Справа № 183/263/23
№ 2/183/1828/23
07 листопада 2023 року м.Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді - Оладенко О.С.
за участю секретаря судового засідання Павлюк А.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадженняу у приміщенні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області цивільну справу за позовом заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Піщанської сільської ради до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою водного фонду,-
В обґрунтування права на звернення до суду в інтересах позивача, послався на положення ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», ч.ч. 3, 4 ст. 56 ЦПК України, вказуючи, що «суспільним», «публічним» інтересом звернення прокуратури до суду є порушення інтереси держави в особі Піщанської сільської ради, як власника та розпорядника земельних ділянок водного фонду, розташованих за межами населених пунктів у межах Піщанської сільської об`єднаної територіальної громади, оскільки з комунальної власності протиправно вибули земельні ділянки водного фонду, які не могли бути передані у власність, що суперечить принципам регулювання земельних відносин в Україні, які закріплені в ст. 14 Конституції України та ст. 5 Земельного кодексу України. Порушення інтересів держави відбулося через порушення норм законодавства під час відведення земель водного фонду у власність фізичних та юридичних осіб та полягає у вибутті із власності держави земельної ділянки водного фонду всупереч встановленого законом порядку.
Протиправне зайняття земельної ділянки водного фонду або державну реєстрацію права власності на неї за приватною особою слід розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, а таке право захищається не віндикаційним, а негаторним позовом. У такому разі позовну вимогу зобов`язати повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду і положення чинного законодавства щодо строків позовної давності у спірних правовідносинах не підлягають застосуванню.
Ухвалою суду від 16.02.2023 вжито заходи забезпечення позову (а.с.180-182).
Ухвалою судді від 14 березня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання.
Ухвалою від 07.08.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
У судовому засіданні прокурор вимоги позову підтримав та просив його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та заяві про зміну предмету спору.
Представник позивача Піщанської сільської ради у підготовче та судове засідання не з`явився, надавши заяву про підтримання вимог позову та про розгляд справи у його відсутність (а.с.196).
Відповідач у судове засідання не з`явився, відзив на позов не надавав. Причин неявки не повідомляв. Про дату та час, місце судового розгляду справи повідомлений належним чином.
У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України, суд за згодою позивача, вважає за можливе, проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Суд, вислухавши прокурора, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами.
Судом установлено, що розпорядженням голови Новомосковської районної державної адміністрації від 19 березня 2008 року № 431 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадян для ведення особистого селянського господарства на території Піщанської сільської ради, згідно зі списком /а.с.38-40/.
Розпорядженням голови Новомосковської районної державної адміністрації від 15 липня 2008 року № 1148-р-08 «Про передачу земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства та видачу державних актів на право власності на земельні ділянки громадянам на території Піщанської сільської ради» затверджено проект із землеустрою, передано у власність для ведення особистого селянського господарства земельні ділянки громадянам за рахунок земель запасу на території Піщанської сільської ради. Надано вказівку громадянам замовити виготовлення Державних актів на право власності на земельні ділянки /а.с.41-43/.
З листа Дніпропетровського обласного виробничого управління водного господарства від 31 серпня 2009 року № 1802/11 про надання інформації на запит органу досудового розслідування від 18 серпня 2009 року, вбачається, що Самарська затока штучно утворений об`єкт в результаті затоплення заплави і першої надзапланової тераси р. Самара водами Дніпровського водосховища. В результаті затоплення в Самарській затоці штучно, незатоплені ділянки тераси утворили півострови, острови, підтоплені ґрунтовими водами, частково заболочені, зарослі вологолюбною рослинністю, застою води, відкладення річкових і прибережно річкових наносів. Штучно утворені острови в Самарській затоці належать до земель водного фонду. До таких штучно утворених островів в Самарській затоці належить і острів, на якому розташована земельна ділянка /а.с.49-50/.
