цс15.

При цьому наявність матеріальної допомоги від одного з батьків (Позивача) не свідчить про достатність такої допомоги і не звільняє Відповідача від обов`язку брати в участь в утриманні повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, поряд з іншим із батьків.

Отже, наявні усі підстави для стягнення з Відповідача аліментів на утримання його повнолітнього сина, який продовжує навчання, з дня пред`явлення позову, на період навчання, але не більше, ніж до досягнення ним двадцяти трьох років.

Виходячи із потреб сина, витрат на його утримання та навчання, Позивач вважає, що з Відповідача має бути стягнуто аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 4000 гривень щомісячно.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 4, 174, 175 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 199 Сімейного кодексу України, Постановою Пленуму ВСУ від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», - позивачка просила суд задовольнити позовні вимоги, викладені в прохальній частині її позовної заяви.

25.10.2022 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі п. 15.4) Перехідних Положень ЦПК України для слухання даної справи був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В., присвоєно справа № 368/1054/22, провадження № 2/368/477/22, ( а.с., 14).

17.11.2022 року Кагарлицьким районним судом винесено ухвалу, на підставі якої відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду в порядку загального позовного провадження, та призначено справу до підготовчого судового засідання на 15 год. 00 хв. 13.12.2022 року, ( а.с., 17 - 18).

13.12.2022 року Кагарлицьким районним судом Київської області в даній справі проведено підготовче судове засідання (за участі сторін, - позивачки та відповідача), по результатах проведеного підготовчого судового засідання судом на підставі п. 3 ч. 2 ст. 200 ЦПК України винесено процесуальну (без видалення до нарадчої кіманти) ухвалу, згідно з якою закрито підготовче судове провадження у цій справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 17 год. 00 хв. 17.01.2023 року, (а.с., 37 - 39).

17.01.2023 року справа була знята з розгляду з технічних причин, - відсутність енергозабезпечення Кагарлицького районного суду, наступне судове засідання було призначено на 12 год. 00 хв. 13.02.2023 року, ( а.с., 43).

13.02.2023 Кагарлицьким районним судом Київської області в слуханні даної справи оголошено перерву до 14 год. 00 хв. 23.02.2023 року, - так як з метою повного, всебічного, об`єктивного дослідження обставин справи було задоволено клопотання відповідача про допит в судовому засіданні дитини сторін, - ОСОБА_3 , ( а.с. 45 - 46).

В судовому засіданні, яке відбулося 23.02.2022 року, позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі.

Позивачка ОСОБА_1 обгрунтовувала свою правову позицію щодо позову фактичними обставинами справи та нормами права, які викладені в мотивувальній частині її позовної заяви, та які судом наведено в повному обсязі в мотивувальній частині даного рішення, - вище по тексту.

Суд, оцінюючи правову позицію позивачки ОСОБА_1 , які вона висловила в судовому засіданні, - вважає таку правову позицію загалом правомірною, (зокрема, - правомірною в частині можливості стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що навчається), проте, - в недостатньому об`ємі обгрунтованою, - в частині обгрунтування розміру аліментів, що потрібно стягувати з відповідача.

Свою часткову критичність щодо правової позиції позивачки суд обгрунтовує в мотивувальній частині даного рішення - нижче по тексту.

В судовому засіданні, яке відбулося 23.02.2023 року, відповідач ОСОБА_2 заперечував проти задоволення позову в повному обсязі, та, відповідно, - просив винести рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Свою правову позицію щодо необхідності відмови в даному позові в повному обсязі відповідач ОСОБА_2 обгрунтовує тим, що він і так допомагає своєму сину, окрім того, - на його утриманні перебуває його мати, - особа похилого віку, яка часто хворіє, що, відповідно, - потребує значних фінансових витрат на лікування, і, на думку відповідача, якщо суд задовольнить вимоги про стягнення аліментів з нього в тому розмірі, який просить позивачка, - це поставить його в дуже тяжке фінансове становище.

Суд, оцінюючи правову позицію відповідача ОСОБА_2 , яку він висловив в судовому засіданні, - вважає таку правову позицію неправомірною та необгрунтованою, яка не грунтується ні на нормах матеріального права (зокрема, - на нормах СК України, які регулюють аналогічні правовідносини), ні на належних та допустимих доказах, а тому суд вважає, що з огляду на спростування, які надав відповідач ОСОБА_2 , - такий позов підлягає до задоволення частково.

Свою часткову критичність щодо правової позиції відповідача суд обгрунтовує в мотивувальній частині даного рішення - нижче по тексту.

В судовому засіданні, яке відбулося 23.02.2023 року, свідок, - ОСОБА_3 дав наступні показання:

- так, він є рідним сином сторін по справі.

Неприязних відносин між ним та між батьками, як то з матір`ю (позивачкою по справі), та батьком (відповідачем по справі), - у нього немає.

Не відмовляється від дачі показань по суті поданого позову.

