Дата документу 07.11.2023 Справа № 334/5332/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/1534/23 Головуючий у 1-й інстанції: Телегуз С.М.
Є.У.№ 334/5332/22 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Кочеткової І.В.,

суддів: Дашковської А.В.,

Подліянової Г.С.

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «МетаБанк» про стягнення середнього заробітку,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «МетаБанк» на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15 травня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з з позовом до АТ «МетаБанк» про стягнення середнього заробітку.

В обґрунтування позову посилався на те, що з 2017 року по теперішній час він працює в АТ «Метабанк» на посаді - керуючий проектом впровадження карткових програм департаменту корпоративного бізнесу. 07.04.2022 року ним укладено контракт добровольця територіальної оборони, і на підставі наказу відповідача від 05.08.2022 року за ним збережено середній заробіток згідно ст.119 КЗпП України з 10.06.2022 року до 19.07.2022 року, а з 20.07.2022 року відповідач з посиланням на зміни у ч.3 ст.119 КЗпП України визначив зберегти лише місце роботи та посаду. Вважає, що дії відповідача щодо проведення нарахування середнього заробітку з 10.06.2022 року та припинення виплати середнього заробітку з 20.07.2022 року до 25.08.2022 року є протиправними, а його порушене право підлягає захисту в судовому порядку.

Так, п.3 Форми контракту добровольця територіальної оборони, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 07.03.2022 року № 84, передбачено, що на добровольця територіальної оборони, який уклав цей контракт, поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та ст.119 КЗпП України. Відповідно ч.1 ст.119 КЗпП України на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватися у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи і середнього заробітку. Умовою застосування встановлених ст.119 КЗпП України гарантій є виконання державних та громадських обов`язків у робочий час.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», який набув чинності 19.07.2022 року, внесено зміни до ч.3 ст.119 КЗпП України, та виключено положення про збереження за працівниками, які проходять військову службу, середнього заробітку. В той же час, вичерпний перелік видів військової служби наведено у ч.6 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», членство у добровольчих формуваннях територіальних громад в них не зазначено.

Більше того, п.17 Положення про добровольчі формування територіальних громад, затвердженого Постановою КМУ від 29.12.2021 року № 1449, встановлено, що особа не може бути членом добровольчого формування територіальних громад у період проходження військової служби або служби у військовому резерві ЗСУ чи інших утворених відповідно до закону військових формуваннях, служби в правоохоронних органах.

Таким чином, ототожнення військової служби та виконання обов`язків члена добровольчого формування територіальної громади, є помилковим, а твердження про непоширення на членів добровільних формувань передбачених ст.119 КЗпП України гарантій не ґрунтується на положеннях чинного законодавства України.

Довідкою Запорізького ДФТГ №3 «Хортицький полк» №548 від 22.08.2022 року підтверджується, що обов`язки територіальної оборони для осіб (які є добровольцями для Сил спротиву та працівниками для роботодавця) можуть здійснюватися цілодобово (в тому числі в робочий час).

Нарахування та виплата середнього заробітку йому проведена з 10.06.2022 року та припинена у липні 2022 року, хоча контракт добровольця територіальної оборони ним укладено з 07.04.2022 року по 26.08.2022 року. Таким чином, розмір середнього заробітку, належного до сплати відповідно листа відповідача від 06.10.2022 року становить 24661,53 грн. на місяць (26926,59 грн. за січень 2022 року + 22396,47 грн. за лютий 2022 року, поділене на два місяці).

Просив стягнути з АТ «МетаБанк» на його користь середній заробіток за період з 01.05.2022 року по 25.08.2022 року, виходячи з розрахунку 24661,53 грн. на місяць, допустивш Запоріжжя, пр. Металургів буд.30) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 , середній заробіток за період з 01.05.2022 року по 25.08.2022 року включно у розмірі 108648,62 грн. з утриманням з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів при виплаті.