Окрім того, судом установлено, що постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2014 року у справі № 183/8071/13-к провадження по кримінальній справі відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України закрито за відсутності в діянні складу злочину. Зі змісту постанови вбачається, що органами досудового слідства ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що будучи посадовою особою, призначеного наказом № 12-К від 01.04.2008 р. на посаду заступника начальника районного відділу земельних ресурсів Дніпропетровської області, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Радянська, 12, тоді ж приступив до виконання своїх службових обов`язків. На підставі розпорядження голови Новомосковської районної державної адміністрації (РДА) № 859 від 27.06.2006 р. була затверджена оновлена конкурсна комісія з земельних питань, до складу якої, в тому числі, був включений начальник районного відділу земельних ресурсів ОСОБА_4 , а за відсутності начальника відділу земельних ресурсів Новомосковського району Бондарева М. М., ОСОБА_3 виконував обов`язки останнього, в тому числі на засіданнях конкурсної комісії при Новомосковської РДА. 29.02.2008 р. до Новомосковської РДА надійшли заяви 35 громадян України: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_1 , ОСОБА_11 , ОСОБА_2 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 про надання їм у власність земельних ділянок по 2,0 га кожному, в районі торгового павільйону « ІНФОРМАЦІЯ_1 » і садового товариства « ІНФОРМАЦІЯ_2 », для ведення особистого сільського господарства, на території Піщанської сільради Новомосковського району Дніпропетровської області. Після цього, відповідно до розпорядження голови Новомосковської РДА ОСОБА_38 , перераховані вище заяви громадян були направлені до відділу земельних ресурсів Новомосковського району для вивчення та подальшої передачі на розгляд конкурсної комісії. У зв`язку з тим, що в названий період часу начальник відділу земельних ресурсів Новомосковського району ОСОБА_4 перебував у черговій відпустці, його обов`язки виконував заступник начальника зазначеної державної організації ОСОБА_3 . Розглянувши зазначені заяви громадян, ОСОБА_3 , будучи службовою особою заступником начальника Новомосковського районного відділу земельних ресурсів і одночасно секретарем конкурсної комісії при Новомосковської РДА усвідомлюючи той факт, що згідно ст. 58 Земельного кодексу України, землі, зайняті островами, належать до земель водного фонду, а відповідно до ст. 59 Земельного кодексу України, землі водного фонду можуть передаватися громадянам лише на умовах оренди для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт, а також те, що передача земель водного фонду у власність кому-небудь, у тому числі для ведення особистого сільського господарства, заборонена, всупереч інтересам служби і держави, в порушення п.п. 2.8. і 2.9. своєї посадової інструкції прийняв протиправне рішення незаконно передати, зловживаючи своїм службовим становищем, землю трьох належних державі островів, загальною площею 70,0 га, що знаходяться в північно-західній частині Самарської затоки озера ім. В.І. Леніна, перерахованим вище громадянам України у власність для ведення особистого сільського господарства. 12.03.2008 р. в приміщенні Новомосковської РДА, за адресою: м. Новомосковськ, вул. Шевченка, 7, відбулося планове засідання конкурсної комісії з земельних питань, в ході якого ОСОБА_3 , виступаючи в якості начальника районного відділу земельних ресурсів і одночасно секретарем зазначеної конкурсної комісії, доповів членам останньої про надходження до названу адміністрацію вище перелічених заяв громадян, після чого, реалізуючи свій злочинний умисел, зловживаючи своїм службовим становищем, діючи в порушення п. 2.9. своєї посадової інструкції та вимог земельного законодавства України, запропонував передати у власність даними громадянам земельні ділянки по 2,0 га кожному для ведення особистого сільського господарства, розташовані на островах озера ім. В.І. Леніна на території Піщанської сільради Новомосковського району Дніпропетровської області, в районі торгового павільйону « ІНФОРМАЦІЯ_1 » і садового товариства « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». При цьому, будучи фахівцем у галузі земельного законодавства України, а також згідно займаної посади зобов`язаним його дотримуватися, ОСОБА_3 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій і бажаючи досягнення злочинного результату, нехтуючи своїми службовими обов`язками, навмисно не повідомив іншим членам конкурсної комісії, що згідно ст. 59 Земельного кодексу України, острови є землями водного фонду держави та надання даних земель у власність будь-кому для ведення особистого сільського господарства заборонено чинним законодавством, у зв`язку з чим вищевказані земельні ділянки не підлягали передачі у власність громадянам України. Після цього, за результатами розгляду заяв названих громадян, а також на підставі доповіді ОСОБА_3 , конкурсною комісією було прийнято рішення рекомендувати Новомосковської державної адміністрації передати у власність вище переліченим громадянам України, для ведення особистого сільського господарства 35 земельних ділянок, розміром по 2, 0 га кожен, що знаходяться на 2 островах озера ім. В.