Номер провадження: 22-ц/813/6193/23
Справа № 522/8490/22
Головуючий у першій інстанції Ковтун Ю.І.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.11.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Комлевої О.С.,

за участю секретаря Малюти Ю.С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14.04.2023 у складі судді Ковтун Ю.І.,

встановив:

11.07.2022 ОСОБА_1 звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору дарування грошових коштів від 14.01.2021 дійсним. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 14.01.2021 ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 900000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становило 24966000,00грн., про що був укладений договір дарування від 14.01.2021. Вказані кошти були отримані позивачем до підписання договору. Укладання договору та передача коштів відбулась в присутності свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Відповідно до п. 8 договору та припису п. 5 ст. 719 ЦК України сторони домовились посвідчити договір нотаріально в строк 30 днів з моменту його укладання, проте відповідач відмовилася від нотаріального посвідчення договору. Наведені обставини зумовили до звернення позивача до суду з вказаним позовом.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14.04.2023 у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 оскаржила його до апеляційного суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Так, встановивши, що відповідач ухиляється від виконання умов договору дарування від 14.01.2021 щодо його посвідчення нотаріально, що свідчить про факт безповоротного ухилення, суд в порушення ст. 220 ЦК України відмовив у задоволенні позову. Крім того, факт ухилення ОСОБА_2 від виконання п. 8 договору підтверджується відзивом на позовну заяву, де відповідач підтверджує небажання з`являтись до нотаріуса. З огляду на викладене ОСОБА_1 просить суд апеляційної інстанції оскаржуване рішення скасувати та задовольнити позовні вимоги.

В судове засідання апеляційного суду сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, від ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи за її відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є онукою ОСОБА_2 , що підтверджуються повторним свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , яке видане Відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневої райадміністрації виконкому Одеської міськради народних депутатів, відповідно до якого батьком ОСОБА_1 є ОСОБА_5 та рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 08.12.2020 у справі № 522/13224/20, яким встановлено факт родинних відносин, згідно з яким ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_5 .

Відповідно до інформації ГУ ДПС в Одеський області № 23688/6/15-32-24-03-10 від 31.08.2021 ОСОБА_2 перебувала на обліку як суб`єкт підприємницької діяльності у ДПІ у Київському районі м. Одеси ГУ ДПС в Одеський області з 19.01.1998.

З 20.01.2017 знаходиться у стані 11 - Припинено, але не знято з обліку.

Згідно наданого звіту суб`єкта малого підприємства фізичної особи платника єдиного податку обсяг доходу ОСОБА_2 за 2000 - 2010 роки включно склав 5463267,40 грн.

Відповідно до квитанції № 5844 від 11.07.2008 ОСОБА_2 купила в АКБ КБ «Інвестбанк» 750000 доларів США (продаж валюти USD за курсом 494,00 за 100 одиниць).

Відповідно до квитанції № 372951 від 15.02.2011 ОСОБА_2 купила в ПАТ КБ «Інвестбанк» 150000 доларів США (продаж валюти USD за курсом 797 за 100 одиниць).

14.01.2021 між ОСОБА_1 (обдаровувана), з однієї сторони та ОСОБА_2 ( дарувальник), з іншої сторони, у простій письмовій формі укладено договір дарування грошових коштів.

Відповідно до п.1 договору дарувальник, розуміючи умову щодо безоплатності цього договору, без будь-якого примусу, насильства як фізичного так і психічного, або якихось погроз, подарувала своїй онуці - обдаровуваній, а обдаровувана прийняла у дар грошові кошти у розмірі 900 000 (дев`ятсот тисяч) доларів США 00 центів, що за офіційним курсом НБУ гривні до долара США станом на день укладання цього договору становить 24966000,00 (двадцять чотири міліонна дев`ятсот шістдесят шість тисяч ) грн.

Згідно з п. 2 договору обдаровувана вказаний дар приймає.

Грошові кошти передані до підписання цього договору у повному обсязі.

За умовами п. 8 договору сторони домовились, що відповідно до припису п.5 ст. 719 ЦК України цей договір буде посвідчений нотаріально в строк 30 днів з моменту укладання договору.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просила визнати дійсним договір дарування грошових коштів на суму 900 000, 00 доларів США укладений між нею та ОСОБА_2 у простій письмовій формі, посилаючись на те, що відповідач відмовляється від його нотаріального посвідчення.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до статті 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно до частини п`ятої статті 719 ЦК України договір дарування валютних цінностей фізичних осіб між собою на суму, яка перевищує п`ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним у судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.

При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування частини другої статті 220 ЦК України.

Пленум Верховного Суду України у пункті 13 постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснив судам, що при розгляді подібних спорів суди повинні з`ясувати, чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.

У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, в тому числі заявлені в зустрічному позові у справах про визнання договорів недійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню.

Крім того, відповідно сталої практики викладеної в постановах Верховного Суду при розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування частини другої статті 220 ЦК України.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки на підставі доказів, поданих позивачем, які належним чином оцінені, суд обґрунтовано виходив із того, що позивачем не доведено факту безповоротного ухилення відповідача від нотаріального посвідчення правочину та втрати можливості з будь-яких причин його посвідчити, що є обов`язковими умовами для визнання правочину дійсним на підставі частини другої статті 220 ЦК України.

За таких обставин відсутні передбачені законом підстави для визнання договору дарування грошових коштів від 14.01.2021 дійсним, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що відповідач ухилився від нотаріального посвідчення спірного договору та що така можливість була втрачена.

Натомість, визнання відповідачем позову у відзиві на нього спростовує доводи позивача про ухилення іншої сторони правочину від нотаріального посвідчення спірного договору та втрати можливості вчинення таких дій.

Направлені до суду апеляційної інстанції заява ОСОБА_6 про зобов`язання посвідчити договір, підпис під якою посвідчено нотаріально, та відповідь ОСОБА_2 про відмову в нотаріальному посвідченні договору встановлених судом обставин не спростовує, підставою скасування рішення суду бути не може, докази зазначених обставин мали місце після ухвалення судом рішення у справі, відтак не можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги з огляду на правила частини третьої статті 367 ЦПК України.

Враховуючи те, що доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції, оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14.04.2023 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 06.11.2023

Головуючий: Є.С. Сєвєрова

Судді: Л.М. Вадовська

О.С. Комлева