КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 488/740/21
Провадження № 2/488/225/23 р.
РІШЕННЯ

Іменем України

18.10.2023 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючої по справі судді - Селіщевої Л.І.,

при секретарі судового засідання - Панасюк Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Корабельний відділ державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про збільшення розміру аліментів та стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, -

Встановив:

В березні 2021 року року позивач - ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, в якому просить збільшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на підставі рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 14.07.2016 року на її користь на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/6 частини до 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини. Також просила стягнути з ОСОБА_2 пеню за несвоєчасну сплату аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з серпня 2020 року по 01 березня 2021 року, в сумі 17 132 грн. 01 коп.

В обґрунтування свого позову позивач зазначила, що на підставі рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 14.07.2016 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх доньок: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24.05.2016 року і до повноліття дітей.

01.08.2020 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виповнилося 18 років та стягнення аліментів на її утримання з відповідача припинилося, на даний час стягуються аліменти лише на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно.

На теперішній час витрати на утримання доньки зросли. Розмір аліментів, який стягується з відповідача на утримання дитини, не достатній для нормального забезпечення рівня її життя, необхідного для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Матеріальний стан позивача не дозволяє повністю забезпечити та задовольнити потреби дитини. Разом із цим відповідач має нормальний стан здоров`я, працездатний, тому має можливість надавати аліменти у вищевказаному розмірі.

Крім того, станом на 25.02.2021 року, у відповідача виникла заборгованість по сплаті аліментів в сумі 14 843,97 грн., у зв`язку із чим позивач просить стягнути з відповідача пеню за несвоєчасну сплату аліментів на утримання доньки за період з серпня 2020 року по 01.03.2021 року у розмірі 17 132,01 грн.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що 22.06.2019 року зареєстрував шлюб та утримає сина своєї дружини, який має істотні вади здоров`я з ендокринної системи. Крім того, стан його здоров`я погіршився, він має ряд захворювань: міопія середнього ступеню, хронічна виразка шлунку, ДДПП поперекового відділу. При такому діагнозі та лікуванні він фізично не мав можливості вчасно сплачувати аліменти. Крім того, зазначив, що заборгованість по сплаті аліментів ним була погашена в травні 2021 року, а тому заявлені вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.03.2021 року дана цивільна справа була передана до провадження судді Лазаревої Г.М.

Ухвалою судді Лазаревої Г.М. від 09.03.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у даній справі і її розгляд був призначений за правилами загального позовного провадження.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації 24 лютого 2022 року Указом Президента Украі?ни № 64/2022 по всій? території? Украі?ни введено воєнний стан. Введення воєнного стану не впливає на процес здійснення судочинства.

Суддя Лазарева Г.М не відправляла правосуддя з 10.03.2022 року та наказом голови Корабельного районного суду м. Миколаєва від 13.04.2023 року суддя ОСОБА_6 звільнена у відставку та відрахована зі штату суду з 11.04.2023 року.

Розпорядженням керівника апарату Корабельного районного суду м. Миколаєва щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи від 30.05.2023 року цивільну справу № 488/740/21, провадження № 2/488/225/23 передано до канцелярії суду для автоматизованого розподілу між суддями.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.05.2023 року дана цивільна справа була передана до провадження судді Селіщевої Л.І.

Ухвалою від 01.06.2023 року суддею Селіщевою Л.І. справу прийнято до свого провадження.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Стаття 12 ЦПК України визначає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

У відповідності до ч. 2 ст. 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Приписами ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей і проживання батьків окремо від них не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дітей.

Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання.

Статтею 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Виходячи з вищенаведеного, сторони мають рівні права та обов`язки по утриманню та матеріальному забезпеченню дітей, а отже не тільки позивач, але й відповідач зобов`язані утримувати своїх малолітніх (неповнолітніх) дітей.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини, а отже і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими.

Згідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналогічна вимога міститься і в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" N 3 від 15.05.2006 року.

Тобто зазначена законодавча норма вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Розмір частки від заробітку (доходу), що приходиться на утримання дитини, законом не встановлюється, а визначається судом у кожному конкретному випадку стягнення аліментів з урахуванням обставин, які передбачені у ст. 182 СК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Судовим розглядом встановлено, що рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 14.07.2016 року з відповідача на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх доньок: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24.05.2016 року і до повноліття дітей.

01.08.2020 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виповнилося 18 років, тому з відповідача стягуються аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно.

Враховуючи вищевказані обставини по справі, розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, який встановлений Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік", рівність прав як позивача так і відповідача щодо обов`язків по вихованню та утриманню дитини, можливість відповідача сплачувати аліменти, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині визначення розміру частки заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на утримання дитини, та визначає 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", у випадку зміни розміру аліментів, аліменти у новому розмірі стягуються від дня набрання чинності рішенням суду.

Щодо позовних вимог про стягнення пені за прострочення сплати аліментів суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 196 СК України передбачено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Виходячи зі змісту наведеної норми, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Такі дії можуть полягати як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).

Тлумачення ст. 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Перелік причин, з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів, не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (ч.ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абз. 1 ч. 1 ст. 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Вище вказане узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2020 року у справі N 661/905/19, згідно якого відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи, а не у всіх випадках, крім несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками.

Враховуючи надані сторонами докази, беручи до уваги розрахунок заборгованості відповідача зі сплати аліментів, виданий старшим державним виконавцем Корабельного відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), дублікат квитанції від 11.05.2021 року, з яких вбачається про періодичні погашення відповідачем заборгованостей по аліментах, які утворювалися, суд вважає, що в діях ОСОБА_2 відсутня винна поведінка у вигляді прямої відмові від сплати встановлених судом аліментів; дій (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку.

Крім того, суд приймає до уваги низку захворювань відповідача на час утворення заборгованості зі сплати аліментів та, відповідно, проходження ним курсу лікування у вказаний період, що також свідчить про відсутність в нього умислу на ухилення від сплати заборгованості по аліментах, а тому підстав для стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у суду немає, відтак з цих підстав суд вважає, що позовні вимоги про стягнення неустойки (пені) до задоволення не підлягають.

У відповідності до ч. 6 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 258-259, 264-265, 268, 280-283, 284-285, 288-289, 354 ЦПК України, ст.ст.180-183, 192 СК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Збільшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_7 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, згідно рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 14.07.2016 року, та визначити аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 в прибуток держави 1073,60 грн. судового збору.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо або через Корабельний районний суд м. Миколаєва протягом 30 днів з дня проголошення рішення. У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повна інформація про учасників справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Третя особа: Корабельний відділ державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), , м. Миколаїв, вул. Океанівська, 1-А.

Суддя Л.І. Селіщева