16.03.2023 року представником позивача: адвокатом Сандак І.А. надано суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій посилалася на те, що від відповідача отримана довідка про доходи, в якій суми заробітної плати є більшими від попередньої інформації перед зверненням до суду, тому прохала стягнути з АТ «МетаБанк» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період з 01.05.2022 року по 25.08.2022 року, виходячи з розрахунку 26361,18 грн. на місяць, допустивши негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15 травня 2023 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з АТ «МетаБанк» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період з 01.05.2022 року по 25.08.2022 року включно у розмірі 108648,62 грн. з утриманням з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів при виплаті.

Рішення в частині присудження працівникові виплати заробітної плати підлягає негайному виконанню, але не більше ніж за один місяць.

Стягнуто з АТ «МетаБанк» в дохід держави судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, АТ «МетаБанк» подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з`ясовані фактичні обставини справи, порушено норми матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, і ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що на думку апелянта, позивач знаходився на службі з окремими особливостями, передбаченими ЗУ «Про основи національного спротиву», тому рішення суду вважає несправедливим та дискримінаційним по відношенню до відповідача (роботодавця), який знаходиться в зоні можливих бойових дій та більша частина клієнтів якого, знаходяться на тимчасово окупованій території та / або в зоні бойових дій. Окрім того, скаржник зазначає, що чинним законодавством не внормований той факт, що військовослужбовець ТРО виконує обов`язки у робочий час. Також апелянт вважає, що жодного документа до суду не було надано підтвердження здійснення обов`язків ОСОБА_1 у робочий час від командира добровольчого формування та під час здійснення розрахунку середнього заробітку судом не було взято до уваги те, що позивач з 14.01.2022 по 16.01.2022, 25.02.2022, з 28.02.2022 по 25.03.2022, з 28.03.2022 по 31.03.2022, з 01.04.2022 по 17.04.2022, з 18.04.2022 по 27.04.2022 та з 28.04.2022 по 30.04.2022 перебував у відпустці. Щодо процесуальних порушень судом першої інстанції апелянт зазначає про таке: 23.02.2023 року своєю ухвалою суд закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті. 16.03.2023 року позивач подав заяву про збільшення позовних вимог та 02.04.2023 клопотання про збільшення позовних вимог, які були прийняті судом першої інстанції. Вказані порушення норм процесуального та матеріального права є підставою для скасування оскаржуваного рішення, про що апелянт просив суд апеляційної інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що оскаржуване рішення є обґрунтованим, вимоги позову підтверджені належними і допустимими доказами. Судом першої інстанції правильно визначений розмір заборгованості.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Встановлено, що ОСОБА_1 з 2017 року працює в АТ «МетаБанк» керуючим проектом впровадження карткових програм департаменту корпоративного бізнесу.

ОСОБА_1 на підставі його заяв надавалися щорічні відпустки та відпустки без збереження заробітної плати: 14.01.2022 - 16.01.2022 року щорічна відпустка; 25.02.2022 - 25.02.2022 щорічна відпустка; 28.02.2022 - 25.03.2022 щорічна відпустка; 28.03.2022 - 31.03.2022 відпустка без збереження заробітної плати; 01.04.2022 - 17.04.2022 відпустка без збереження заробітної плати; 18.04.2022 - 27.04.2022 щорічна відпустка; 28.04.2022 - 30.04.2022 відпустка без збереження заробітної плати, що підтверджується довідкою АТ «МетаБанк».

07.04.2022 ОСОБА_1 уклав Контракт добровольця територіальної оборони у складі Добровольчого формування Запорізької територіальної громади №3 «Хортицький полк».

Чинність контракту припинено 26.08.2022 за заявою ОСОБА_1 .

