Справа №345/4407/23
Провадження № 2/345/1150/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.11.2023 м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого - судді Миговича О.М.

секретаря - Бабійчук Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в залі суду в місті Калуші справу за позовом ОСОБА_1 до Калуського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зняття арешту з нерухомого майна, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що у червні 2023 року він звернувся до Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Калуської міської ради з метою зареєструвати постійне місце проживання своєї дружини у будинку, що належить йому на праві власності, однак у наданні цієї адміністративної послуги йому було відмовлено через те, що його будинок перебуває під арештом.

Згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за № 334405835 від 02.06.2023 виявлено обтяження - накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, серія та номер 47213670, виданий 13.11.2015, видавник головний державний виконавець ВДВС Калуського МРУЮ Іванців Г.І., особа майно якої обтяжується - ОСОБА_1 .

05.06.2023 року ОСОБА_1 звернувся до Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з заявою про зняття арешту з нерухомого майна.

Згідно відповіді № 38255 від 21.06.2023 відповідач повідомив, що виконавчі провадження повернуті без виконання, а матеріали виконавчих проваджень знищено, також роз`яснено підстави зняття арешту з майна.

Згідно відповіді відповідача на адвокатський запит від 01.08.2023 стало відомо, що на виконанні у Калуському міськрайонному відділі ДВС Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області на примусовому виконанні перебувало виконавче провадження № 47213670 щодо виконання Постанови № ВС1109479 виданої 28.07.2014 Калуським ВДАІ про стягнення з ОСОБА_1 в дохід держави 510,00 грн. адмінштрафу. В межах даного виконавчого провадження державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Матеріали цього виконавчого провадження знищено відповідно до Наказу №1829/5 від 07.06.2017 Міністерства юстиції України «Про затвердження правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями».

Оскільки виконавче провадження, по відношенню до позивача було знищене та ідентифікувати в якому саме виконавчому провадженні був накладений арешт не можливо, а також з урахуванням того, що арешт на його нерухоме майно не знято, ОСОБА_1 змушений звернутися до суду за захистом своїх прав та законних інтересів, позаяк наявне обтяження створює перешкоди у здійсненні права володіти та розпоряджатися своїм майном.

У судове засідання позивач не з`явився, жодних заяв, клопотань від нього на адресу суду не надходило.

Представник відповідача Соповський І. у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, при винесенні рішення покладається на розсуд суду.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Дослідивши та проаналізувавши докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

У червні 2023 року позивач звернувся до Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Калуської міської ради з метою зареєструвати постійне місце проживання своєї дружини у будинку, що належить йому на праві власності, однак у наданні цієї адміністративної послуги йому було відмовлено через те, що його будинок перебуває під арештом.

Згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за № 334405835 від 02.06.2023 виявлено обтяження - накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, серія та номер 47213670, виданий 13.11.2015,видавник головний державний виконавець ВДВС Калуського МРУЮ Іванців Г.І., особа майно якої обтяжується - ОСОБА_1 (а.с.8).

05.06.2023 року ОСОБА_1 звернувся до Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з заявою про зняття арешту з нерухомого майна.

Згідно відповіді № 38255 від 21.06.2023 відповідач повідомив, що виконавчі провадження повернуті без виконання, а матеріали виконавчих проваджень знищено, також роз`яснено підстави зняття арешту з майна (а.с.14).

Згідно відповіді відповідача на адвокатський запит від 01.08.2023 стало відомо, що на виконанні у Калуському міськрайонному відділі ДВС Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області на примусовому виконанні перебувало виконавче провадження № 47213670 щодо виконання Постанови № ВС1109479 виданої 28.07.2014 Калуським ВДАІ про стягнення з ОСОБА_1 в дохід держави 510,00 грн. адмінштрафу (а.с.13). В межах даного виконавчого провадження державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Матеріали цього виконавчого провадження знищено відповідно до Наказу №1829/5 від 07.06.2017 Міністерства юстиції України «Про затвердження правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями». У зв`язку із тим, що дані виконавчі провадження перебувають у автоматизованій системі виконавчих проваджень пошук АСВП, то це, на думку відповідача, унеможливлює технічно вчиняти будь-яку дію.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі за текстом - Закон) - Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 26 Закону - Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ст. 40 Закону - У разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Згідно з положеннями статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Отже, суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За таких обставин та враховуючи відсутність виконавчого провадження, та майнових претензій з боку стягувача, наявність протягом тривалого часу не скасованого арешту на майно боржника та відсутність необхідності подальшого застосування такого арешту на майно боржника, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Вказані висновки узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 01 листопада 2021 року у справі № 21/170-08, від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15-ц (провадження № 61-18160св19) та від 13.07.2022 року у справі №2/0301/806/11 (провадження № 61-3814св22).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Водночас, наявність протягом тривалого часу не скасованого арешту на майно, за умови відсутності виконавчого провадження є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20, та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.10.2022року №203/3435/21

У постанові Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року в справі № 203/3435/21 (провадження № 61-5467св22) зазначено, що «наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном».

Відтак, не скасований арешт на майно ОСОБА_1 при відсутності виконавчих проваджень та будь яких майнових претензій до нього, є порушенням закріпленого Конституцією України(стаття 41) права кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності та ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої - кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У рішенні «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24 червня 2003 року Європейський Суд з прав людини вказав, що згідно з усталеною практикою Суду при здійсненні будь-якого втручання має забезпечуватися «справедливий баланс» між необхідністю забезпечення загальних інтересів суспільства та необхідністю захисту основоположних прав відповідної особи. Вимога забезпечення такого балансу знаходить своє відображення у всій структурі статті 1 Першого протоколу.

Для дотримання загального правила, викладеного у першому реченні пункту 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції, таке втручання повинно встановлювати «справедливий баланс» між потребами загального інтересу суспільства та вимогами захисту прав окремої особи. Отже, має бути забезпечено належне пропорційне співвідношення між використаними засобами та поставленими цілями.

Зважаючи про відсутність будь-яких відкритих виконавчих проваджень в даному контексті втручання у мирне володіння та користування майном позивача є невиправданим, та є та таким, що підлягає захисту.

Таким чином, оскільки, судом достовірно встановлено на підставі зібраних у справі доказів те, що арешт на майно ОСОБА_1 не знято та, враховуючи що його наявність перешкоджає позивачу у реалізації своїх прав щодо розпорядження своїм майном, суд приходить до висновку про задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. 4, 10, 13, 76, 133, 141, 247, 259, 264, 265, 268, 273, 281-282, 283-289, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про зняття арешту з нерухомого майна- задоволити.

Припинити обтяження нерухомого майна громадянина ОСОБА_1 , зареєстрованого АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , номери запису про обтяження 12043455 які зареєстровано 13.11.2015 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серія та номер 47213670, виданої 13.11.2015, видавник головний державний виконавець ВДВС Калуський РВ ДВС Калуського МРУЮ Іванців Г.І.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя