справа № 756/5516/20
головуючий у суді І інстанції Диба О.В.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

7 листопада 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

за участю секретаря судового засідання - Савченко К.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрнафта» в особі Нафтогазовидобувного управління «Полтаванафтогаз» на заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 8 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Група компаній «Техінсервіс», відділу з питань державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання трудових правовідносин припиненими та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Група компаній «Техінсервіс» (далі - ТОВ «Група компаній «Техінсервіс»), відділу з питань державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання трудових правовідносин припиненими та зобов`язання вчинити дії.

Позов мотивовано тим, що з 6 вересня 2011 року він перебував на посаді директора у ТОВ «Група компаній «Техінсервіс», а з 14 листопада 2013 року призначений на посаду генерального директора строком на три роки.

У зв`язку із закінченням трьохрічного строку перебування на посаді з 14 листопада 2016 року ОСОБА_1 займав посаду тимчасово виконуючого обов`язки генерального директора.

Позивач вирішив розірвати трудові правовідносини з товариством, у зв`язку із чим написав заяву про звільнення. Також ним було ініційовано скликання загальних зборів, але через неявку засновників (учасників) товариства загальні збори не відбулися.

Посилаючись на те, що на момент подання позовної заяви до суду позивач

не звільнений, просив суд визнати трудові правовідносини з відповідачем припиненими з 13 березня 2020 року у зв`язку з його звільненням за власним бажанням на підставі положень статті 38 КЗпП України та зобов`язати відділ з питань державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації виключити з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запис про керівника ТОВ «Група компаній «Техінсервіс» у зв`язку із його звільненням із посади генерального директора з 13 березня 2020 року шляхом проведення реєстраційної дії за судовим рішенням.

Заочним рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 8 вересня 2020 року позов задоволено частково.

Визнано припиненими трудові правовідносини ОСОБА_1 із ТОВ «Група компаній «Техінсервіс» у зв`язку зі звільненням ОСОБА_1 із посади директора ТОВ «Група компаній «Техінсервіс» за власним бажанням на підставі частини першої статті 38 КЗпП України з 13 березня 2020 року з внесенням відповідних даних у Єдиний державний реєстр юридичних, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнено з ТОВ «Група компаній «Техінсервіс» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що уповноважений орган відповідача проігнорував повідомлення позивача про звільнення і не розглянув його протягом передбачених законодавством строків, а тому трудові правовідносини між сторонами необхідно вважати припиненими. Разом із тим, підстави для зобов`язання відділу з питань державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації внести відповідні записи до реєстру відсутні, а тому в цій частині позов задоволенню не підлягає.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, публічне акціонерне товариство «Укрнафта» в особі Нафтогазовидобувного управління «Полтаванафтогаз» (далі - ПАТ «Укрнафта» в особі Нафтогазовидобувного управління «Полтаванафтогаз») як особа, що не брала участі у справі, оскаржило його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі представник ПАТ «Укрнафта» в особі Нафтогазовидобувного управління «Полтаванафтогаз» - Приходько О.Я., як особи, яка не брала участь у справі, однак вважає, що суд вирішив питання про її права, свободи та інтереси, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про закриття провадження у справі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що підстави позову ОСОБА_1 зводяться до недотримання вимог законодавства та установчих документів в частині бездіяльності засновників (учасників) товариства щодо неприйняття відповідного рішення, а отже, й стосуються корпоративних правовідносин, спори в яких відповідно до статті 20 Господарського процесуального кодексу України, є предметом розгляду судів господарської юрисдикції.

Зазначає, що здійснення компетентним органом господарюючого суб`єкта - загальними зборами учасників товариства права на усунення від посади відповідно до статті 99 ЦК України можливе в порядку реалізації ним своїх корпоративних прав у разі, якщо інше не передбачене Статутом, і як підстава такого звільнення може бути посилання на статтю 38 КЗпП України, а тому апелянт вважає, що дана справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, у зв`язку з чим провадження у цивільній справі підлягає закриттю з підстав, визначених пунктом 1 частини 1 статті 255 ЦПК України.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 вересня 2022 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПАТ «Укрнафта» в особі Нафтогазовидобувного управління «Полтаванафтогаз» на заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 8 вересня 2020 року закрито на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що оскаржуваним судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки АТ «Укрнафта» в особі Нафтогазовидобувного управління «Полтаванафтогаз» не вирішувалося. Предметом розгляду справи у суді першої інстанції було вирішення спору між найманим працівником та юридичною особою, у якій він працював. При цьому ПАТ «Укрнафта» в особі Нафтогазовидобувного управління «Полтаванафтогаз» не було учасником ТОВ «Група компаній «Техінсервіс».