Згідно Довідки Командира Добровольчого формування Запорізької територіальної громади №3 ОСОБА_2 від 22.08.2022 №548 ОСОБА_1 з 07.04.2022 по теперішній час перебуває у складі ІНФОРМАЦІЯ_2 » та виконує державні/громадські обов`язки, а саме: приймає участь у підготовці та виконанні завдань територіальної оборони відповідно умов укладеного контракту, як у робочий час, так і позаробочий (цілодобово), тому має право відповідно ч.1 ст.119 КЗПП України на збереження за ним місця роботи (посади) та середнього заробітку, заробітну плату з державного бюджету не отримує.

03.06.2022 ОСОБА_1 на адресу АТ «МетаБанк» надіслав заяву, в якій прохав увільнити його від роботи із збереженням місця роботи, посади і середнього заробітку на період виконання обов`язків добровольця територіальної оборони згідно ч.1 ст.119 КЗПП України.

10.06.2022 вказана заява надійшла на адресу АТ «МетаБанк» згідно поштового повідомлення.

05.08.2022 наказом АТ «МетаБанк» №818-К вирішено: 1) починаючи з дати отримання його заяви, а саме з 10.06.2022 до 19.07.2022 (до часу внесення змін до ч.3 ст.119 КЗПП України) зберегти за ОСОБА_1 місце роботи, посаду та середній заробіток у розмірі його посадового окладу; 2) починаючи з 20.07.2022 до часу закінчення дії особливого періоду або до дня припинення з ним контракту добровольця територіальної оборони зберегти за ОСОБА_1 місце роботи та посаду.

18.08.2022 наказом АТ «МетаБанк» №879-К з ОСОБА_1 утримано з нарахованих виплат у серпні 2022 року заборгованість перед банком за надані авансом вісім днів щорічної відпустки в рахунок невідпрацьованої частини робочого року та заробітну плату за два дні 25.02.2022 та 28.02.2022.

З 26.08.2022 ОСОБА_1 перебуває на військовій службі в НОМЕР_2 оператором відділення безпілотних авіаційних комплексів розвідувального взводу, що підтверджується довідкою командира військової частини.

07.09.2022 наказом АТ «МетаБанк» №924-К у зв`язку з припиненням з 26.08.2022 дії контракту добровольця територіальної оборони наказ №818-К від 05.08.2022 вважати втратившим чинність. У зв`язку з прийняттям ОСОБА_1 на військову службу зберегти за ним, починаючи з 26.08.2022 до часу закінчення дії особливого періоду або до дня фактичного звільнення ОСОБА_1 з військової служби, місце роботи та посаду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що припинення АТ «МетаБанк» з 20.07.2022 року збереження середнього заробітку за позивачем суперечить приписам ч.1 ст.119 КЗпП України і порушує права останнього на збереження за ним середнього заробітку на час виконанням ним обов`язків добровольця добровольчих формувань територіальних громад, які підлягають захисту у спосіб обраний позивачем шляхом стягнення з відповідача середнього заробітку.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.92 № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Порядок утворення, комплектування, функціонування, підстави та порядок розфор-мування добровольчих формувань територіальних громад визначаються Законом України «Про основи національного спротиву» від 16 липня 2021 року №1702 та Положенням про добровольчі формування територіальних громад, яке затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2021 року № 1449.

Доброволець Сил територіальної оборони Збройних Сил України - громадянин України або іноземець чи особа без громадянства, який перебуває в Україні на законних підставах впродовж останніх п`яти років та на добровільній основі зарахований до проходження служби у складі добровольчого формування Сил територіальної оборони Збройних Сил України (п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону № 1702).

Добровольче формування територіальної громади (ДФТГ) - воєнізований підрозділ, сформований на добровільній основі з громадян України, які проживають у межах території відповідної територіальної громади, який призначений для участі у підготовці та виконанні завдань територіальної оборони (п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про основи національного спротиву»).

За приписами статті 8 цього Закону діяльність ДФТГ здійснюється під безпосереднім керівництвом і контролем командира військової частини Сил територіальної оборони Збройних Сил України за територіальним принципом.