І. Леніна, розташованих на території Піщанської сільради Новомосковського району Дніпропетровської області. В цей же день ОСОБА_3 , зловживаючи своїм службовим становищем, з метою подальшого надання до Новомосковської РДА, як секретар конкурсної комісії, підготував в електронному вигляді на службовій ПЕОМ, а після чого роздрукував і підписав протокол засідання конкурсної комісії № 132 від 12.03.2008 р. в якому вказав вищевказане рішення комісії про виділення даних земель, розташованих на островах. На підставі даного рішення конкурсної комісії, 19.03.2008 року начальником відділу земельних ресурсів Новомосковського району Бондарєвим М. М. було підготовлено розпорядження голови Новомосковської РДА № 431, щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення вищевказаних земельних ділянок у власність громадянам України для ведення особистого сільського господарства на території Піщанської сільради Новомосковського району Дніпропетровської області. Наприкінці березня 2008 р. відповідно до заяв вищевказаних 35 громадян України та зазначеного розпорядження Новомосковської РДА № 431 від 19.03.2008 року, інженер-геодезист Новомосковського РКП БТІ «Інвентаризатор» ОСОБА_39 , діючи відповідно до встановленої процедури розробки названого проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам України для ведення особистого сільського господарства, провів заміри на місцевості запланованого до видачі земельної ділянки та визначив, що його площа становить 70,0 га, після чого склав проект акта вибору та обстеження даної земельної ділянки від 20.03.2008 року, який у подальшому мав бути розглянутий і підписаний представниками контролюючих органів Новомосковського району. Після цього при невстановлених обставинах названий проект акта вибору та обстеження даної земельної ділянки було передано ОСОБА_3 для розгляду та підпису. 20.03.2008 р. на виконання задуманого, діючи згідно з процедурою відведення землі, ОСОБА_3 , фактично не провівши візуальне обстеження земельної ділянки, запланованого до передачі у власність громадянам, тобто, діючи в порушення п. 2.8. своєї посадової інструкції та ст. 59 Земельного Кодексу України, зловживаючи своїм службовим становищем, підписав акт вибору та обстеження планованого до передачі у власність вказаної земельної ділянки, загальною площею 70,0 га, що містить відомості про факт нібито проведення ним його візуального обстеження, наявності з`єднання з сушею та придатності до подальшої передачі у власність громадянам для ведення особистого сільського господарства, після чого, як уповноважена особа, запевнив даний документ відбитком печатки відділу земельних ресурсів Новомосковського району Дніпропетровської області. Тоді ж ОСОБА_3 , не бажаючи відмовлятися від задуманого, діючи в порушення державних інтересів і усвідомлюючи той факт, що передача у власність зазначених островів для ведення особистого сільського господарства спричинить тяжкі наслідки для держави, бажаючи досягнення злочинного результату, як заступник начальника Новомосковського районного відділу земельних ресурсів, підписав креслення до названого акта обстеження земельної ділянки, після чого, як уповноважена особа, запевнив дані документи відбитком печатки очолюваної ним в цей час державної організації відділу земельних ресурсів Новомосковського району Дніпропетровської області. 23.04.2008 р., розглянувши проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність названим громадянам України, в тому числі підписані ОСОБА_3 вищевказані акт вибору та обстеження земельної ділянки і креслення до нього, ОСОБА_4 видав укладення номера з 9-933 по 9-968 від 23.04.2008 р. відносно узгодження названого проекту землеустрою на ім`я громадян України: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_1 , ОСОБА_11 , ОСОБА_2 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_40 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_36 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_41 , ОСОБА_37 , тим самим, давши згоду від імені Новомосковського районного відділу земельних ресурсів на передачу вище переліченим громадянам України земельних ділянок по 2,0 га кожному, для ведення особистого сільського господарства, на островах озера ім. В.