Щодо фінансової допомоги батька, то свідок ОСОБА_3 зазначив наступне:

- Так, дійсно - на даний час він є повнотінім та навчається на державному замовленні в навчальному закладі.

Так як йому недостатньо коштів, які надає мати, - він самостійно займається тимчсовими підробітками (без оформлення в установленому законодавством порядку), в основному кошти йому надає мати.

Що ж до батька, - так, - батько надає йому щомісячно кошти - готівкою, при зустрічах.

Баткьо надає кошти щомісячно, - близько 200 грн. а іноді і більше, - точної суми сказати не може, крайній раз йому батько дав кошти в розмірі 500 грн. та 50 доларів США.

Суд, оцінюючи показання свідка ОСОБА_3 , - вважає їх логічними, послідовними, та ткими, які відповідають фактичним обставинам справи, та, відповідно, - такими, які можуть бути покладені в об`єм обставин, які впливають на вирішення спору по суті.

Перш за все, суд на своє глибоке переконання встановив, що між повнолітнім сином сторін, - ОСОБА_3 , та відповідачем по справі, - ОСОБА_2 , - відсутні неприязні відносини, а тому показання свідка є об`єктивними, вони не зумовлені негативними чинниками, - відсутнє негативне емоційне забарвлення показань такого свідка.

Так, - даний свідок, на думку суду, - спростовує позицію позивачки ОСОБА_1 , яка полягає в тому, що відповідач ОСОБА_2 не надає матеріальної допомоги на утримання сина, так як повнолітня дитина сторін (свідок ОСОБА_3 ) в судовому засіданні надав інформацію,що батько йому постійно надає кошти, хоча і в значному розмірі, ніж дитина того потребує.

З іншого ж боку, - суд вважає, що розмір фінансового утримання, яке здійснює відповідач ОСОБА_2 на утримання свого повнолітнього сина, який продовжує навчання, - не є співрозмірним розміру грошового утримання, який природньо потрібен особі, яка навчається, не має інших джерел доходів.

Що ж до тієї обставини, що, - як вбачається з показань свідка (спільної дитини сторін), - що батько надав йому в січні 2023 року кошти в більшому розмірі, ніж зазвичай, а саме, - 500 грн. та 50 доларів США, - то суд, на своє глибоке переконання, - вважає, що збільшення фінансової допомоги з боку відповідача своєиму сину обумовлена лиш тим, що в провадженні Кагарлицького районного суду Київської області знаходиться цивільна справа щодо стягнення аліментів з відповідача з тієї підстави, що відповідач не надає коштів на утримання свого сина, який продовжує навачання, хоча суд вважає, що хоча б такий розмір виплати коштів, який місце крайній раз, - позивач мав змогу виплачувати і раніше, і для цього не потрібно було позивачці подавати позов до суду про стягнення аліментів в примусовому порядку.

Суд вважає, що збільшенням виплат відповідач ОСОБА_2 лиш намагається підкріпити свою правову позицію, яка полягає в тому, що слід відмовити в позові в повному обсязі.

Проте, суд вважає, що така правова позиція відповідача ОСОБА_2 не грунтується на нормах Конституції України, нормах СК України, які регулюють спірні правовідносини.

Суд, вислухавши позивачку, яка підтримала свій позов в повному обсязі та просила його задовольнити, вислухавши відповідача, який заперечував проти задоволення позову в повному обсязі, вислухавши свідка, дослідивши матеріали справи, - приходить до часткового задоволення позову (задоволення позовних вимог в меньшій частині, ніж просила позивач), обгрунтовуючи своє рішення наступним.

Підсудність.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 ЦПК України позови про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача, (альтернативна підсудність).

Так, як вбачається з матеріалів справи, зокрема, - з довідки № 662, яка видана 22.10.2022 року виконавчим комітетом Кагарлицької міської ради Київської області, (а.с., 9), позивачка по справі, - ОСОБА_1 - зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та з нею зареєстрована спільна дитина сторін, - ОСОБА_3 , стягнення аліментів на утримання якої є предметом позову в даному цивільному провадженні.

Отже, з огляду на місце реєстрації та проживання позивачки та предмету позову (стягнення аліментів), та положення норм процесуального права, - ч. 1 ст. 28 ЦПК України, - дана справа підсудна Кагарлицькому районному суду Київської області, як суду першої інстанції загальної юрисдикції, так як в даному випадку має місце альтернативна підсудність, - підсудність за вибором позивача.

Фактичні обставини справи, встановлені в судовому засіданні, та застосування до них норм матеріального права.

Позивачкою по даній справі є фізична особа, - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка міста Кагарлик Київської області, громадянка України, паспорт громадянки України серії НОМЕР_1 , виданий 12 жовтня 2004 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, (а.с. 5 - 7), РНОКПП: НОМЕР_2 , (а.с., 7), зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Що ж до тієї обставини, що позивачем в даній справі є фізична особа, - ОСОБА_1 , а не сама повнолітня особа, - ОСОБА_3 (який на час винесення рішення по даній справі є повнолітнім, та, відповідно, - має повну цивільну право та дієздатність, та, відповідно до положень ч. 1 ст. 18 СК України - має право звернутися до суду за захистом свого права та інтересу), то суд вважає, що ОСОБА_1 є належним позивачем по даній справі, з огляду на наступну норму матеріального права:

- Згідно ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання;

- згідно п. 15 ППВС № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сіменого кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стянення аліментів» стягнення аліментів на дочку, сина, які досягли повноліття, з підстав, передбачених статтями 198, 199 СК України здійснюється в судовому порядку за новою позовною заявою.