Зі змісту оскаржуваного судового рішення не вбачається, що у ньому розглянуто і вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких є ПАТ «Укрнафта» в особі Нафтогазовидобувного управління «Полтаванафтогаз», або містяться судження про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи у відповідних правовідносинах.

З огляду на зазначене, апеляційний суд вважав наявними правові підстави для закриття апеляційного провадження у справі в порядку, передбаченому пунктом 3 частини першої статті 362 ЦПК України.

2 листопада 2022 року ПАТ «Укрнафта» в особі Нафтогазовидобувного управління «Полтаванафтогаз» подало до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Київського апеляційного суду від 13 вересня 2022 року, у якій просило скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до апеляційного суду.

Постановою Верховного Суду від 9 серпня 2023 року касаційну скаргу ПАТ «Укрнафта» в особі Нафтогазовидобувного управління «Полтаванафтогаз» задоволено. Ухвалу Київського апеляційного суду від 13 вересня 2022 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Задовольняючи касаційну скаргу ПАТ «Укрнафта» в особі Нафтогазовидобувного управління «Полтаванафтогаз» та направляючи справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції Верховний Суд виходив із того, що апеляційний суд належним чином не звернув увагу на доводи апелянта про те, що припинення корпоративних відносин ТОВ «Група компаній «Техінсервіс» із ОСОБА_1 у зв`язку зі звільненням останнього з посади директора за власним бажанням та внесенням відповідних записів у Єдиний державний реєстр юридичних, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, скаржник позбавляється можливості задовольнити свої вимоги щодо стягнення заборгованості з ТОВ «Група компаній «Техінсервіс», а сам позивач уникає притягнення до різного виду юридичної відповідальності як безпосередній керівник юридичної особи-боржника.

Разом з тим, Верховний Суд вказав суду апеляційної інстанції на необхідність врахування правових висновків, викладених у спірних правовідносинах Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14 червня 2023 року у справі № 448/362/22 (провадження № 14-11 Зцс22).

Відповідно до ч. 1 ст. 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

При цьому згідно з ч. 2 указаної статті постанова суду касаційної інстанції не може містити вказівок для суду першої або апеляційної інстанції про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про переваги одних доказів над іншими, про те, яка норма матеріального права повинна бути застосована і яке рішення має бути прийнято за результатами нового розгляду справи.

1 листопада 2023 року на адресу Київського апеляційного суду надійшло клопотання від представника ПАТ «Укрнафта» - адвоката Севастьянової І.А. про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України та розгляд справи без участі представника апелянта.

В обґрунтування клопотання вказує, що позовні вимоги, які є предметом позову у цій справі не можуть бути розглянуті в порядку цивільного судочинства та, натомість, підлягають розгляду в порядку господарського судочинства.

Зазначає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням правил юрисдикції загальних судів, а тому підлягає скасуванню апеляційним судом із закриттям провадження у цій цивільній справі.

6 листопада 2023 року на адресу Київського апеляційного суду від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Гуль Н.В. надійшло клопотання про зупинення провадження у справі у зв`язку із проходженням ОСОБА_1 військової служби у Збройних Силах України.

Вирішуючи зазначене клопотання, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про Збройні Сили України" Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та вирішення питань, пов`язаних з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі, врегульовано Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (у редакції, чинній на час винесення оскаржуваної ухвали) (далі - Положення).

Відповідно до пункту 12 Положення встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Результат аналізу пункту 12 Положення дає підстави зробити висновок про те, що встановлення відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом оформлюється письмовими наказами по особовому складу.

Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 29 березня 2023 року у справі № 756/3462/20.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Матеріали справи не містять достовірних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 перебуває у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції, оскільки він не надав наказ по особовому складу.

