ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7881/23 Справа № 191/2053/20 Суддя у 1-й інстанції - Твердохліб А.В. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2023 року м. Дніпро

року Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Халаджи О. В.

суддів: Канурної О.Д., Космачевської Т.В.,

секретар Піменова М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 липня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, штрафних санкцій та безпідставно отриманих коштів (суддя першої інстанції Твердохліб А.В., повний текст рішення складено 13 липня 2023 року),

В С Т А Н О В И В:

9 липня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, штрафних санкцій та безпідставно отриманих коштів, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь 554208,39 грн., з яких 244000,00 грн. основної заборгованості та 270840 грн. неустойки за договором, 4452,00 грн. 3% річних, 3916,39 грн. інфляційних витрат та 31000 грн. безпідставно отриманих коштів. Крім того, просив стягнути з відповідача 10000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Заочним рішенням Синельникіського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, штрафних санкцій та безпідставно отриманих коштів задоволено частково.

Стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 кошти в розмірі 554208 ( п`ятсот п`ятдесят чотири тисячі двісті вісім ) гривень 39 грн., з яких :-244000,00 грн. основної заборгованості;-270840,00 грн. неустойки за договором;-4452,00 грн. 3% річних;-3916,39 грн. інфляційних витрат;-31000,00 грн. безпідставно отриманих коштів.

Стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 , судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 5542 гривні 10 копійок.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

30 вересня 2021 року ФОП ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції із заявою про перегляд заочного рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2021 року.

Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2023 року заяву ФОП ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення суду задоволено,

Заочне рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2021 року скасовано, справу призначено до розгляду.

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 липня 2023 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до суб`єкта підприємницької діялності фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, штрафних санкцій та безпідставно отриманих коштів відмовлено.

Із вказаним рішенням суду не погодився позивач, та подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що воно ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні.

Скаргу мотивує тим, що не погодужється з висновком суду першої інстанції стосовно відсутності строкових зобов`язань в Договорі, оскільки сторонами визначено, що на протягом 50 робочих днів, згідно акту прийома-передачі.

Наголошує на тому, що у судовому засіданні жодний зі свідків не засвідчив в своїх поясненнях про доставку товару, відповідно до Специфікації до Договору від 23.08.2019 року окрім твердотопливного котла та димоходу.

Вказує на те, що оскаржуване рішення не містить посилань на дату, коли саме Договір був виконаний, а його неналежним виконанням були спричинені збитки позивачу, що і було підставою для відмові у задоволенні позову.

Звертає увагу на те, що матеріали справи не містять доказів змін в Договорі, у своїх поясненнях представник відповідача про них не зазначив, як і не зазначив в заяві про перегляд заочного рішення.

ОСОБА_1 просив рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 липня 2023 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Від представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, вважає, що рішення ухвалено з дотримання норм матеріального та процесуального права, суд першої інстанції надано об`єктивну правову оцінку правовідносинам, які виникли між сторонами.

ОСОБА_3 просив оскаржуване рішення залишити без змін.

У судовому засіданні представник ОСОБА_4 ОСОБА_1 наполягав на задоволенні апеляційної скарги.

Представник відповідача ОСОБА_2 проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив залишити судове рішення першої інстанції без змін.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 23.08.2019 року між ФОП ОСОБА_2 (виконавець), та ОСОБА_1 (Замовник), був укладений Договір, відповідно до умов п.1.1 замовник поручив, а виконавець зобов`язався виконати роботи по виготовленню та доставці товару згідно з розцінками виконавця, з терміном дії договору - з моменту підписання та до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (а.с 6).

Пунктами 2.1, 2.2 Договору передбачено, що вартість товару складає 244000 грн. Завдаток (попередня оплата не менше 70%) 100000 грн. Залишок 100000 грн. Товар та додаткові послуги: + 10000 грн., твердопаливна система опалення.

Згідно п.3.1, 3.2 Договору, Замовник зобов`язується сплатити вартість заказу. Після виконання пункту 2.1 Виконавець зобов`язується виготовити і доставити товар протягом 50 робочих днів, згідно акту приймання-передачі.

У разі невиконання Виконавцем пункту 3.2 з власної вини, Виконавець зобов`язаний виплатити неустойку в розмірі 0,5% від вартості даного договору за кожний день прострочення (п.4.3 Договору).

Згідно копії Специфікації до Договору № б/н від 23.08.2019 року, загальна сума до сплати складає 244000 грн. (а.с.7).