Суд констатує, що дана позовна заява подана позивачкою ОСОБА_1 у повній відповідності до вимог, які ставляться до позовних вимог даної категорії справ.

- Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» (далі-Постанова Пленуму ВСУ) за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Відповідачем по даній справі є фізична особа, - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець місто Кагарлик Київської області, громадянин України, паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 , виданий 25 червня 1998 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, ( а.с., 23), РНОКПП: НОМЕР_4 , (а.с., 15), зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Суд зазначає, що правосуб`єктність ОСОБА_3 в даному цивільному провадженні, а саме, - мати процесуальний статус відповідача, - обгрунтовано положеннями ч. 1 ст. 198, ч. 1 ст. 199 СК України, - згідно даних норм матеріального права батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати, в разі, якщо повнолітні діти продовжують навчання і в зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, - до досягненнями дітьми двадцяти трьох років.

Спір між сторонами (позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 ) виник в галузі Сімейного Права, зокрема, - виник щодо обов`язку батька дитини утримувати свою повнолітню дитину на час навчання (але не більше, ніж до досягнення дитиною 23 трьох років), та такі правовідносини врегульовано положеннями Глави 16 СК України, - «обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина та його виконання». Суд зазначає, що правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України).

Отже, - спір виник за наступних обставин:

Позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі.

Проте, спільне сімейне життя у сторін не склалося і шлюб між ними було розірвано на підставі рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 21 грудня 2017 року.

Даний факт підтверджується копією рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 21 грудня 2017 року в справі № 368/860/17, яке набрало законної сили 23.01.2018 року, ( а.с., 11 - 12).

Від спільного шлюбу сторони мають дитину, - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Даний факт підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 , яке видане 10 лютого 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Кагарлицького районного управління юстиції Київської області, (а.с., 10), в якому зазначено, що ОСОБА_3 на родився ІНФОРМАЦІЯ_4 в місті Кагарлик Київської області, про що в Книзі реєстрації народжень 14 грудня 2004 року зроблено відповідний актовий запис за № 118.

В графі «батьки» зазначені:

- Батько - ОСОБА_2 , громадячнин України, - відповідач по справі;

- Мати - ОСОБА_1 , громадянка України, - позивачка по справі.

Як вбачається з вищевказаного свідоцтва про народження, - дитина сторін, - ОСОБА_3 на момент винесення рішення суду, - є повнолітньою особою.

Як встановлено в судовому засіданні (причому - такий факт сторонами не оспорюється), - дитина сторін - ОСОБА_3 з моменту розлучення сторін проживав та по даний час проживає з матір`ю, - ОСОБА_1 , та перебував та перебуває на її утриманні.

Станом на даний час повнолітня дитина сторін, - ОСОБА_3 , - навчається в Ржищівському Фаховому коледжі Будівництва та Економіки.

Даний факт підтверджується довідкою № 88, яка видана 14 жовтня 2022 року ОСОБА_5 та економіки, ( а.с., 13), в якому зазначено наступне:

- довідка видана ОСОБА_3 2004 року народження про те, що він дійсно є студентом ІІІ курсу денної форми навчання Ржищівського фахового коледжу будівництва та економіки зі спеціальності «Будівництво та цивільна інженерія». В коледжі навчається за державним замовленням.

Термін навчання з 01 вересня 2020 року до 30 червня 2024 року.

Як встановлено судом в судовому засіданні з матеріалів справи, - спільна дитина сторін, - ОСОБА_3 , - станом на даний час фактично перебуває на повному утриманні позивачки, - ОСОБА_1 , так як спільна дитина навчається на денній формі навчання, а тому спільна дитина сторін обмежена у працевлаштуванні, та, відповідно, - в отриманні додаткових доходів для забезпечення себе на належному рівні.

Так, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 надає кошти своєму сину, який продовжує навчання, - ОСОБА_3 , проте, суд вважає, що сума утримання у розмірі близько 200 - 500 грн. на місяць, які надає відповідач своєму повнолітньому сину, що навчається - не є достатньою для належного забезпечення дитини, а тому даний позов повинен бути задоволений, хоча і частково часткове задоволення позову буде обгрунтовано судом нижче по тексту даного рішення), з огляду на наступні норми права:

Згідно ст. 1 СКУкраїни:

1. Сімейний кодекс України визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів.

2. Регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою:

- зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб;

- утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї;

побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки;

- забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку.

Згідно ч. 1 ст. 2 СК України сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання.

