Справа № 350/802/23
Номер провадження 2/350/310/2023
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 листопада 2023 року Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області
в складі: головуючого судді Сокирко Л.М.,
секретаря судових засідань Видойник І.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Рожнятів Калуського району Івано-Франківської області в залі судових засідань № 2 Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна,
в с т а н о в и в:
Позивачка 23 травня 2023 року звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про поділ майна, мотивуючи позов тим, що з 31 серпня 2006 року вона разом із відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, в період якого у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дочка ОСОБА_3 . Сумісне життя у них не склалося і рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 5 листопада 2020 року шлюб між ними було розірвано.
На теперішній час вони не можуть у добровільному порядку досягти згоди щодо поділу спільного майна, тому вона вимушена звернутися до суду за захистом своїх законних прав та інтересів.
В обґрунтування позовних вимог вказала, що у 2007 році на ім`я її чоловіка ними було отримано план для будівництва індивідуального житлового будинку та господарських споруд та було почато будівництво. В 2011 році будівництво житлового будинку АДРЕСА_1 було завершено та вони перейшли проживати до вказаного будинку та користуватися господарськими спорудами.
25 травня 2023 року у справі відкрито провадження та справу призначено до підготовчого судового засідання за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 3 липня 2023 року підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду.
Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Відзив на позов та/заперечення проти позову до суду не надав, заяв чи клопотань не спрямовував.
За таких обставин, враховуючи згоду представника позивачки на заочний розгляд справи, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку положень статті 280 Цивільного процесуального кодексу України.
Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі, якщо, відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, вивчивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи зі слідуючого.
Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Захист права власності гарантовано Першим протоколом до Конвенції, відповідно до статті 1 якого передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до частини першої статті 4 Цивільного кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Сторони з 31 серпня 2006 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 5 листопада 2020 року було розірвано та при реєстрації розірвання шлюбу дружині змінено прізвище на дошлюбне « ОСОБА_4 ». Вказане рішення суду набрало законної сили 7 грудня 2020 року (а.с. 18).
У період шлюбу ОСОБА_2 6 вересня 2006 року було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 844849 на підставі рішення 25 сесії VI демократичного скликання Рожнятівської селищної ради від 3 листопада 2005 року площею 0,0899 га, розташовану в селищі Рожнятів Рожнятівського (нині Калуського) району Івано-Франківської області для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд (а.с. 20).
13 березня 2007 року ОСОБА_2 як забудовник отримав ОСОБА_5 паспорт на забудову земельної ділянки та план для будівництва індивідуального житлового будинку та господарських споруд (а.с. 10 15).
22 травня 2023 року особою-підприємцем ОСОБА_6 виготовлено технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудам, що розташований по АДРЕСА_1 .
Згідно записів у Будинковій книзі ОСОБА_2 значиться власником будинку АДРЕСА_1 та за вказаною адресою зокрема значиться зареєстрованою ОСОБА_7 з 10 липня 2012 року (а.с.16 17).
Згідно довідки № 7 від 22 травня 2023 року виданої фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 (експертом) інвентаризаційна вартість будинковолодіння по АДРЕСА_1 станом на 22 травня 2023 року (на час проведення технічного обстеження) становить 84 859 грн (літ. А житловий будинок 45 634 грн; літ. № 1 криниця 5 025 грн; літ. № 2 хвіртка 1 326 грн; літ. № 3 ворота 4 523 грн; літ. № 4 огорожа 21 326 грн; літ. № 5 огорожа 7 25 грн).
Зазначене свідчить про те, що будинковолодіння фактично експлуатується за своїм функціональним призначенням та в ньому на теперішній час проживає позивачка. Також за цією адресою зареєстровані відповідач, дочка сторін ОСОБА_3 та громадянин ОСОБА_8 .
У постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2710цс15 Верховний Суд України зазначив, що новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього.
Новостворене нерухоме майно - будинковолодіння розташоване по АДРЕСА_1 у встановленому законом порядку не зареєстроване.