Так, звертаючись до апеляційного суду із клопотанням про зупинення провадження, на підтвердження проходження військової служби сторона позивача надає довідку № 7085 від 13 грудня 2022 року про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, підписану начальником штабу військової частини НОМЕР_1 - ОСОБА_2 . У відповідній довідці зазначено, що ОСОБА_1 дійсно в період з 6 квітня 2022 року по 13 грудня 2022 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів.

Також сторона позивача надає довідку № 914 підписану начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 , підполковником ОСОБА_3 , з якої вбачається, що ОСОБА_1 проходив військову службу за мобілізацією у Збройних Силах України на посаді стрільця 2 відділення 1 взводу роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_1 з 25 лютого 2022 року по 5 квітня 2022 року. З 6 квітня 2022 року направлений для проходження військової служби до 10 окремої штурмової бригади оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Проте, такі довідки не підтверджують наявності підстав для зупинення провадження у справі, які передбачені пунктом 2 частини першої статті 251 ЦПК України.

Крім того, одним із питань, які відповідно до вказівок Верховного Суду у цій справі мають бути перевірені в суді апеляційної інстанції, є питання щодо застосування правил юрисдикції, яке суд вирішує незалежно від відповідних доводів сторін.

За умови встановлення, що розгляд цієї справи, має відбуватись за правилами іншого судочинства, підстави для розгляду питання про зупинення провадження у цій справі мають бути перевірені судом, що розглядає питання щодо розгляду справи по суті спору.

У судове засідання учасники справи не з`явились, були належним чином повідомлені про розгляд справи шляхом направлення судової повістки на поштову та електронну адресу, яка міститься в матеріалах справи.

Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність осіб, які не з`явилися у судове засідання на підставі частини 2 статті 372 ЦПК України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення скасуванню з закриттям провадження у справі на підставі наступного.

Судом встановлено, що згідно пунктів 1.2., 1.8. статуту ТОВ «Група компаній «Техінсервіс» товариство засноване за рішенням зборів учасників від 23 травня 2005 року та зареєстроване 31 травня 2005 року. Учасниками товариства є: Банджімуп Холдінгз ЛТД, Мурафол ЛТД, Муратон Холдінгз ЛТД, Денеміз Інвестментс ЛТД та Оміредіо Холдінгз ЛТД.

Наказом ТОВ «Група компаній «Техінсервіс» від 14 листопада 2013 року № 24К ОСОБА_1 переведено з посади директора за основним місцем роботи на посаду генерального директора за основним місцем роботи з окладом згідно штатного розкладу (том І а.с. 23).

30 жовтня 2019 року та 28 лютого 2020 року ОСОБА_1 звертався до ТОВ «Група компаній «Техінсервіс» із заявами про звільнення за власним бажанням на підставі статі 38 КЗпП України.

11 лютого 2020 року позивач направив на адреси учасників товариства повідомлення про скликання загальних зборів учасників на 20 березня 2020 року, до порядку денного якого ініційовано включити питання про розгляд його заяви про звільнення з посади генерального директора за власним бажанням.

Загальні збори проведені не були, питання щодо звільнення ОСОБА_1 не вирішено.

Щодо вирішення судом першої інстанції питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ПАТ «Укрнафта» в особі Нафтогазовидобувного управління «Полтаванафтогаз».

Подаючи апеляційну скаргу, ПАТ «Укрнафта» в особі Нафтогазовидобувного управління «Полтаванафтогаз», яке не брало участі у справі, посилалося на те, що заочним рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 8 вересня 2020 року порушено його права та інтереси, так як внаслідок припинення трудових відносин ТОВ «Група компаній «Техінсервіс» з ОСОБА_1 у зв`язку із звільненням останнього з посади директора за власним бажанням та внесенням відповідних записів у Єдиний державний реєстр юридичних, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, скаржник позбавляється можливості задовольнити свої вимоги щодо стягнення заборгованості з ТОВ «Група компаній «Техінсервіс», а сам позивач уникає притягнення до різного виду юридичної відповідальності, як безпосередній керівник юридичної особи-боржника.