Згідно ст. 7 СК України:

1. Сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами.

2. Сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками.

3. Сімейні відносини регулюються лише у тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства.

4. Регулювання сімейних відносин здійснюється з урахуванням права на таємницю особистого життя їх учасників, їхнього права на особисту свободу та недопустимості свавільного втручання у сімейне життя.

5. Учасник сімейних відносин не може мати привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, статі, політичних, релігійних та інших переконань, етнічного та соціального походження, матеріального стану, місця проживання, за мовними та іншими ознаками.

6. Жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї.

7. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

8. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

9. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

10. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Згідно ст. 18 СК України:

1. Кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу.

2. Суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін.

Способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є:

1) встановлення правовідношення;

2) примусове виконання добровільно не виконаного обов`язку;

3) припинення правовідношення, а також його анулювання;

4) припинення дій, які порушують сімейні права;

5) відновлення правовідношення, яке існувало до порушення права;

6) відшкодування матеріальної та моральної шкоди, якщо це передбачено цим Кодексом або договором;

7) зміна правовідношення;

8) визнання незаконними рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб.

Згідно ст. 199 СК України:

1. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

2. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

3. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно ст. 200 СК України:

1. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

2. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Згідно ч. 1 ст. 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.

Отже, аналізуючи вищевказані норми матеріального галухзевого права, суд зазначає, що Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь в утриманні дитини зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина.

Суд вважає, що виходячи з положення ч. 1 ст. 199 СК України, - відповідач ОСОБА_2 зобов`язаний утримувати свого повнолітнього сина, - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який навчається, до закінчення навчання, або, - до досягнення ним двадцяти трьох років.

Як встановлено судом в судовому засіданні з матеріалів справи, - відповідач ОСОБА_2 , - незважаючи на продовження навчання дитини у навчальному закладі, - не надає в добровільному порядку достатні кошти на утримання свого рідного сина, а тому суд вважає, що таким чином відповідач ОСОБА_2 переклав обов`язок утримувати та навчати свого повнолітнього сина на час його навчання у навчальному закладі на свою колишню дружину, - позивачку ОСОБА_1 , - що, на думку суду, - з огляду на нищезазначені норми права, - є незаконним та несправедливим.

Так, продовжуючи навчання після настання повноліття, не маючи джерел доходу, та, відповідно, - коштів на існування, - спільна дитина сторін перебуває на утриманні позивачки ОСОБА_1 , якій доводиться нести витрати по оплаті навчання сина, на придбання книг та навчального приладдя, проїзд з дому до місця навчання, на одяг та харчування, речі особистої гігієни та інше, що необхідно для повноцінного розвитку, навчання та життя спільної дитини.

Так, суд, природньо, - враховує той факт, що позивачкою витрачено на утримання сина набагато більше коштів, які не можуть бути однозначно обліковані, - кошти на придбання одягу, засобів гігієни, коштів на проїзд дитини до навчального закладу, коштів на придбання продуктів харчування, тощо.

Так, в судовому засіданні з показань спільної дитини сторін (стягнення аліментів на яку - є предметом розгляду в даному цивільному провадженні) встановлено, що відповідач ОСОБА_6 щомісячно надає своєму сину кошти в сумі від 200 до 500 грн., проте, - суд вважає, що, враховуючи вимоги реальності, - таких коштів недостатньо для утримання дитини сторін.

Відповідно, - суд критично відноситься до такої позиції відповідача ОСОБА_2 ( яка полягає в тому, що він щомісячно надає сину близько 200 грн.), так як суд вважає, що відповідач ОСОБА_2 , - будучи фізично здоровою особою, будучи особою працездатного віку, будучи працездатним, будучи особою дійсно чоловічої статі, - повинен відповідальніше ставитися до долі та виховання своєї дитини, хочяа б на період навчання такої дитини у навчальному закладі, а саме, суд вважає, що відповідач повинен був в крайньому випадку, - взяти на себе оплату хоча б половини витрат на дитину на час навчання дитини, проте, на жаль, - відповідач такого не зробив, хоча, на думку суду, - об`єктивних перепон до утримання свого повнолітнього сина на час навчання у відповідача ОСОБА_2 , - немає, адже відповідач працездатного віку, фізично здоровий, працездатний, іншими аліментними обов`язками не обтяжений, іншої сім`ї не має, інших непрацездатних осіб на своєму утриманні не має.

Той факт, що відповідач ОСОБА_2 працездатного віку, фізично здоровий, працездатний, іншими аліментними обов`язками не обтяжений, іншої сім`ї не має, інших непрацездатних осіб на своєму утриманні не має, - судом встановлено з матеріалів справи, та з показань сторін.

Отже, суд приходить до висновку щодо часткового задоволення позову ОСОБА_1 , та стягнення з відповідача ОСОБА_2 аліментів на утримання його рідної дитини, - сина, - ОСОБА_3 , в твердій грошовій сумі у розмірі 3000 (три тисячі) грн. щомісячно, починаючи з повноліття дитини, а саме, - з 01.12.2022, та до закінчення ОСОБА_3 навчання, але не довше, як до досягнення ОСОБА_3 23 (двадцяти трьох) років, - а саме, - до ІНФОРМАЦІЯ_5 , з огляду на наступні фактичні обставини, та норми матеріального права.

