Справа № 201/4940/22
Провадження №2/932/1811/22
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 жовтня2023 року м. Дніпро
Бабушкінський районний суд міста Дніпропетровська у складі:
головуючого - судді Овчиннікової О.С.,
за участю секретаря судового засідання - Орищиної І.А.,
за участю позивачки - ОСОБА_1 ,
за участю представника позивачки - адвоката Мажари Н.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Адміністрація Новокодацького району Дніпровської міської ради в особі органу опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради, про позбавлення батьківських прав,
Позивач звернулась до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Адміністрація Новокодацького району Дніпровської міської ради в особі органу опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради, про позбавлення батьківських прав. На обґрунтування позову зазначила, що з червня 2008 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу сторони мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15.12.2010 року шлюб між ними був розірваний. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15.12.2010 року з відповідача стягнуто на користь позивача аліменти на утримання сина.
Після розлучення Відповідач покинув сина, та до теперішнього часу не проявляє ніякої зацікавленості до дитини. Наразі син позивачки є учнем 8-Д класу Комунального закладу освіти «СЗШ № 97 імені П.І. Шкідченка» ДМР. Наданою характеристикою вищезазначеного учбового закладу підтверджується, що Відповідач, батько дитини ніяким чином не приймає участі у навчанні та вихованні сина. Відповідно до довідки Комунального закладу дошкільної освіти (Центр розвитку дитини) № 9404 Дніпропетровської міської ради, Відповідач, батько дитини взагалі ніколи не з?являвся. На підтвердження того, що Відповідач, ніколи не з?являвся у школі та не цікавився досягненнями сина, вчителька початкових класів, ОСОБА_4 , зробила письмове повідомлення. Аналогічну заяву зробив також тренер з боксу. На підтвердження того, що Відповідач, батько дитини не цікавиться життям свого сина також надали свої письмові ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 . 3 2012 року син позивачки хворіє. Діагноз: Рецидив кісткової кісти правої плечової кістки (внутрішньо осередкова резекція утворення правої плечової кістки, кісткова пластика 2013р) вкорочення верхньої кінцівки з порушення функції. Неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні в КП «Дніпропетровська обласна дитяча клінічна лікарня ДОР» у відділенні травматології. Лікувався у травні 2013 року, виконувалася біопсія, пункція новоутворення з метою уточнення оптимізації діагнозу. 16.12.2013р. виконано операцію - внутрішньоосередкова резекція утворення правої плечової кістки, кісткова пластика кортикальними трансплантатами «Тутопласт». У травні 2016р. при черговому обстеженні на рентгенограмі правої плечової кістки у в/з відзначається збільшення кістки в об?ємі. Та здуття кортикального слою, дитина була госпіталізована в травматологічне відділення КП «ОДКЛ» для обстеження. Відповідач, жодного разу не з?являвся у лікарні, жодного разу не поцікавився станом здоров?я дитини. Таким чином з 2010 року виховання сина лежить на позивачці. Відповідач фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов?язків, проявивши байдужість до долі своєї дитини, і таке ухилення полягає у невиконанні майже всього без виключення можливого і передбаченого законом спектру обов?язків батька відносно дитини. Відповідач жодного разу не цікавився успіхами дитини у навчанні. Не забезпечував всім необхідним для навчання та відпочинку. Не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення. Не вчиняє дій щодо надання дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей. Не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі, виявляння інтересу до внутрішнього світу дитини. Не приймає участь у її повсякденному житті. Не створює умови для отримання дитиною освіти. Що в свою чергу свідчить про байдужість до дитини та фактом самоусунення від своїх батьківських обов?язків. Про умисний характер такого ухилення свідчить його тривалість близько 12 років поспіль. Про фізичний і духовний розвиток сина, його навчання, підготовку до самостійного піклується позивачка.
В судовому засіданні представник позивачки та позивачка позовні вимоги підтримали, на позовних вимогах наполягали, проти ухвалення заочного рішення не заперечували.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату та місце судового розгляду, своїм правом дати особисто пояснення в судовому засіданні чи подати відзив на позов не скористався, заяв про причини неявки чи клопотань про відкладення не подавав.
Представник третьої особи - до судового засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги просила задовольнити, також надала висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Суд, вислухавши позицію сторін по справі, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов висновку про задоволення позовних вимог з огляду на таке:
Судом встановлено, що сторони у справі з червня 2008 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15.12.2010 року, що підтверджується копією рішення доданою до матеріалів справи.
Батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_14 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 13.06.2008 року Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 145.
Відповідно до висновку органу опіки та піклування адміністрації Новокадацького району Дніпровської міської ради, від 25.09.2023 № 3/9-162, комісією з питань захисту прав дитини одноголосно було прийнято рішення про надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Органом опіки встановлено, що батько не приймає участі у житті, навчанні, вихованні дитини, не проживає разом з дитиною.
З висновку органу опіки та піклування від 25.09.2023 № 3/9-162 та наданих довідок КП «ДОДКЛ» ДОР, КЗДО №404, акту обстеження умов проживання від 26.05.2022 року судом встановлено, що мати дитини приділяє увагу навчанню та вихованню сина, брала активну участь у виховному процесі та житті групи, дитина була завжди охайна, оплату за відвідування навчального закладу також здійснювала мати. ОСОБА_3 , мешкає разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , батько дитини з ними не мешкає.
Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська № 2-6924/2010 від 15.12.2010 року з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_15 аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , в розмірі 800 гривень до досягнення дитиною повноліття.