Матеріалами справи встановлено, що рішенням Господарського суду міста Києва від 30 березня 2020 року у справі № 910/28/20, позов ПАТ «Укрнафта» в особі Нафтогазовидобувного управління «Полтаванафтогаз» задоволено та стягнено заборгованість з ТОВ «ГК «Техінсервіс» на користь ПАТ «Укрнафта» та Компанії «Моментум Ентерпрайзис (Східна Європа) Лімітед», що складає еквівалент 12 457 483,48 доларів США, що на дату заявления позову становить 298 855 028,69 грн, три відсотки річних в сумі 20 157 455,57 грн та 672 350,00 грн судового збору (а.с. 141-148, Т.1).

Заочним рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 8 вересня 2020 року

визнано припиненими трудові правовідносини ОСОБА_1 із ТОВ «Група компаній «Техінсервіс» у зв`язку зі звільненням ОСОБА_1 із посади директора ТОВ «Група компаній «Техінсервіс» за власним бажанням на підставі частини першої статті 38 КЗпП України з 13 березня 2020 року з внесенням відповідних даних у Єдиний державний реєстр юридичних, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Отже судом встановлено, що під час ухвалення рішення Господарського суду міста Києва від 30 березня 2020 року ОСОБА_1 займав посаду директора та виконував посадові обов`язки члена виконавчого органу ТОВ «ГК «Техінсервіс».

З матеріалів справи також вбачається, що постановою приватного виконавця Олефіра О.О. від 30 листопада 2020 року відкрито виконавче провадження № 63771468 за заявою ПАТ «Укрнафта», за наслідками якого з боржника - ТОВ «ГК «Техінсервіс» стягнуто суму 220 602,63 грн (а.с. 149-151, Т.1).

В той же час, у апеляційній скарзі ПАТ «Укрнафта» зазначає, що з метою підготовки скарг та інших процесуальних документів 7 лютого 2022 року ПАТ «Укрнафта» отримало витяг з Єдиного державного реєстру, з якого дізналося про виключення на підставі судових рішень даних про керівника та місцезнаходження ТОВ «ГК «Техінсервіс».

Так, витягом з ЄДР від 7 лютого 2022 року, який міститься в матеріалах справи (а.с. 131-139, Т.1) підтверджується відсутність виконавчого органу ТОВ «ГК «Техінсервіс» та зазначено, що рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 8 вересня 2020 року в провадженні № 2/756/4099/20 визнано припиненими трудові відносини керівника ТОВ «ГК «Техінсервіс» ОСОБА_1 з 3 березня 2020 року.

Відповідно до цього витягу з ЄДР реєстраційні дії були вчинені приватним нотаріусом Лігун А.І. 11 листопада 2020 року шляхом вчинення такого запису: «Державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу, 11 листопада 2020 року 14:16:02, 026029655, Зміна керівника або відомостей про керівника юридичної особи».

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 6 вересня 2023 року у справі № 127/27466/20, на яку посилається апелянт, викладена наступна правова позиція:«8.14. Отже, за загальним правилом створення (обрання) виконавчого органу товариства відбувається за рішенням загальних зборів учасників товариства (частина перша статті 99 ЦК України, пункт 7 частини другої статті 30 Закону № 2275-VIII) або в окремих випадках - наглядової ради товариства (частина друга статті 38 Закону № 2275-V1I1). Це рішення породжує між особами, яких воно стосується, корпоративні відносини, у яких обрана особа наділяється повноваженнями з управління. 8.15. Ці корпоративні відносини також є підставою для виникнення відносин представництва товариства перед третіми особами, а також трудових відносин, що регулюються законодавством про працю, та виникають у зв`язку з укладенням в установленому порядку (частина дванадцята статті 39 Закону № 2275-VIII) з одноосібним виконавчим органом (членом колегіального виконавчого органу) трудового договору (контракту)».

На думку колегії суддів, наведена правова позиція Великої Палати Верховного Суду вказує на підставність звернення ПАТ «Укрнафта» до апеляційного суду із скаргою на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 8 вересня 2020 року оскільки, відсутність виконавчого органу товариства (звільнення директора без призначення іншої особи на цю посаду) має своїм наслідком втрату таким товариством дієздатності в цілому та, зокрема, неможливість самостійно виконувати будь-які набуті раніше зобов`язання та нести відповідальність у разі їх невиконання. В цій площині безумовно порушуються права третіх осіб (кредиторів у зобов`язаннях, що були набуті товариством за діючого виконавчого органу).

В даному випадку ПАТ «Укрнафта» є таким кредитором, на користь якого з ТОВ ГК «Техінсервіс» стягнуто рішенням Господарського суду міста Києва від 30 березня 2020 року у справі № 910/28/20 заборгованість в сумі більш як 319 млн грн.

Таким чином, на думку колегії суддів ПАТ «Укрнафта» обґрунтовано звернулась до суду з апеляційною скаргою з метою відновити становище, за якого юридична особа ТОВ «ГК «Техінсервіс» через своє керівництво спроможна буде здійснювати власні правомочності, у тому числі й виконувати рішення суду на користь апелянта та (або) нести відповідальність за його невиконання. За даних обставин відсутні будь-які інші засоби захисту права апелянта на справедливий суд в частині виконання рішення, ухваленого на його користь, та права на мирне володіння майном.

Щодо вимог ПАТ «Укрнафта» про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Звертаючись до суду із позовом, позивач просив визнати трудові правовідносини з відповідачем припиненими з 13 березня 2020 року у зв`язку з його звільненням за власним бажанням на підставі положень статті 38 КЗпП України та зобов`язати відділ з питань державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації виключити з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запис про керівника ТОВ «Група компаній «Техінсервіс» у зв`язку із його звільненням із посади генерального директора з 13 березня 2020 року шляхом проведення реєстраційної дії за судовим рішенням.

Так,право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можна вирішити у межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (абзац перший частини першої статті 19 ЦПК України).

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів в будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, такий суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких, зазвичай, хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення процесуальні закони не віднесли до юрисдикції інших судів.

Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується (частина перша статті 43 Конституції України).

До трудових відносин належать відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами (частина перша статті 3 КЗпП України).

Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього (стаття 4 КЗпП України).

Трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем-фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець-фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (речення перше частини першої статті 21 КЗпП України).

Однією з підстав припинення трудового договору є його розірвання з ініціативи працівника (пункт 4 частини першої статті 36 КЗпП України), зокрема розірвання з цієї ініціативи трудового договору, укладеного на невизначений строк (стаття 38 КЗпП України).

Однак правове регулювання припинення повноважень виконавчого органу товариства (директора), чи члена цього органу, якщо останній є колегіальним (дирекцією), з його власної ініціативи відрізняється від розірвання трудового договору з ініціативи працівника, який не є виконавчим органом товариства або членом цього органу.

Реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь в управлінні ним шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, відкликання членів виконавчого органу цього об`єднання стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством. Хоча такі рішення уповноваженого на їхнє прийняття органу можуть мати наслідки і для трудових відносин, але визначальними у таких ситуаціях є відносини корпоративні, тобто пов`язані з управлінням товариством (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 510/456/17, від 8 листопада 2019 року у справі № 667/1/16, від 4 лютого 2020 року у справі № 915/540/16 (пункт 34), від 19 лютого 2020 року у справі № 145/166/18 (пункт 53), від 12 січня 2021 року у справі № 127/21764/17, від 6 вересня 2023 року у справі № 127/27466/20).

За змістом пункту 3 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають із корпоративних відносин, в тому числі пов`язані з управлінням юридичної особою.

З огляду на цей припис перелік спорів, що виникають із корпоративних відносин і належать до юрисдикції господарських судів, не є вичерпним, й охоплює зокрема спори, пов`язані з управлінням юридичною особою. Стороною цих спорів не обов`язково є учасник такої особи. Спір щодо припинення трудового договору одноосібного виконавчого органу (директора) товариства з обмеженою відповідальністю є спором, який виник із корпоративних відносин, оскільки пов`язаний із реалізацію загальними зборами цього товариства їхньої компетенції щодо формування виконавчого органу та припинення його повноважень. Тому такий спір стосується управління юридичною особою і належить до юрисдикції господарського суду. Відсутність у позовній заяві обґрунтування позивачем, який є директором товариства, участі у відносинах управління останнім і їхнього припинення у разі задоволення позову не впливає на існування спору, пов`язаного з управлінням товариством.

До господарських товариств належить, зокрема, товариство з обмеженою відповідальністю (частина перша статті 84, частина друга статті 113 ЦК України). Товариством з обмеженою відповідальністю є засноване однією або кількома особами товариство, статутний капітал якого поділено на частки (частина перша статті 140 ЦК України).

Управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом (частини перша, друга статті 97 ЦК України). Органами товариства є загальні збори учасників, наглядова рада (у разі утворення) та виконавчий орган (частина перша статті 28 Закону № 2275-VIII).

Реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь в управлінні ним шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, відкликання членів виконавчого органу цього об`єднання стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством. Такі рішення уповноваженого на це органу мають розглядатися не в межах трудових, а саме корпоративних правовідносин, що виникають між товариством та особами, яким довірено повноваження з управління ним (абзац четвертий пункту 3.2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України у від 12 січня 2010 року № 1-рп/2010 у справі № 1-2/2010).

Виконавчий орган товариства здійснює управління поточною діяльністю товариства (частина перша статті 39 Закону № 2275-VIII).

Виконавчий орган товариства може складатися з однієї або кількох осіб (речення перше частини другої статті 99 ЦК України). Виконавчий орган товариства є одноосібним (речення перше частини четвертої статті 39 Закону № 2275-VIII). Статутом може бути встановлено, що виконавчий орган товариства є колегіальним, та визначено його кількісний склад (речення перше частини п`ятої статті 39 Закону № 2275-VIII).

Апеляційним судом встановлено, що позивач є членом виконавчого колегіального органу товариства (директором), який згідно з відомостями з ЄДР наділений правом вчиняти дії від імені товариства (а.с. 56, Т.1).

Працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до закладу освіти; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), роботодавець повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо роботодавець не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору, чинив мобінг (цькування) стосовно працівника або не вживав заходів щодо його припинення, що підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили (частини перша та третя статті 38 КЗпП України).

Загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що належать до компетенції інших органів товариства (частина перша статті 98 ЦК України; близький за змістом припис був передбачений у частині першій статті 30 Закону № 2275-VIII у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої й апеляційної інстанцій).

Відповідно до пункту 7.4.3. статуту товариства до виключної компетенції загальних зборів його учасників належить призначення та звільнення з посади директора (а.с. 32, Т.1).

Звільнення з посади директора товариства (відкликання директора) є припиненням повноважень одноосібного виконавчого органу, що відбувається за рішенням загальних зборів учасників товариства. У разі виявлення директором бажання розірвати трудовий договір із товариством їхнє скликання для розгляду відповідної заяви може залежати від самого директора (пункт 1 частини першої статті 31 Закону № 2275-VIII).

За змістом частини тринадцятої статті 39 Закону № 2275-VIII повноваження одноосібного виконавчого органу можуть бути припинені лише шляхом обрання нового одноосібного виконавчого органу або тимчасового виконувача його обов`язків; наслідком такого припинення повноважень одноосібного виконавчого органу є припинення відповідного договору, зокрема розірвання трудового договору.

Загальні збори учасників скликаються у випадках, передбачених цим Законом або статутом товариства, зокрема, з ініціативи виконавчого органу товариства (пункт 1 частини першої статті 31 Закону № 2275-VIII).

Виконавчий орган товариства скликає загальні збори учасників шляхом надсилання повідомлення про це кожному учаснику товариства. Виконавчий орган товариства зобов`язаний повідомити учасників товариства не менше ніж за 30 днів до запланованої дати проведення загальних зборів учасників, якщо інший строк не встановлений статутом товариства (частини друга та третя статті 32 Закону № 2275-VIII).

Чергові загальні збори учасників товариства проводяться принаймі двічі на рік. Чергові загальні збори учасників товариства скликаються директором (пункт 6.6 Статуту товариства).

Позачергові загальні збори учасників товариства скликаються, зокрема, на вимогу директора (пункт 6.7 Статуту товариства).

Орган або особи (особа), які скликають загальні збори учасників товариства повинні забезпечити надіслання всім учасникам письмового повідомлення про проведення зборів у порядку передбаченому пунктом 15.7 (де передбачено, зокрема, що належним отриманням будь-якого повідомлення є його особисте вручення) цього статуту за рахунок товариства, не пізніше ніж за 30 днів до дати проведення цих зборів. Будь-яке повідомлення про загальні збори учасників товариства повинно містити дату, час та місце їх проведення, а також запропонований порядок денний (пункт 6.8 Статуту товариства).