Норми матеріального права, застосовані судом при вирішенні даного спору.

Згідно п. 20 ППВС № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сіменого кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стянення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба в зв`язку з цим у матеріальній допомозі; можливість у батьків надавати таку допомогу.

З огляду на вищевказану норму права, син відповідача, - ОСОБА_3 має право на отримання аліментів від свого батька, - відповідача по справі, - ОСОБА_2 , - незалежно від форми навчання, - чи навчається на денній формі, чи на заочній формі навчання, проте, не довше, ніж до досягнення нею 23 років.

Питання щодо стягнення з батьків аліментів на дітей, які продовжують навчання, регламентується також нормами СК України.

Що ж до необхідності отримання дитиною - ОСОБА_3 матеріальної допомоги, то вона обумовлена тим, що спільна дитина сторін навчається на денній формі навчання, тобто, - протягом дня задіяна у навчальному процесі, а тому не має змоги працевлаштуватися, а тому суд вважає, що будучи не працевлаштованою, - спільна дитина сторін не має інших джерелів до існування, ніж допомога матері та батька - сторін по справі.

Як встановлено в судовому засіданні, матеріально утримує спільну дитину лише матір, - ОСОБА_1 , яка забезпечує спільну дитину сторін житлом, харчуванням, одягом, навчальним приладдям, засобами гігієни, тощо.

В той же час, - надання відповідачем ОСОБА_2 своєму сину в місяць орієнтовно 200 грн., - суд не розцінює в ракурсі поняття - «утримання», так як суд, враховуючи поняття реальності, - вважає розмір таких коштів на утримання спільної дитини, - мізерними.

Суд зазначає, що матеріальна допомога у випадку навчання сина/доньки до 23 років, включно, - носить аліментний характер.

Для того, щоб батько/мати надавали зазначену допомогу потрібна наявність наступних умов:

1. Продовження навчання донькою/сином після досягнення нею/ним повноліття, недосягнення дочкою/сином встановленого законом віку - 23 років;

2. потреба доньки/сина у матеріальній допомозі у зв`язку з навчанням та наявність у батька/матері можливості надавати матеріальну допомогу.

Наявність потреби в аліментних виплатах на навчання підтверджена тим, що повнолітня дитина сторін, - син відповідача ОСОБА_2 , - ОСОБА_3 ніде офіційно не працює, відповідно, - самостійного заробітку не має.

Що стосується розміру аліментів, то дане питання регулюється ст. 200 СК України, де, зокрема, зазначено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Дана стаття встановлює розмір аліментів, які батьки виплачують на непрацездатних повнолітніх сина, дочку та аліменти, які батьки виплачують у зв`язку із продовженням навчання повнолітніх сина, дочки.

Обставинами, які впливають на визначення розміру аліментів є стан здоров`я та матеріальне становище повнолітніх дочки, сина; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; сімейний стан повнолітніх сина, дочки; необхідність провадити інші виплати, утримання повнолітніх дочки, сина іншими особами (наприклад власними дітьми або дружиною, чоловіком) тощо.

У статті 200 СК, як і в інших, подано три можливості визначення розміру аліментів: у твердій грошовій сумі, в частці від заробітку (доходу) або одночасно і в твердій грошовій сумі та в частці від заробітку. Ініціатива вибору способу визначення розміру аліментів належить, насамперед, позивачеві, але врешті спосіб визначення величини аліментного платежу залежатиме від різних обставин, які належить оцінити суду.

Суд зазначає, що ні мінімального, ні максимального розміру аліментів на повнолітніх дочку, сина Сімейний кодекс України не встановлює.

Однак, суд зазначає, що розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина ні за яких обставин не може бути меншим за неоподаткований мінімум доходів громадян.

Що стосується даного предмету спору, то в даному випадку це питання врегульовано ст. 201 СК України, де, зокрема, вказано, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187,189 -192 і 194 -197 цього Кодексу.

Так, до відносин по утриманню батьками повнолітніх дочки, сина застосовуються норми про відрахування аліментів за ініціативою платника; норми щодо договору про сплату аліментів, договору про припинення права на аліменти у зв`язку з набуттям права власності на нерухоме майно, з якого присуджуються аліменти; стягнення аліментів за минулий час та заборгованості за аліментами; зміну розміру аліментів; відповідальність за прострочення сплати аліментів.

Згідно частини 2 ст. 181 СК України, за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі, а згідно частини 3 за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, у відповідності до частини 2 ст. 183 СК України, визначається судом.

Так, в судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_2 фізично здоровий, працездатного віку, працездатний, іншими аліментними зобов`язаннями не обтяжений, інших осіб на утриманні не має, проте, - свідомо ухиляється від добровільного фінансового утримання сина, не маючи на те відповідних моральних та правових підстав.