Цей факт підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (індексний номер документа 347956645, дата, час формування: 26 вересня 2023 року 09:16:14), із якої слідує, що за параметрами запиту об`єкту нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 у Реєстрі прав власності на нерухоме майно відомості відсутні.
Статтею 57 Сімейного кодексу України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу. Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до статті 61 Сімейного кодексу України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 63 Сімейного кодексу України визначено, що при здійснені подружжям права спільної сумісної власності дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Статтями 68, 69 Сімейного кодексу України встановлено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. А отже дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до частини першої статті 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Відповідно до пунктів 22-25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного кодексу та статтею 372 Цивільного кодексу. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Пунктом 23 зазначеної Постанови передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 Сімейного Кодексу, частина 3 статті 368 Цивільного Кодексу), відповідно до частин другої, третьої статті 325 Цивільного Кодексу можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.
До речей як складової поняття майна, зокрема нерухомих, відповідно до положень статті 181 Цивільного кодексу України належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.
Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.
Об`єкт незавершеного будівництва є майном, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки, він може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а відтак і особистою приватною власністю дружини, чоловіка, як передбачено пунктом 3 частини першої статті 57 Сімейного кодексу України.
Оскільки майно набуте сторонами в період шлюбу, то це майно є спільною сумісною власністю подружжя.
Правовий аналіз наведених вище норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток.
При цьому суд може визнати право на частину об`єкта незавершеного будівництва за кожною зі сторін.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 7 вересня 2016 року у справі № 6-47цс16, а також постановах Верховного Суду від 11 вересня 2019 року в справі № 158/2404/13-ц, від 12 лютого 2020 року в справі № 488/3103/17-ц.
Суд вважає, що позивачка має право на частину спільно набутого майна подружжя (об`єкт нерухомого майна, який фактично будівництвом завершений та збудований під час шлюбу, про що свідчить технічний паспорт на нього, однак в установленому законом порядку не зареєстрований), яке належить їй на праві спільної сумісної власності та підлягає поділу між сторонами, при цьому відповідачем порушується право власності позивачки на майно, та як він в установленому законом порядку не оформив право власності на це майно (будинковолодіння, розташоване по АДРЕСА_1 ), а тому позивачка позбавлена можливості реалізувати своє право на поділ набутого за час шлюбу майна.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що частки у майні є рівними, тому позовні вимоги підлягають до задоволення.
При ухваленні цього рішення суд бере до уваги правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 511/2303/19 провадження № 14-56цс22 від 12 квітня 2023 року щодо відступу від попередніх висновків стосовно спору на об`єкт незакінченого будівництва, згідно якого Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 7 вересня 2016 року у справі № 6-47цс16 про те, що оскільки спірний об`єкт незавершеного будівництва збудований за час шлюбу за спільні кошти подружжя та є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, будівництво його закінчено і він фактично експлуатується за своїм функціональним призначенням, але не приймається до експлуатації і право власності на нього не оформлюється з вини відповідача; позивачка позбавлена можливості здійснити вказані дії, що перешкоджає їй реалізувати своє право на поділ набутого за час шлюбу зазначеного майна, є підстави для визнання за позивачкою права власності на частину спірного об`єкта незавершеного будівництва.
Питання щодо розподілу судових витрат позивачка та її представник не ставили.
Керуючись статями 12, 13, 19, 76, 81, 133, 141, 263-265, 273-280, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 3, 21, 57-74 Сіменого кодексу України, статтею 372 Цивільного кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року,
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна -задовольнити.
Визнати об`єкт незавершеного будівництва - будинковолодіння, що розташоване в АДРЕСА_1 - спільною сумісною власністю подружжя.
Провести поділ незавершеного будівництва - будинковолодіння, що розташоване в АДРЕСА_1 , визнавши за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя право власності на 1/2 частину об`єкту незавершеного будівництва - будинковолодіння, що розташоване в АДРЕСА_1 . Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду учасниками процесу шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Учасник справи, якому повне рішення не були вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Суддя Сокирко Л.М.