І. Леніна, розташованих на території Піщанської сільради Новомосковського району Дніпропетровської області. Також, 05.06.2008 р. ОСОБА_4 , розглянувши підписані ОСОБА_3 вищевказані акт вибору та обстеження земельної ділянки і креслення до нього, видав висновок № 9-1226 від 05.06.2008 року відносно розгляду названого пропозиції конкурсної комісії при Новомосковської РДА та заяв вище перелічених громадян щодо відведення їм у власність території названих вище островів, для ведення особистого сільського господарства, тим самим, давши згоду від імені Новомосковського районного відділу земельних ресурсів на передачу вище переліченим громадянам України земельних ділянок по 2,0 га кожному, для ведення особистого сільського господарства, на островах озера ім. В.І. Леніна, розташованих на території Піщанської сільради Новомосковського району Дніпропетровської області. В результаті зазначених вище дій ОСОБА_3 , які були вчинені останнім у порушення його посадової інструкції, а також всупереч інтересам служби і держави, 15.07.2008 року Новомосковської РДА було видано розпорядження № 1148-р-08 про передачу вищевказаних земельних ділянок у власність для ведення особистого сільського господарства та видачу державних актів на право власності на земельні ділянки громадянам на території Піщанської сільради Новомосковського району Дніпропетровської області. 31.07.2008 р. на підставі підписаних ОСОБА_3 зазначених документів, Новомосковської РДА на імена названих вище 35 громадян України були видані 35 державних актів на право власності на земельні ділянки за 2,0 га кожен, для ведення особистого селянського господарства на території Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, тим самим дані земельні ділянки вибули з державної власності, перейшли у приватну власність вище переліченим громадянам України, які отримали вільну можливість розпоряджатися ними на власний розсуд. Таким чином, ОСОБА_3 , будучи посадовою особою - заступником начальника Новомосковського районного відділу земельних ресурсів, у березні 2008 р., в м. Новомосковську Дніпропетровської області, діючи умисно, в порушення ст. 59 Земельного кодексу України та п.п. 2.8. і 2.9. своєї посадової інструкції, зловжив своїм службовим становищем в інтересах третіх осіб, прийняв рішення рекомендувати Новомосковської РДА передати зазначеним вище 35 громадянам України у власність для ведення особистого сільського господарства практично не підлягають передачі земельні ділянки, розташовані на островах озера ім. В.І. Леніна, знаходяться на території Піщанської сільради Новомосковського району Дніпропетровської області, незаконно визнавши дані острови придатними для передачі у власність громадянам України для ведення особистого сільського господарства, тим самим, використовував своє службове становище всупереч інтересам служби, що спричинило заподіяння державним інтересам матеріального збитку у розмірі 226891,35 грн, що в 881 разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, що є тяжкими наслідками. Дії ОСОБА_3 на стадії досудового слідства кваліфіковані за ч. 2 ст. 364 КК України, як зловживання посадовою особою своїм службовим становищем в інтересах третіх осіб, що потягло тяжкі наслідки. Після розгляду судом всіх доказів по справі, прокурором було заявлене клопотання про звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 364 КК України, яке він мотивував тим, що після внесення змін до ст. 364 КК України, згідно Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо імплементації до національного законодавства положень ст. 19 Конвенції ООН проти корупції», вчинений ОСОБА_3 злочин перестав бути кримінально-карним діянням, а тому відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України, просив звільнити ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності.
При цьому, чинне процесуальне законодавство не встановлює заборону щодо можливості використання під час розгляду справи доказів, отриманих в межах інших проваджень.
Достовірність і достатність таких доказів оцінюється судом з урахуванням обставин конкретної справи.
При цьому, надані протоколи огляду за змістом та формою відповідають вимогам процесуального законодавства, чинного на момент їх складення, внаслідок чого суд бере за належний доказ протокол огляду від 02 червня 2010 року з додатками, протокол огляду від 19 травня 2011 року з додатками.
Вказане узгоджується з правовим висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2021 року у справі № 461/3675/17.
Судом також досліджені протоколи допиту свідків ОСОБА_42 , ОСОБА_43 /а.с.69-76/, які є недопустимими доказами в зв`язку з принципом безпосередності дослідження доказів.
Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить з такого.
Надані суду матеріали Рішення Про створення об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення /а.с.125/, яким, окрім іншого, створено на території Новомосковського району ландшафтний парк місцевого значення «Самарські плавні», листи Дніпропетровської обласної прокуратури від 23.09.2021, 22.02.2022, 20.05.2022, листи-відповіді Піщанської сільської ради 27.09.2021, 25.04.2022, 23.05.2022 свідчать, що позивач з 23 вересня 2021 року знав про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звернувся до суду з відповідним позовом у строк до 06.01.2023. Відтак, ураховуючи положення ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», ч.ч. 3, 4 ст. 56 ЦПК України, звернення прокурором в інтересах органу місцевого самоврядування до суду з відповідним позовом, спрямованим на захист інтересів держави усунення порушень вимог земельного законодавства при вилученні із комунальної власності, зміні цільового призначення земельної ділянки водного фонду, які не могли бути передані у власність є правомірним.
Згідно зі ст. ст. 7, 140 Конституції України в Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування. Територіальна громада має право самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і Законів України.
Відповідно до ст. 142 Конституції України матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є, у тому числі, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах.
Приписами ч. 5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.
У зв`язку з внесенням Законом України № 1423-IX від 28.04.2021 змін до Земельного кодексу України, відповідно до п.п. «а» п. 24 Розділу X Перехідних положень Земельного кодексу України, з дня набрання чинності цим пунктом (27.05.2021) землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель, що використовуються органами державної влади, державними підприємствами, установами, організаціями на праві постійного користування (у тому числі земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств, та земель водного фонду, що перебувають у постійному користуванні державних водогосподарських підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, національних галузевих академій наук) та земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення в межах об`єктів і територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення.
Таким чином, на час звернення з позовом, власником та розпорядником земельних ділянок водного фонду, розташованих за межами населеного пункту, у тому числі в межах об`єктів і територій природно-заповідного фонду місцевого значення є саме Піщанська сільська об`єднана територіальна громада в особі Піщанської сільської ради.
Статті 13 та 14 Конституція України визначають, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
За правилами статей 4, 5 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) завданням земельного законодавства, яке включає в себе цей Кодекс та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин, є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель, а основними принципами земельного законодавства є, зокрема, поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва; забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом.
З огляду на наведене, положення статті 1, частини першої статті 83, частини першої статі 84, статті 122 ЗК України, статей 1, 2, 6, 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», земля як основне національне багатство, що перебуває під особливою охороною держави, є об`єктом права власності Українського народу, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування здійснюють права власника від імені народу, в тому числі й тоді, коли приймають рішення щодо розпорядження землями державної чи комунальної власності.
Прийняття рішення про передачу у приватну власність землі державної чи комунальної власності позбавляє Український народ загалом (стаття 13 Конституції України) або конкретну територіальну громаду правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі, відповідно, державної чи комунальної власності. В цьому контексті у сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (статті 14, 19 Конституції України).
Також, згідно зі ст. ст. 3, 4 Водного кодексу України усі води (водні об`єкти) на території України становлять її водний фонд. До водного фонду України належать: поверхневі води; природні водойми (озера); водотоки (річки, струмки); штучні водойми (водосховища, ставки) і канали; інші водні об`єкти; підземні води та джерела; внутрішні морські води та територіальне море.
До земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.
З вказаних статей вбачається, що водні об`єкти та землі водного фонду є національним багатством держави і за своїм призначенням та місце розташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в водних ресурсах.
Усі водні об`єкти та землі водного фонду на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони протікають, та незалежно від права власності на них, становлять водний фонд та землі водного фонду України і перебувають під охороною держави. Водні об`єкти та землі водного фонду, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на землі водного фонду здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України.
У сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю.
Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Право власності та користування на землю набувається та реалізується фізичними та юридичними особами в порядку і на підставах, визначених Конституцією України, Земельним кодексом України, а також інших законів, що видаються відповідно до них.
Отже, правовідносини, пов`язані з вибуттям земель із державної чи комунальної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної чи комунальної власності, такому суспільному інтересу не відповідає.