Отже, як зазначалося судом вище, згідно положень ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв 'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також, самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно, ст. 199 СК України встановлює обов`язок відповідача ОСОБА_2 надавати матеріальну допомогу повнолітній дитині, - сину, - ОСОБА_3 , - для завершення навчання, проте, з обов`язковою умовою, - якщо таку змогу має.

Крім того, стаття чітко встановлює вік дитини - 23 роки, до якого відповідач по справі, - ОСОБА_2 зобов`язаний надавати матеріальну допомогу сину, - ОСОБА_3 у зв`язку із навчанням.

Крім того, для того, щоб батько, відповідач по справі, - ОСОБА_2 надавав зазначену допомогу, потрібна наявність наступних умов:

1. продовження навчання сином - ОСОБА_3 після досягнення ним повноліття, - така умова підтверджується належними та допустимими письмовими доказами, які судом вказані вище;

2. недосягнення сином, - ОСОБА_2 встановленого граничного законом віку - 23 років, - така умова підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_3 , з якого вбачається, що на час слухання справи ОСОБА_3 не досягнув 23 - річного віку, якого досягне ІНФОРМАЦІЯ_5 ;

3. потреба сина, - ОСОБА_3 у матеріальній допомозі у зв`язку з навчанням, - вказана обставина підтверджується належними та допустимими письмовими доказами, які судом вказані вище, з яких вбачається, що дитина сторін окрім, як матеріальна допомога матері, - інших джерел до існування, - не має, так як батько, - відповідач по справі, - в добровільному достатньому порядку, - такої допомоги не надає.

4. наявність у батька, - ОСОБА_2 можливості надавати матеріальну допомогу.

Так, в судовому засіданні встановлено з належних та допустимих доказів, що відповідач по справі, - ОСОБА_2 фізично здоровий, працездатного віку, працездатний, працевлаштований, іншої офіційної сім`ї не має, іншими аліментними зобов`язаннями не обтяжений, інших непрацездатних осіб на своєму утриманні не має, а тому, на думку суду, - відповідач ОСОБА_2 б`єктивно має змогу надавати утримання своєму сину на період навчання, незважаючи на ту обставину, що син є повнолітньою особою.

Відповідно, суд наголошує на тій обставині, що при відсутності хоча б однієї з вищеперелічених умов аліментне зобов`язання, пов`язане з утриманням батьками своїх повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання, - не виникає, проте, в даному випадку сукупність обставин, які дають змогу суду стягнути аліменти на повнолітню дитину, - є в наявності, а тому, на думку суду, - є всі підстави для задоволення позову, хоча і - часткового.

Наявність потреби в аліментних виплатах на період навчання повинна бути підтверджена, в даному випадку судом встановлено ті факти, що син відповідача, - ОСОБА_3 хоч і досягнув повноліття, проте, не досягнув 23 - річного віку, продовжує навчатися, не має іншого заробітку, ніж підтримка матері, тому суд вважає, що син відповідача потребує матеріальної допомоги, яку відповідач зобов`язаний забезпечити в силу обставин, які судом вказані вище.

Обґрунтування виду та розміру аліментів, що підлягають до стягнення.

Розмір аліментів, які можуть стягуватися в випадку навчання дитини, врегульовано ст. 200 СК України, де, зокрема, зазначено, що:

Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно, дана стаття встановлює розмір аліментів, які відповідач ОСОБА_2 , за наявності такої можливості, - повинен виплачувати на повнолітнього сина, - ОСОБА_3 .

Як випливає зі змісту вищевказаної статті, обставинами, які впливають на визначення розміру аліментів, та які були враховані судом при винесення рішення, є:

- стан здоров`я та матеріальне становище повнолітнього сина;

- стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, - відповідача по справі;

- наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

- сімейний стан повнолітніх сина, дочки; необхідність провадити інші виплати, утримання повнолітніх дочки, сина іншими особами (наприклад власними дітьми або дружиною, чоловіком) тощо.

Відповідно, в ст. 200 СК, як і в інших, подано три можливості визначення розміру аліментів:

- у твердій грошовій сумі;

- в частці від заробітку (доходу);

- одночасно і в твердій грошовій сумі та в частці від заробітку.

Ініціатива вибору способу визначення розміру аліментів належить, насамперед, позивачеві, але врешті, - спосіб визначення величини аліментного платежу залежатить від різних обставин, які були вище оцінені судом.

Суд зазначає, що ні мінімального, ні максимального розміру аліментів на повнолітніх дочку, сина Сімейний кодекс України не встановлює, проте розмір аліментів на повнолітнього сина, дочку, ні за яких обставин не може бути меншим за неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Згідно ст. 201. СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187,189 -192 і 194 -197 цього Кодексу.

Отже, до відносин по утриманню батьками повнолітніх дочки, сина застосовуються норми про відрахування аліментів за ініціативою платника; норми щодо договору про сплату аліментів, договору про припинення права на аліменти у зв`язку з набуттям права власності на нерухоме майно, з якого присуджуються аліменти; стягнення аліментів за минулий час та заборгованості за аліментами; зміну розміру аліментів; відповідальність за прострочення сплати аліментів.