Сили територіальної оборони Збройних Сил України - це окремий рід сил Збройних Сил України, на який покладається організація, підготовка та виконання завдань територіальної оборони (пункт 15 частини 1 статті 1 Закону № 1702).

Відповідно до ст. 4 цього Закону територіальна оборона складається з військової, цивільної та військово-цивільної складових.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 цього Закону порядок утворення, комплектування, функціонування, підстави та порядок розформування ДФТГ визначаються Положенням про ДФТГ, яке затверджується Кабінетом Міністрів України.

Положення про ДФТГ затверджено постановою Кабінету Міністрів України 29 грудня 2021 року за № 1449

Форму контракту добровольця територіальної оборони та посвідчення добровольця територіальної оборони затверджено наказом Міністерства оборони України від 07.03.2022 № 84 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 07.03.2022 за № 307/37643).

Пунктом 3 Форми контракту добровольця територіальної оборони передбачено, що на добровольця територіальної оборони, який уклав цей контракт, поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та статті 119 КЗпП України.

Діяльність ДФТГ з виконання завдань, визначених пунктом 2 Положення про ДФТГ, не є військовою службою в розумінні Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до ч. 1 ст. 119 КЗпП України на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку.

Редакція частини 3 статті 119 КЗпП України, яка була чинною на час укладення позивачем контакту добровольця, було передбачено, що за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

19 липня 2022р. набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ, яким у частині третій статті 119 КЗпП України слова «зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток» замінено словами «зберігаються місце роботи і посада».

Отже, гарантії для працівників визначені у частинах 1 і 3 ст. 119 КЗпП є різними, оскільки частиною 1 гарантовано право працівника на збереження місця роботи і середнього заробітку на час виконання державних або громадських обов`язків, не пов`язаних із проходженням працівником військової служби, проте як частиною 3 даної статті передбачені працівникам гарантії під час проходження військової служби.

Таким чином, колегія, проаналізувавши вище наведені обставини, погоджується з доводами позивача, який заперечуючи належність до військовослужбовців та факт проходження ним військової служби в розумінні Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», посилався на те, що внаслідок укладення 07.04.2022 відповідного контракту, є добровольцем Добровольчого формування ІНФОРМАЦІЯ_3 » і виконує за умовами контракту державні та громадські обов`язки.

Крім того, зазначена обставина також підтверджується довідкою за підписом командира Добровольчого формування територіальної громади №3 від 22.08.2022 року №548.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що добровольче формування територіальних громад, членом якого є ОСОБА_1 , є військово-цивільною складовою територіальною оборони і свою діяльністю здійснює під безпосереднім керівництвом і контролем командира військової частини Сил територіальної оборони Збройних Сил України. Діяльність добровольчих формувань територіальних громад з виконання завдань, визначених пунктом 2 Положення про добровольчі формування територіальних громад, не є військовою службою в розумінні Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Добровольчих формувань територіальних громад немає у переліку видів військової служби згідно із Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу», через це такі військовослужбовці підпадають під дію ч. 1 ст. 119 КЗпП і за ними зберігається виплата середнього заробітку, оскільки участь у теробороні вважається не військовою службою, а виконанням державних/громадських обов`язків.

Суд правильно визначив, що на ОСОБА_1 поширюється дія не ч. 3 ст. 119 КЗпП України, як помилково вважає апелянт, а ч. 1 ст. 119 КЗпП України.

АТ «МетБанк» не погоджувався з визначеним судом першої інстанції розміром невиплаченого середнього заробітку ОСОБА_1 та вказував, що останній був у відпустках: 14.01.2022 - 16.01.2022 щорічна відпустка; 25.02.2022-25.02.2022 щорічна відпустка; 28.02.2022 - 25.03.2022 щорічна відпустка; 28.03.2022 31.03.2022 відпустка без збереження; 01.04.2022 - 17.04.2022 відпустка без збереження; 18.04.2022 27.04.2022 щорічна відпустка; 28.04.2022 30.04.2022 відпустка без збереження. Банк дізнався про укладення контракту ОСОБА_1 10.06.2022 , у зв`язку з чим здійснив перерахунок заробітної плати ОСОБА_1 та виплатив йому 4922,97 гривень, вважаючи, що а ні Банк не має боргів перед ОСОБА_1 , а ні ОСОБА_1 перед Банком. Апелянт вважав, що судом не коректно визначений період обчислення середнього заробітку, адже дізнався Банк про подію лише 10.06.2022 .