Відповідно до ст. 58 Земельного кодексу України до земель водного фонду належать а) землі, зайняті морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами, б) прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами. Аналогічна норма передбачена також ст. 4 Водного кодексу України.
При цьому, положеннями ст.ст. 83, 84 ЗК України в редакції, чинній на момент видачі Розпорядження № 1148-р-08 передбачалось, що до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать: ґ) землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом; до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать: д) землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом.
Статтею 59 Земельного кодексу України установлено, що громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть безоплатно передаватись у власність замкнені природні водойми (загальною площею до 3 гектарів).
Цією ж статтею встановлено вичерпний перелік видів функціонального використання земель водного фонду, для яких їх можуть передавати в користування громадян органи місцевого самоврядування та виконавчої влади.
Зокрема, землі водного фонду можуть передаватись в користування лише для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих потреб, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт.
З огляду на це, законом обмежено передання у приватну власність земельних ділянок водного фонду, крім випадку передачі замкнених природних водойм загальною площею до 3 га (частина друга статті 59 ЗК України)
Статтею 22 Земельного кодексу України визначено поняття земель сільськогосподарського призначення та порядок їх використання. Так, землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. До земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель інших категорій, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).
Також, пунктом 3 вказаної статті передбачено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування, зокрема, громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.
Таким чином, вищевикладеними нормами законодавства не передбачено можливості відведення земель водного фонду для особистого селянського господарства, більш того, взагалі заборонено розорювання земель, садівництво та городництво.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України права володіння, користування та розпорядження своїм майном належать власникові.
Згідно із нормою ст. 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Статтею 152 Земельного кодексу України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю.
Так, заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду (перехід до них володіння цими землями) всупереч вимогам ЗК України є неможливим; розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у статті 59 ЗК України, а саме щодо заволодіння замкненими природними водоймами загальною площею до 3 гектарів.
Таким чином, наданими прокурором та дослідженими судом доказами підтверджено той факт, що спірна земельна ділянка входить до складу групи земельних ділянок, оточених зі всіх сторін водою, тобто розташованих на острові, який не зайнятий лісами. При цьому, на момент прийняття розпорядження від 15 липня 2008 року № 1148-р-08, вказана земельна ділянка відносилась до державної власності та була земельною ділянкою водного фонду.
З огляду на викладене, виходячи з того, що в силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак земельних ділянок водного фонду відповідач, проявивши розумну обачність, міг і повинен був знати про те, що ділянка, яка знаходиться на острові, не є залісненою, належить до водного фонду та набуття приватної власності на неї є неможливим. Як відомо, якщо в принципі, за жодних умов не може виникнути право власності, то і володіння є неможливим. Тому, ані наявність державної реєстрації права власності за порушником, ані фізичне зайняття ним земельної ділянки водного фонду не приводять до заволодіння порушником такою ділянкою. Отже, як зайняття земельної ділянки водного фонду, так і наявність державної реєстрації права власності на таку ділянку за порушником з порушенням Земельного кодексу України та Водного кодексу України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, а належним способом захисту прав власника є негаторний позов.
Заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду всупереч вимогам ЗК України (перехід до них права володіння цими землями) є неможливим. Розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у статті 59 цього кодексу
Отже, зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням ЗК України та ВК України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу зобов`язати повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду.
Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
Законний володілець земельної ділянки водного фонду може вимагати усунення порушення його права користування на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини, та вимагаючи повернути таку ділянку.
Цивільний оборот земельних ділянок водного фонду, є і був обмежений законодавчо з огляду зокрема на приписи статті 59, підпункту «ґ» частини четвертої статті 83 ЗК України.