На відміну від випадку, коли роботодавець в особі загальних зборів товариства ініціює припинення повноважень одноосібного виконавчого органу згідно з пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України (припинення повноважень посадових осіб), директор у випадку вияву ним ініціативи згідно зі статтею 38 КЗпП України щодо звільнення з посади може сам ініціювати скликання загальних зборів учасників товариства для вирішення питання про своє звільнення.

У випадку відсутності рішення скликаних загальних зборів учасників товариства про звільнення директора товариства, зокрема через неможливість зібрати кворум для проведення цих зборів, директор має право звернутися до суду з вимогою про припинення його повноважень.

Звернення до суду особи, яка є одноосібним виконавчим органом товариства чи членом виконавчого колегіального органу, для припинення її повноважень, зокрема у випадку, якщо загальні збори учасників не розглядають заяву про звільнення з посади директора, пов`язане з корпоративними відносинами у цьому товаристві. Тому доцільно зберігати єдину юрисдикційну належність спорів про припинення повноважень одноосібного виконавчого органу товариства чи члена колегіального такого органу для формування стабільної та послідовної судової практики щодо віднесення таких спорів до господарської юрисдикції.

Корпоративні права на участь в управлінні товариством його учасники реалізовують, зокрема, шляхом прийняття компетентним органом товариства рішення щодо припинення повноважень одноосібного виконавчого органу (директора) чи члена колегіального виконавчого органу. Таке рішення може мати наслідки для трудових відносин, але визначальними у таких ситуаціях є відносини корпоративні.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14 червня 2023 року у справі № 448/362/22, на яку посилається апелянт, зазначено, що вимогу позивача стосовно виключення з ЄДР запису про директора товариства слід розглянути у господарській юрисдикції разом із вимогою про визнання трудових відносин і відносин представництва припиненими, але не тому, що перша є похідною від другої. Належність й ефективність обох зазначених вимог має оцінити під час розгляду справи господарський суд.

У наведеній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку за необхідне відступити від висновку, сформульованого Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 24 грудня 2019 року у справі № 758/1861/18.

Так, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що вона відступає не від постанови у конкретній справі, а від висновку щодо застосування норм права. Цей висновок міг бути сформульований в одній або декількох постановах. Відсутність згадки повного переліку постанов, від висновку хоча би в одній із яких щодо застосування норм права Велика Палата Верховного Суду відступила, не означає, що відповідний висновок надалі застосовний (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц, від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16-ц (пункт 42), від 26 жовтня 2022 року у справі № 201/13239/15-ц (пункт 43)). У разі, коли Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного, зокрема, в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду, згідно з частиною шостою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди враховують висновок, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду.

Господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та іншісправи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів (пункт 3 частини першої статті 20 ГПК України).

За змістом цього припису перелік спорів, що виникають із корпоративних відносин і належать до юрисдикції господарських судів, не є вичерпним, і охоплює зокрема спори, пов`язані з управлінням юридичною особою. Спір щодо припинення трудового договору одноосібного виконавчого органу (директора) товариства з обмеженою відповідальністю є спором, який виник із корпоративних відносин, оскільки стосується реалізації загальними зборами цього товариства їхньої компетенції щодо формування виконавчого органу та припинення його повноважень. Тому такий спір пов`язаний із управлінням юридичною особою та належить до юрисдикції господарського суду.

Таким чином, позовні вимоги, що є предметом у цій справі не можуть бути розглянуті в порядку цивільного судочинства та підлягають розгляду в порядку господарського судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦПК України якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

Згідно із ч. 4 ст. 377 ЦПК України у разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 цього Кодексу суд за заявою позивача в порядку письмового провадження постановляє ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства.

Відповідно до ст. 377 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині є:

1. Судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі.

2. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що справа судом першої інстанції розглянута з порушенням правил юрисдикції, а отже рішення підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 375, 377, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрнафта» в особі Нафтогазовидобувного управління «Полтаванафтогаз» задовольнити.

Заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 8 вересня 2020 року скасувати, провадження закрити.

Роз`яснити позивачу право подати заяву на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України про направлення справи за юрисдикцією.

Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

ГоловуючийТ.О. Писана
СуддіК.П. Приходько

С.О. Журба