З копії квитанцій до прибуткового касового ордера від 23.08.2019 року, від 05.09.2019 року, 17.09.2019 року, від 08.10.2019 року, від 25.02.2020 року вбачається, що ОСОБА_1 сплатив ФОП ОСОБА_2 грошові кошти на загальну суму 275000,00 грн. (а.с.8,9).

Відмовляючі в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що під час розгляду справи, свідком зі сторони позивача ОСОБА_5 , яка є заінтересованою особою у розгляді позову ОСОБА_6 , підтверджено, як і свідками сторони відповідача - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , що позивачу ОСОБА_6 , ОСОБА_9 було здійснено виготовлення та доставку твердопаливної системи опалення та її встановлення, за суму грошових коштів, обумовлену договором, яка перерахована на користь ФОП ОСОБА_2 , що підтверджено відповідними квитанціями. Інших договорів між сторонами у справі укладено не було та стосовно вимоги безпідставно набутого майна у сумі 31000 грн зазнаичв, що між сторонами у справі існують договірні відносини, а кошти, які позивач просить стягнути, набуті відповідачем за наявності правової підстави, їх не може бути витребувано відповідно до положень статті 1212 ЦК України, як безпідставне збагачення.

Апеляційний суд погоджується з даним висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторонни (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Так, між сторонами у справі виникли правовідносини з договору підряду.

Відповідно до ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Відповідно до ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Відповідно до ч. 1 ст. 254 ЦК України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку.

Відповідно до ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Договір набирає чинності з моменту його укладення.

Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.

Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання (п. 29, 33-35 постанови Великої Палати ВС від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12).

Згідно із статтею 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатись на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Відповідно до статті 843 ЦК України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення.

Стаття 846 ЦК України передбачає, що строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюється у договорі підряду.

Відповідно до статті 849 ЦК України замовник має право у будь-який час перевіряти хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника. Якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитись від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитись від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника.

За вимогами статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені законом або договором, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

У разі виникнення між замовником і підрядником спору з приводу недоліків виконаної роботи або їх причин на вимогу будь-кого з них має бути призначена експертиза. Витрати на проведення експертизи несе підрядник, крім випадків, коли експертизою встановлена відсутність порушень договору підряду або причинного зв`язку між діями підрядника та виявленими недоліками. У цих випадках витрати на проведення експертизи несе сторона, яка вимагала її призначення, а якщо експертизу призначено за погодженням сторін, - обидві сторони порівну.

Відповідно до вимог статті 143 ЦПК України для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

З матеріалів справи вбачається, що клопотань про призначення по справі експертизи сторонами не заявлялось.

Зважаючи на вищевикладені норми матеріального права та обставини справи, врахувавши покази свідків, стосовно того, що позивачу було здійснено дотавку твердопаливної системи та котел було встановлено, що було підтверджено показами свідків у суді першої інстанції, суд першої інстанції обґрунтовно відмовив у задоволенні позовних вимог до відповідача, з урахуванням того, що замовником не було заявлено підряднику щодо недоліків виконаних робіт, а тому апеляційний суд ввадажє, що рішення ухвалено з дотримання норм як матеріального так і процесуального права.

Згідно із частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали.

Оскільки між сторонами у справі існують договірні відносини, а кошти, які позивач просить стягнути, передані відповідачу позивачем на виконання договору підряду, набуті відповідачем за наявності правової підстави, їх не може бути витребувано відповідно до положень статті 1212 ЦК України як безпідставне збагачення. У цьому разі договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень частини першої статті 1212 ЦК України.

Згідно з пунктом 3 частини третьої статті 1212 ЦК України положення глави 83 цього Кодексу застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Однак необхідною умовою для цього є відсутність або відпадіння достатньої правової підстави, чого в цьому спорі не відбулося.

Саме до такого висновку дійшла ВеликаПалата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2018 року справі №14-125гс18.

До такого ж висновку з урахуванням правової позиції Верховного Суду дійшов суд першої інстанції, а тому апеляційний суд не вбачає підстав відступати від даного правового висновку.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права. Фактично доводи скарги зводяться до переоцінки доказів та встановлення фактичних обставин справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Колегія суддів перевірила доводи апеляційної скарги на предмет законності судового рішення виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судом норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин у справі, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції і не дають підстав вважати, що судом порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін

Керуючись ст.ст. 259, 374, 375, 381 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: О. В. Халаджи

О.Д. Канурна

Т.В. Космачевська

Повний текст судового рішення складено 09 листопада 2023 року.

Суддя-доповідач О. В. Халаджи