Крім того, при визначенні розміру аліментів судом було враховано положення пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № З «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», а саме урахувати стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього на утриманні інших малолітніх дітей, дружини, батьків; інші обставини, що мають істотне значення для вирішення справи.

Отже, враховуючи той факт, що відповідач ОСОБА_2 фізично здоровий, працездатного віку, працездатний, працевлаштований, відповідно, - має постійний, усталений дохід, іншими аліментними виплатами не обтяжений, на своєму утриманні інших непрацездатних осіб не має, іншої сім`ї не має, поряд з цим відповідачем не обгрунтовано його позицію щодо необхідності та можливості повної відмови в задоволенні позову, а тому суд приходить до висновку, що відповідач має змогу сплачувати аліменти на свого повнолітнього сина, - ОСОБА_3 на період його навчання, але не більше, ніж до досягнення сином 23 - ти трьох річного віку, тобто, - до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Що ж стосується розміру аліментів, то суд приходить до висновку щодо часткового задоволення позову позивачки ОСОБА_1 , тобто, - стягнення аліментів щомісячно, твердій грошовій сумі у розмірі 3000 (три тисячі) грн., починаючи з повноліття дитини, а саме, - з 01.12.2022, та до закінчення ОСОБА_3 навчання, але не довше, як до досягнення ОСОБА_3 23 (двадцяти трьох) років, - а саме, - до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Що стосується часу, з якого слід стягувати аліменти, то аліменти слід стягувати з 01.12.2022, - з часу повноліття дитини сторін.

Згідно ч. 1 ст. 201 СК України до відносин між батьками і донькою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статтей 182, 187, 189 - 192, 194 - 197, 199, 200, 201 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Що стосується часткового задоволення позову, то суд зазначає наступне:

- Так, позивачкою в мотивувальній частині позовної заяви та в судовому засіданні не в достатньому об`ємі обгрунтовано розір стягуваних аліментів (4000 грн.).

Так, позивачкою ОСОБА_1 не додано доказів на підтвердження нею витрат на утримання спільної дитини, а саме, - не додано квитанцій на придбання продуктів харчування для дитини, не додано квитанції на проїзд дитини з м. Кагарлик Київської області до м. Ржищів Київської області, не додано квитанцій на придбання учнівського приладдя, не додано квитанцій на придбання одягу дитині, придбання засобів гігєни, тощо.

Також суд вважає, що, оскільки позивачка ОСОБА_1 забезпечує проживання дитини (сплачує комінальні послуги за житло, в якому проживає дитина), - позивачці би було слід було додати квитанції про оплату комунальних послуг.

Проте, так як судом встановлено, що відповідач все ж таки має змогу сплачувати аліменти, то суд прийшов до висновку щодо можливості часткового задоволення позову, а саме, - в рзмірі 30000 (три тисячі) грн.

Свою позиію суд обгрунтовує тим, що розмір аліментів на повнолітнього сина, дочку, ні за яких обставин не може бути меншим за неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Неоподатковуваний мінімум доходів громадян, який встановлюється Законом України «Про державний бюджет» у 2023 році (в рік винесення рішення) становить 2684 грн., тому суд, керуючись вимогами (засадами) справедливості, добросовісності та розумності, - вважає, що стягнення аліментів в твердій грошовій сумі саме в розмірі 3000 (три тисячі) грн., - буде необхідним та достатнім для утримання повнолітньої дитини сторін, так як такий розмір є максимально необхідним з урахуванням повнолітньої дитини сторін.

Що ж стосується критичного ставлення суду до правової позиції відповідача ОСОБА_2 щодо відмови в задоволенні позову, то суд зазначає наступне:

- Так, відповідач ОСОБА_2 зазначає, що він не має змоги платити аліменти взагалі, так як у випадку сплати аліментів це поставить його в вкрай скрутне становище, так як він має на утриманні матір похилого віку, на яку він витрачає кошти на лікування.

Суд критично відноситься до такої правової позиції відповідача, з огляду на наступне:

- Так, дійсно в матеріалах справи міститься свідоцтво про народження (а.с., 42), з якого вбачається, що матір`ю відповідача ОСОБА_2 є ОСОБА_7 , також в матеріалах справи містяться документи, що мати відповідача має певні захворювання, (а.с., 24 - 34).

Проте, - суд вважає, що вищевказані факти (що у відповідача є мати похилого віку, та те, що вона хворіє), - ніяким чином не підтверджують ту обставину, що мати відповідача перебуває на повному утриманні відповідача.

Сужд вважає, що факт перебування матері відповідача на утриманні відповідача повинні у повній відповідності до положень ст.ст. 76, 77, 78, 79, 80 ЦПК України підтверджуватися належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами.