Згідно довідки № 000851 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, за адресою : АДРЕСА_1 до складу сім`ї/ зареєстрованих входять: ОСОБА_16 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 .

Статтею 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Як вбачається із тексту позовної заяви, позивач, звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_2 , підставою позбавлення батьківських прав відповідача зазначила п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України.

У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно із частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно з п.п. 15, 16 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Слід розуміти, що поняття ухилення від виконання обов`язку і невиконання обов`язку не є тотожними. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони свідомо не піклуються про розвиток дитини, хоча мають реальну можливість для цього.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

У рішенні у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року ЄСПЛ наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54).

Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для матері (батька), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач на засідання комісії з питань захисту прав дітей не з`явився, пояснень не надав, про бажання спілкуватися з сином та приймати участь у його житті не заявляв.

Відповідач ОСОБА_2 , особисто в судове засідання не з`явився, своїм правом на надання пояснень щодо своїх заперечень проти позбавлення батьківських прав не скористався.

Таким чином, належних та допустимих доказів щодо будь якої участі відповідача у виконанні своїх обов`язків у вихованні дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти матеріали справи не містять.

Жодних доказів на підтвердження бажання відповідача приймати участь у вихованні, навчанні, підтримання здоров`я, дозвіллі дитини впродовж судового розгляду справи з грудня 2022 року до жовтня 2023 року матеріали справи не містять.

Тому суд вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача зробить життя дитини кращим, ніж зараз, буде відсутня залежність від волі відповідача щодо вирішення багатьох питань, в тому числі, але не виключно, про виїзд за кордон, це буде відповідати інтересам дитини.

Проаналізувавши встановлені обставини по справі та матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав відповідача підлягають задоволенню, оскільки позивачем надані достатні докази свідомого нехтування батьківськими обов`язками відповідача, які свідчать про ухилення ОСОБА_2 від виховання сина ОСОБА_17 , тому позбавлення батьківських прав буде відповідати меті цього заходу: захист інтересів дитини.

Відповідно до ст.141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави судові витрати у розмірі 992, 40 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 23, 81, 89, 141, 247, 258, 259, 263-268, 273, 279 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Адміністрація Новокодацького району Дніпровської міської ради в особі органу опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради, про позбавлення батьківських прав задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , у відношенні неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь держави витрати зі сплати судового збору в сумі 992 гривень 40 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

В повному обсязі рішення складене 18 жовтня 2023 року.

Суддя О.С. Овчиннікова