Втім апеляційний суд вважає, що вказані доводи не свідчать про порушення судом першої інстанції норм матеріального права.

Розділом ІІ Порядку обчислення середнього заробітку, затвердженого Постановою КМУ №100 від 08.02.1995, визначений період за який обчислюється середньомісячна заробітна плата.

Так, згідно Порядку, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи підприємця або фізичної особи, які в межах трудових відносин використовують працю найманих працівників, менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку. Якщо працівника прийнято (оформлено) на роботу не з першого числа місяця, проте дата прийняття на роботу є першим робочим днем місяця, то цей місяць враховується до розрахункового періоду як повний місяць.

У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Як було вказано вище, 07.04.2022 ОСОБА_1 заключив контракт добровольця територіальної оборони у складі ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Чинність контракту припинено 26.08.2022 року за заявою ОСОБА_1 .

Тобто настання події, з якою пов`язана виплата середнього заробітку, потрібно вважати 07.04.2022.

Що стосується періоду нарахування середнього заробітку, який підлягає виплаті ОСОБА_1 , то апеляційний суд зазначає про таке.

ОСОБА_1 в своєму позові просив суд стягнути з АТ «МетаБанк» на його користь середній заробіток за період з 01.05.2022 по 25.08.2022.

Як видно із наданої АТ «МетаБанк» інформації, ОСОБА_1 з 01.04.2022 по 17.04.2022 перебував у відпустці без збереження заробітної плати, з 18.04.2022 по 27.04.2022 у щорічній відпустці та з 28.04.2022 по 30.04.2022 - у відпустці без збереження заробітної плати.

Відповідно до положень частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Із витребуваної апеляційним судом довідки про розмір середньоденного заробітку встановлено №3649 від 09.10.2023, що розмір середньоденного заробітку ОСОБА_1 становить 1237,50 гривень. Вказана Довідка складена у відповідності до норм встановлений Постановою КМУ №100 від 08.02.1995 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати».

Судом першої інстанції вказана інформація не витребувалась та не досліджувалась.

З урахуванням наданої апеляційному суду інформації про середньоденну заробітну плату та враховуючи заявлений період, за який АТ «МетаБанк» має нарахувати та сплатити у відповідності до норм частини 1 статті 119 КЗпП України ОСОБА_1 середню заробітну плату, апеляційний суд вважає, що оскаржуване рішення підлягає зміненню в частині розміру стягнення середнього заробітку на користь ОСОБА_1 .

Розрахунок середнього заробітку з урахування викладеного вище вигладає таким чином:

1237,50 грн. (середньоденна заробітна плата) * 84 дні (період нарахування з 01.05.22 по 25.08.2022) -4907,62 грн. (сума, яка була виплачена ОСОБА_1 АТ «МетаБанк» 01.09.2022) =99042,38 гривень.

Тобто стягненню з АТ «МетаБанк» на користь ОСОБА_1 підлягає середній заробіток в розмірі 99 042,38 гривень з утриманням з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів при виплаті.

Керуючись ст.ст. 268, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «МетаБанк» задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15 травня 2023 року у цій справі змінити в частині розміру середнього заробітку, який підлягає стягненню.

Стягнути з АТ «МетаБанк» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період з 01.05.2022 по 25.08.2022 включно у розмірі 99 042,38 грн. (дев`яносто дев`ять тисяч сорок дві гривні 38 копійок) з утриманням з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів при виплаті.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 08 листопада 2023 року.

Головуюча: І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

Г.С. Подліянова