Так, суд вважає, що той факт, що матір відповідача перебуває на утриманні відповідача повинен підтверджуватися довідками із соціальної служби захисту населення, довідками із міської ради, рішенням ради про призначення відповідача опікуном над своєю матір`ю, або рішення суду про стягнення аліментів з нього на утримання своєї матері.

Проте, - жодного з вищеперерахованих доказів відповідачем не було надано до суду, а суд наголошує, що рішення суд приймає на підставі доказів, наданих сторонами, з дотриманням принципу диспозитивності.

Навпаки, судом в судовому засіданні встановлено наступні факти, які дають змогу винести рішення про стягнення аліментів на повнолітнього сина, а саме:

- відповідач ОСОБА_2 є повнолітньою особою працездатного віку, що підтверджується паспортом відповідача, ( а.с., 23);

- відповідач ОСОБА_2 працевлаштований офіційно, має офіційний усталений дохід, що підтверджується довідкою про доходи відповідача ОСОБА_2 , яка видана «БОРОШНОМЕЛЬНА КОМПАНІЯ «ТЕВІ», (а.с. 35);

- відповідач іншими аліментними зобов`язаннями не обтяжений, - підтверджується показаннями самого відповідача ОСОБА_2 ;

- відповідач ОСОБА_2 не має іншої сім`ї, - підтверджується показаннями самого відповідача ОСОБА_2 ;

- відповідач ОСОБА_2 не має на утриманні інших непрацездатних осіб, - так як дану обставину не доведено відповідачем в судовому засіданні.

Суд зазначає, що сукупність вищевказаних встановлених судом обставин і дало змогу суду прийти до переконання про можливість стягнення з відповідача аліментів на користь позивачки на утримання повнолітнього сина на час його навчання, а розмір аліментів, - обгрунтовано судом вище.

Відповідно, суд з урахуванням вищевикладеного та вимог ст. 264 ЦПК України приходить до наступного висновку:

- обставини, якими обґрунтовувала позовну заяву позивачка ОСОБА_1 , - мали місце, хоча і частково (позивачкою в повній мірі не доведено розмір аліментів, які вона мала бажання стягувати з відповідача), напроти - відповідачем ОСОБА_2 не надано до суду доказів, які б давали змогу суду відмовити в задоволенні позову, а тому суд, керуючись принципом змагальності цивільного процесу, - прийняв рішення на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи;

- із встановлених обставин випливають сімейні правовідносини, - обов`язок батька утримувати повнолітнього сина, до його навчання, та його виконання;

- до встановлених правовідносин підлягають до застосування, зокрема, наступні норми права, - п.п. 15, 17, 20 ППВС № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сіменого кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стянення аліментів», ст.ст. 182, 187, 189 - 192, 194 - 197, 199, 200, 201 СК України;

- зважаючи на встановлені фактичні обставини справи, позов підлягає до задоволення частково.

Щодо часткового задоволення позову, то суд зазначає, що в прохальній частині позовної заяви позивачка просила суд стягувати аліменти з моменту подачі позовної заяви, проте, - така вимога не може бути задоволена з огляду на ту осбатвину, що даний позов стосується стягнення аліментів на повнолітню дитину, позовна заява подана до суду (зареєстрована) 25.10.2022 року, а повноліття дитина досягла лише 01.12.2022 року, тому - стягнення аліментів в рамках даного цивільного провадження можливе лише з моменту набуття дитиною повноліття дитини, а саме, - лише з 01.12.2022 року.

- заходи забезпечення позову в даному цивільному провадженні не застосовувалися;

Враховуючи вищевикладене, керуючись п.п. 15, 17, 20 ППВС № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сіменого кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стянення аліментів», ч. 2 ст. 181, ст.ст. 182, 183, 187, 189 - 192, 194 - 197, 199, 200, 201 СК України, п. 2 ч. 1 ст. 258, 259, 263 - 265, 268, п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця місто Кагарлик Київської області, громадянина України, паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 , виданий 25 червня 1998 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки місто Кагарлик Київської області, громадянки України, паспорт громадянки України серії НОМЕР_1 , виданий 12 жовтня 2004 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , аліменти на утримання повнолітньої дитини сторін, - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кагарлик Київської області, громадянина України, паспорт громадянина України № НОМЕР_6 , виданий 02.01.2023 року органом 3231, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , в твердій грошовій сумі у розмірі 3000 (три тисячі) грн. щомісячно, починаючи з повноліття дитини, а саме, - з 01.12.2022, та до закінчення ОСОБА_3 навчання, але не довше, як до досягнення ОСОБА_3 23 (двадцяти трьох) років, - а саме, - до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

В решті позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку на підставі ч. 1 ст. 352 ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Згідно ч. 1 ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Згідно п. 15.5) Перехідних Положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються на надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У разі порушення порядку подання апеляційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з моменту проголошення до Київського Апеляційного суду через Кагарлицький районний суд Київської області, а учасниками процесу, які не були присутні під час проголошення рішення, - протягом тридцяти днів з моменту отримання копії рішення.

Суддя: О.В. Закаблук