У даному випадку, вірним способом захисту порушеного права є пред`явлення до суду негаторного позову в порядку, визначеному ст. 391 Цивільного кодексу України до фізичної особи з метою усунення перешкод, які ця фізична особа створює у користуванні та розпорядженні землями водного фонду шляхом повернення земельної ділянки її власнику Піщанській сільській територіальній громаді в особі уповноваженого органу Піщанської сільської ради.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 листопада 2021 у справі № 359/3373/16 дійшла до правових висновків, відповідно до яких рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване (постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17, від 15.10.2019 у справі № 911/3749, від 22.01.2020 у справі № 910/1809/18, від 01.02.2020 у справі № 922/614/19. Тому під час розгляду справи, в якій на вирішення спору може вплинути оцінка рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування як законного або протиправного, не допускається відмова у позові з тих мотивів, що рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування не визнане судом недійсним, або що таке рішення не оскаржене, відповідна позовна вимога не пред`явлена. Під час розгляду такого спору слід виходити з принципу jura novit curia - суд знає закони (постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі № 587/430/16-ц, від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17). Тому суд незалежно від того, оскаржене відповідне рішення чи ні, має самостійно дати правову оцінку рішенню органу державної влади чи місцевого самоврядування та викласти її у мотивувальній частині судового рішення.
При наданні оцінці рішенню органу державної влади суду виходить з того, що в силу положень діючих на момент прийняття Розпорядження від 15 липня 2008 року № 1148-р-08 статей 83, 84 ЗК України існувала прямо встановлена норма, яка забороняла передачу земельної ділянки водного фонду, яка не є залісненою, із державної або комунальної власності у приватну.
Таким чином, оскільки прокурором доведено факт належності спірної земельної ділянки до земель водного фонду, порушення інтересів держави в особі Піщанської сільської ради на момент подання позову, неможливість передачі розпорядженням Районної державної адміністрації спірної земельної ділянки, яка знаходиться на території острову та не є залісненою, у приватну власність зі зміною цільового призначення, належність способу захисту суд приходить до висновку, що поданий позов підлягає задоволенню.
Вирішуючи вимоги позову в частині скасування державної реєстрації земельної ділянки суд виходить з такого.
Згідно з ч. 13 ст. 79-1 Земельного кодексу України земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі, зокрема, скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень).
За ч. 6 ст. 16 Закону України «Про Державний земельний кадастр», кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки.
Відповідно до ст. 20 Закону України «Про Державний земельний кадастр» відомості Державного земельного кадастру є офіційними. Внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру є обов`язковим.
Згідно з ч. 2 ст. 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр» відомості про цільове призначення земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру: а) щодо категорії земель: на підставі відповідної документації із землеустрою, що розробляється при формуванні земельних ділянок, - щодо земельних ділянок, які формуються; на підставі заяви власника (розпорядника, у визначених законом випадках - користувача) земельної ділянки та комплексного плану просторового розвитку території територіальної громади, генерального плану населеного пункту - щодо земельних ділянок, цільове призначення яких змінюється на підставі такої документації;на підставі технічної документації із землеустрою - щодо інвентаризації земель; б) щодо виду цільового призначення в межах певної категорії земель: на підставі відповідної документації із землеустрою, що розробляється при формуванні земельних ділянок, - щодо земельних ділянок, які формуються; на підставі заяви власника (розпорядника, у визначених законом випадках - користувача) земельної ділянки відповідно до комплексного плану просторового розвитку території територіальної громади, генерального плану населеного пункту.
За змістом частини 1 статті 24, частини 4 статті 25 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Поземельна книга закривається у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки.
У частині 10 статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» визначено, що державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: поділу чи об`єднання земельних ділянок; якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника; ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності).
Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подання цього позову прокурором сплачено судовий збір у сумі 5165 грн. (а.с.137, 214) та за подання заяви про забезпечення позову у сумі 1342 грн. (а.с.177,178). Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у сумі 6507 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.81, 82, 141, 142, 259, 263-265, 268, 280-283 ЦПК України, суд, -
позов Заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Піщанської сільської ради задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Дніпропетровської обласної прокуратури витрати по сплаті судового збору у розмірі 6507 (шість тисяч п`ятсот сім) гривен 00 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

прокурор Заступник керівника Дніпропетровської обласної прокуратури; ; місцезнаходження за адресою: м. Дніпро, пр-т Д. Яворницького, 38;

позивач Піщанська сільська рада Новомосковського району Дніпропетровської області; ; місцезнаходження за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, с. Піщанка, вул. Центральна, 4;

відповідач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення складено і підписано 07 листопада 2023 року .

Суддя Оладенко О.С.