ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7048/23 Справа № 201/2166/23 Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Максюти Ж.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 29 травня 2023 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що з 07 серпня 2004 року ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого народилося двоє спільних дітей - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Рішенням Жовтневого районного суду від 21 липня 2020 року шлюб між ними було розірвано та стягнуто аліменти на утримання дітей до досягнення ними повноліття.

Наразі донька ОСОБА_3 повнолітня, однак продовжує навчання в 12-му класі середньої школи Томаса А.Блейклока в Оквіллі, Онтаріо, Канада, на бюджетній основі.

Хоча навчання у школі безкоштовне, проте позивач несе великі витрати на їх з доньками проживання в Канаді, при цьому, вважає, що відповідач також повинен брати участь у житті спільної доньки та матеріально їй допомагати, забезпечувати належний рівень навчання, оскільки є працездатним, має постійний дохід, а також додатковий дохід від наукових робіт, статей та їх видавництва. Зазначає, що потребує допомоги від батька, ОСОБА_3 на утримання повнолітньої доньки на період навчання, у зв`язку з чим просила стягнути з відповідача щомісячно аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, починаючи з 17 січня 2023 року до 23-х років доньки, за умови, що вона буде продовжувати навчання.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 29 травня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на період навчання його повнолітньої доньки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до закінчення нею навчання, при умові, але не більше, ніж до досягнення нею двадцяти трьох років, аліменти у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, здійснюючи стягнення аліментів на користь матері - ОСОБА_2 починаючи стягнення від дня пред`явлення позову, а саме з 23 лютого 2023 року.

В задоволенні іншої частини позовних вимог про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання відмовлено.

Рішення у межах суми платежу аліментів за один місяць допущено до негайного виконання.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1073,60 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано наявністю правових підстав для покладення на батька обов`язку утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання, оскільки донька є такою, що потребує матеріальної допомоги, яку відповідач будучи працездатним має можливість надавати.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати, в задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що задовольняючи частково вимоги про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, суд першої інстанції не врахував положення ч.3 ст.199 Сімейного кодексу України, оскільки саме дочка з позовом не зверталася, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог, оскільки позовна заява була подана колишньою дружиною, яке не вправі була цього робити.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 07 серпня 2004 року, який було розірвано рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 липня 2020 року у цивільній справі № 201/4284/18.

Від шлюбу сторони мають двох доньок, на утримання яких вищезазначеним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 липня 2020 року стягнуто з відповідача аліменти у розмірі по 2000,00 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття.

Втім, постановою Дніпровського апеляційного суду від 11 липня 2020 року розмір аліментів, які були стягнуті рішенням суду на обох дітей, зменшено з 2 000 грн. щомісячно на 1500, 00 грн. на кожну дитину.

Доньки після розірвання шлюбу мешкають з матір`ю - ОСОБА_2 за кордоном.

На даний час донька позивача та відповідача - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягнула повноліття і навчається в 12 класі середньої школи Томаса А.Блейклока в Оквіллі, Онтаріо, в Канаді, що підтверджується довідкою із Шкільної ради округу Халтон від 08 лютого 2023 року.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 Сімейного кодексу України - далі СК України).

Згідно із ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Частиною 1 ст. 200 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

У ч. 2 цієї ж статті зазначено, що при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Зокрема, згідно із ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

У п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають. У разі пред`явлення позову одним із батьків суд може залучити до участі у справі (якщо залежно від її обставин визнає необхідним) повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися і на користь яких у зв`язку з цим стягуються аліменти.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі №748/2340/17 зроблено висновок щодо застосування статті 199 Сімейного кодексу України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися, після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Отже, для вирішення питання щодо стягнення аліментів суд має з`ясувати три складові: чи повнолітня дитина продовжує навчання, чи потребує вона матеріальної допомоги та чи може надавати таку матеріальну допомогу один з батьків, який не бере участі в утриманні дитини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчання, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що донька сторін потребує матеріальної допомоги на період навчання, натомість відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання повнолітньої доньки, яка навчається, не надає, чим порушує батьківський обов`язок на утримання повнолітньої дитини.

Предмет спірних правовідносин направлений в першу чергу на забезпечення інтересів повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, так як обов`язок по її утриманню покладається на обох батьків. Аліменти, спрямовані на утримання дитини, повинні бути достатніми і, разом із тим, співрозмірними з урахуванням мети аліментного зобов`язання.

При цьому, при визначенні розміру аліментів на утримання дитини слід враховувати, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси усіх осіб та має брати до уваги інтереси не тільки позивача, але й відповідача.

З огляду на те, що відповідно до ст. 199 СК України утримання повнолітніх сина (або доньки) під час навчання є обов`язком батьків, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про частково задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача аліментів на період навчання його повнолітньої доньки - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до закінчення нею навчання, але не більше, ніж до досягнення нею двадцяти трьох років, аліменти у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, здійснюючи стягнення аліментів на користь матері - ОСОБА_2 .

З урахуванням вищезазначеного та на підставі належним чином оцінених доказів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог, через їх доведеність належними та допустимими доказами.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для покладення на батька обов`язку утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання, оскільки донька є такою, що потребує матеріальної допомоги, яку відповідач будучи працездатним має можливість надавати.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегія суддів звертає увагу, що завданням цивільного судочинства у контексті статті 2 Цивільного процесуального кодексу України є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних справ, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Виконання завдань цивільного судочинства залежить від встановлення судом у справі об`єктивної істини та правильного застосування норм матеріального і процесуального права.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Доводи апеляційної скарги, що досягненням повноліття донька ОСОБА_3 набула повної цивільної дієздатності, отже з позовом про стягнення аліментів на період навчання повинна була зверталися самостійно, не заслуговують на увагу колегією суддів, оскільки дочка сторін проживає разом з матір`ю, а положенням ч. 3 ст. 199 СК України зазначено, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до норм СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання та зобов`язані утримувати повнолітніх дітей до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Доводи апеляційної скарги про те, що визначений судом першої інстанції розмір аліментів є завищеним, колегія суддів ставиться критично, оскільки відповідач є працездатною особою та має постійний дохід, а тому в розумінні ст. 182 СК України вказані доводи не заслуговують на увагу.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно частково задовольнив позовні вимоги та не в повній мірі встанови обставини справи, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки відповідач добровільно допомоги на утримання доньки, яка продовжує навчання не надає, з урахуванням принципів розумності та справедливості, суд першої інстанції прийшов до правильного та обґрунтованого висновку, що відповідач може надавати матеріальну допомогу дочці на час її навчання в даному розмірі.

Отже, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини в справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 29 травня 2023 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Суддя: В.С. Городнича

Ж.І. Максюта