Провадження №6/369/375/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.11.2023 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Пінкевич Н.С.,

секретаря Соловюк В.І.

за участі:

приватного виконавця Фесик М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Фесик Марії Олексіївни про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано у встановленому законом порядку, заінтересовані особи ОСОБА_1 (стягувач), ОСОБА_2 (боржник), -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2023 року приватний виконавець Фесик М.О. звернулась до суду з даним поданням. Свої вимоги мотивувала тим, що на виконанні перебуває виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа №2-2073/2010, виданого Києво-Святошинським районним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошових коштів в розмірі 590 275 грн. За ухвалою суду було змінено стягувача на ОСОБА_1 . Боржник повідомлений про відкриття виконавчого провадження у порядку ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження». Після відкриття виконавчого провадження нею встановлено, що боржник не працює, не має джерел доходів, відсутні грошові кошти, транспортні засоби, жодних дій не вчинив щодо погашення заборгованості. Також нею накладено арешт на майно боржника та заборону його відчуження. На її запит, листом КП КМР «Київське МБТІ» повідомлено, що 1/3 частина квартири АДРЕСА_1 зареєстрована на праві власності за ОСОБА_2 , інші частки за членами її родини, але відповідні відомості відсутні у відповідному реєстрі.

Оскільки боржник рішення суду не виконує, відсутні грошові кошти, джерела доходу, інше рухоме майно, нерухоме майно, на яке можна звернути стягнення, право власності на майно не зареєстровано у встановленому законом порядку, тому слід вирішити питання щодо звернення стягнення на вищевказану частину квартири в порядку ст.440 ЦПК України та ст.50 Закону України «Про виконавче провадження».

Просила суд подання задоволити та вирішити питання про звернення стягнення на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 16 серпня 1993 року, виданого відділом приватизації залізничної державної адміністрації, згідно з розпорядженням (наказом) №3739 від 16 серпня 1993 року.

У судовому засіданні приватний виконавець Фесик М.О. поданні підтримала та просила задоволити.

П. 11 ст.440 ЦПК України суд негайно розглядає подання державного виконавця, приватного виконавця без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця.

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У статті 5 ЦПК України вказано, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковим до виконання.

У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій реалізації права на доступ до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.1 ст.18 вказаного Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Частиною 2 вказаної норми передбачено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

При розгляді скарги судом встановлено, що постановою приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Фесик М.О. від 23 листопада 2021 року відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа №2-2073/2010, виданого 21 січня 2011 року Києво-Святошинським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 590 275 грн. (ВП 67643631).

У Єдиному реєстрі судових рішень відсутня ухвала Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 липня 2012 року замінено сторону виконавчого провадження (стягувача) з ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на її правонаступника ОСОБА_1 по справі №2-2073/2010, на яку посилається виконавець у своєму поданні.

З поданої суду копії квитанції вбачається, що постанова про відкриття направлена боржнику ОСОБА_2 24 листопада 2021року та отримано останньою 29 листопада 2021 року.

На виконання рішення суду приватним виконавцем перевірено інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (витяг №351579731 від 24 жовтня 2023 року), згідно якого на майно ОСОБА_2 накладений арешт та заборону його відчуження, земельна ділянка передана в іпотеку. Зареєстроване право власності на інше майно не вказано.

З відповіді на запит Пенсійний фонд України надав інформацію, що ОСОБА_2 працювала в Київському національному університету будівництва та архітектури до 01 червня 2022 року.

Приватним виконавцем також не встановлено наявність транспортних засобів у боржника (лист Головного сервісного центру МВС Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м.Києві від 31 грудня 2021 року, інформація станом на 30 грудня 2021 року).

Частинами 1, 5 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

За ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна, об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якій фактично проживає боржник.

Положеннями частин 3, 4 статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам. У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Відповідно до вимог ч.10 ст.440 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстроване в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Аналіз зазначеної норми свідчить про те, що нею чітко визначена умова, за якої суд вирішує питання звернення стягнення на нерухоме майно боржника, це відсутність державної реєстрації права власності за боржником в установленому законом порядку.

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Питання про звернення стягнення на майно боржника, що не зареєстроване в установленому законом порядку, вирішується судом в порядку, передбаченому частиною четвертою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» та частиною десятою статті 440 ЦПК України, та стосується тих випадків, коли боржник фактично володіє та користується таким нерухомим майном, але право власності на таке майно за ним не зареєстровано в установленому законом порядку.

Зазначене відповідає правовому висновку, наведеному в постанові Верховного Суду від 26 травня 2021 року у справі №947/22930/19 (провадження № 61-9215св20).

Встановлено, що 16 серпня 1993 року відділом приватизації Залізничної районної державної адміністрації видано свідоцтво про право власності на житло ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , а саме квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

З Інформаційної довідки №294430169 від 12 січня 2022 року вбачається, що право власності на квартиру АДРЕСА_1 не зареєстровано. При цьому міститься інформація про наявні накладені ще у 2004 році арешти на частини квартири, а саме: ОСОБА_4 , ОСОБА_6 .

Актуального витягу виконавцем не подано. Відсутні відомості щодо часток співвласників: якщо по свідоцтву про право власності співвласників троє (1/3 частина), то по арешту вказано 1/4 частина і вже є новий співвласник ОСОБА_6 . Коли і яким чином відбулась або зміна співвласників та їх часток з наявних матеріалів встановити не можливо.

З поданих виконавцем матеріалів не можливо встановити коли і яким чином була зміна співвласників, встановити дійсний розмір частки боржника ОСОБА_2 . Також виконавцем не доведено відсутність іншого майна, оскільки матеріали справи не містять витягу з відповідного реєстру по боржнику, наявні лише два витяги: на земельну ділянку і квартиру. Також виконавець не надав відомості про наявні рахунки боржника або їх відсутність, оскільки у першу чергу звертається стягнення на грошові кошти, а у останню чергу на майно, де фактично проживає боржник.

На підставі встановлених обставин, суд приходить висновку, що звернення приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Фесик М.М. з поданням про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку згідно зі статтею 440 ЦПК України є передчасним.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

На підставі зазначеного та керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст.12,81,141,200,206,263-265,447-453ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Фесик Марії Олексіївни про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано у встановленому законом порядку, заінтересовані особи ОСОБА_1 (стягувач), ОСОБА_2 (боржник) -відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи(вирішення питання) без повідомлення(виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали виготовлений 10 листопада 2023 року.

СУДДЯ Наталія ПІНКЕВИЧ