КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Коренюк А.М.
Єдиний унікальний номер справи № 753/9065/22
ПОСТАНОВА

Іменем України

09 листопада 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мережко М.В.,

суддів: Поліщук Н.В., Соколової В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини,

встановив:

У серпі 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Дарницького районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини.

В обґрунтування своїх вимог зазначав, що сторони мають спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання якого матеріальної допомоги відповідачка не надає. Щомісячно він несе витрати на утримання сина у сумі 16 400 грн., які складаються із таких складових: витрати на харчування, придбання одягу, лікування та медичну профілактику, відпочинок та розваги, оздоровлення, іграшки, транспорт, репетиторів, няню, учбові матеріали, засоби гігієни, вартість половину з яких просить стягувати з відповідачки, що складає 8 200 грн. на місяць й до повноліття дитини.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12 липня 2023 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Понесені позивачем судові витрати покладено на позивача.

Не погоджуючись із таким рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність висновків суду просить рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 липня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У апеляційній скарзі стверджує, що фактично єдиною підставою для відмови у задоволенні позову стала наявність рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06 жовтня 2022 року, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 28 лютого 2023 року, й залишено постановою Верховного Суду від 14 червня 2023 року, згідно до якого визначено місце проживання малолітнього сина з матір'ю, а тому, на думку суду, правових підстав для стягнення з позивачки, як матері вказаної дитини, аліментів на його утримання немає.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачка ОСОБА_2 вказує, що рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 липня 2023 року є законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу позивача безпідставною.

Зазначає, що судом першої інстанції правомірно та обґрунтовано взято до уваги те, що 06 жовтня 2022 року Дарницьким районним судом міста Києва ухвалено рішення про визначення місця проживання дитини з відповідачкою. Крім того, в матеріалах справи міститься достатньо доказів, які свідчать про те, що позивач силоміць забрав у відповідачки сина та повністю ізолював його від спілкування з відповідачкою, у зв'язку з чим остання була позбавлена можливості приймати участь у вихованні та належному матеріальному утриманні сина у період з 13 серпня 2022 року по 07 грудня 2022 року. Просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 липня 2023 року - без змін.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення аліментів на утримання дитини у сумі 8 200 гривень.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Встановлено, що сторони по справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .

У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 СК України).

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (до ст. 180 СК України).

Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (стаття 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року).

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Отже, при розгляді справ даної категорії позивач повинен довести факт проживання дитини з останнім та надати відповідні докази.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач не надав відповідних доказів, які б підтверджували проживання сина з позивачем, а також не надано доказів на підтвердження витрат понесених ним на утримання сина, на які позивач посилався у своїй позовній заяві, на що відповідачка надала достатньо доказів на спростування вказаної обставини.

Суд також звертає увагу на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06 жовтня 2022 року, яке залишено без змін постановою Верховного Суду від 14.06.2023 року, відповідно до якого визначено місце проживання сина ОСОБА_3 з матір'ю.

Колегія суддів погоджується, з висновками суду першої інстанції, що вимоги позивача недоведені, обставини, викладені в позовній заяві не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, відтак законні підстави для задоволення позову судом не встановлені. Належних та достатніх доказів на підтвердження проживання дитини з батьками та перебування на його утриманні позивач суду не надав.

Доводи апеляційної скарги колегія суддів оцінює критично, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вказане рішення є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 375, 382, 383, 384 України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.В. Мережко

Судді: Н.В. Поліщук

В.В. Соколова