Справа № 214/3102/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

31 жовтня 2023 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Ткаченка А.В.,

за участю секретаря судового засідання - Попкової Ю.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Чуприни С.П.,

відповідача - ОСОБА_2 (в режимі відеоконференції),

у відсутність представника третьої особи,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі у режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради, як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся 05 травня 2023 року до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 та просить суд позбавити відповідачку батьківських прав відносно їх спільної доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посилаючись на ухилення матері дитини від виконання покладених на неї законом батьківських прав. В обґрунтування вимог позивачем зазначено, що у період з 09 лютого 2013 року він перебував з ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду від 23 січня 2023 року між ними розірвано. Від шлюбу вони мають малолітню доньку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 року. З грудня 2021 року вони з відповідачкою проживали окремо у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних стосунків, з початком війни він умови дружину виїхати разом з донькою за кордон до закінчення воєнного стану в Україні. 15 березня 2022 року ОСОБА_2 разом з донькою виїхала проживати до Нідерландів, однак постійно скаржилась на відсутність взаєморозуміння з донькою та наполягала на поверненні в Україну. 20 грудня 2022 року ОСОБА_2 разом з донькою ОСОБА_3 повернулися в Україну, а 27 грудня 2022 року на вимогу відповідачки між ними було укладено нотаріально посвідчений договір щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання їх спільної дитини з ним, батьком дівчинки, що спонукало його звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу. Протягом усього часу після повернення доньки до України відповідачка жодного разу не виявляла бажання зустрітися з дитиною, не цікавилася їх фізичним та психологічним станом здоров`я. На початку квітня 2023 року ОСОБА_2 у телефонному режимі повідомила його про намір розірвати укладений між ними договір від 27.12.2022 щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, мотивуючи, що не має бажання користуватися своїми батьківськими правами і вимагає від нього гарантій щодо відсутності претензій про необхідність виконання батьківських обов`язків, оскільки вирішила будувати своє життя окремо від колишнього чоловіка та їх спільної дитини. 19.04.2023 між ними було укладено угоду про розірвання договору від 27.12.2022. таким чином відповідачка фактично самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків, влаштовуючи своє особисте життя, що свідчить про свідоме нехтування нею батьківськими обов`язками та є підставою для позбавлення її батьківських прав, тому просить задовольнити вимоги.

Ухвалою суду від 09 травня 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву, розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 24 серпня 2023 року відмовлено в прийнятті визнання відповідачем ОСОБА_2 позову представника ОСОБА_1 - адвоката Чуприни Сергія Павловича про позбавлення батьківських прав. Продовжено розгляд справи в загальному порядку.

Ухвалою суду від 24 серпня 2023 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті, встановлено загальний порядок з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та загальний порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Чуприна С.П. наполягали на задоволенні вимог з підстав, викладених у тексті позовної заяви.

Відповідач ОСОБА_2 у режимі відеоконференції вимоги позову визнала повністю, не заперечувала проти їх задоволення.

Допитаний у якості свідка ОСОБА_5 суду пояснив, що знає ОСОБА_1 з дитинства, приблизно з 2000 року, ОСОБА_2 вчилась з ним в одній школі, тому знає її з 2001 року. Він друг їх сім`ї, з 2010 року вони проживали разом, часто гостював у родині ОСОБА_1 , знає добре їх доньку ОСОБА_3 . У 2021 році стосунки між ОСОБА_1 з дружиною погіршилися, наприкінці 2021 року вони взагалі роз`їхалися та мешкали окремо. З початку війни ОСОБА_1 умовив ОСОБА_2 виїхати за кордон, але потім вона повернулась з дитиною назад, віддала ОСОБА_3 батькові та повернулася назад за кордон. ОСОБА_1 став проживати з донькою, а ОСОБА_2 за кордоном живе, у неї там сосунки з іншим чоловіком. ОСОБА_1 проводить багато часу з донькою, водить її на секцію з плавання, ОСОБА_3 охайно виглядає, доглянута, гарно вдягнена. Вважає ОСОБА_1 дуже гарним батьком, а ОСОБА_2 і до розірвання між ними шлюбу мало уваги приділяла дитині, займалась влаштуванням особистого життя.

Допитаний у якості свідка ОСОБА_11 суду пояснив, що він знає позивача з т2004 року, являється хрещеним батьком його доньки ОСОБА_3 . Останній раз бачив ОСОБА_2 чи в кінці грудня 2022 року чи на початку 2023 року. За слухами спільних друзів, ОСОБА_2 виїхала за кордон, бо у неї там стосунки з іншим чоловіком. ОСОБА_3 проживає разом з батьком, ОСОБА_1 , який її доглядає, ОСОБА_2 дитина не цікавить, вона не зустрічається та не спілкується з ОСОБА_3 . Він часто приходить до ОСОБА_1 з донькою в гості на вихідних та у святкові дні, у них дружні сосунки. ОСОБА_1 фактично перестав проживати з ОСОБА_2 з листопада 2021 року та проживав з дитиною вдвох у квартирі по АДРЕСА_1 . Після початку війни він попросив ОСОБА_2 виїхати за кордон разом з донькою, тому з березня 2022 року по грудень 2022 року дитина була з матір`ю за кордоном в Нідерландах. А в грудні 2022 року ОСОБА_2 привезла ОСОБА_3 назад, до батька та залишивши її з ОСОБА_1 , повернулась за кордон влаштовувати особисте життя. ОСОБА_1 дуже добре ставиться до доньки, забезпечує самостійно її усім необхідним.

Вислухавши учасників процесу, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 09 лютого 2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 січня 2023 року між ними розірвано (а.с. 8, 15 - копії свідоцтва, рішення).

Від шлюбу сторони мають малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9 - копія свідоцтва), яка проживає з батьком та перебуває на його утриманні, що не спростовано відповідачкою у справі.

Відповідно до частини другої статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, його фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України матір, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх зобов`язань по вихованню дитини.

Відповідно до пунктів 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем на доведення зазначених в позові обставин ухилення відповідача від виконання покладених на нього законом обов`язків надано письмові докази.

Так, згідно наданої копії договору найму (оренди) квартири від 21 грудня 2022 року та довідки № 68 від 01 травня 2022 року, виданої головою ОСББ «Співдружності 24», з грудня 2022 року по дату видачі довідки ОСОБА_1 1987 р.н. проживав разом з донькою ОСОБА_3 , 2013 р.н. по АДРЕСА_2 (а.с. 11,12). Рік видачі довідки суд вважає опискою.

27 грудня 2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено нотаріально посвідчений договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, відповідно до умов якого місце проживання спільної дитини сторін ОСОБА_3 , 2013 р.н. батьки визначили за місцем проживання батька по АДРЕСА_3 або іншого місця проживання на території України, визначеного батьком. Мати дитини має право зустрічатися з дитиною на території України за попереднім погодженням з батьком та враховуючи бажання дитини (а.с. 14 - копія договору).

19 квітня 2023 року нотаріусом посвідчено договір про розірвання договору між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, укладений між сторонами та посвідчений 27.12.2022 и(а.с. 16 - копія договору).

Згідно копії довідки Криворізької гімназії № 41 Криворізької міської ради від 02.05.2023, ОСОБА_3 , 2013 р.н. навчається у гімназії в 3-Б класі, мати дитини ОСОБА_2 у вихованні дитини участі не приймає, а саме: батьківські збори не відвідує, з вчителями не спілкується (ас. 17 - копія довідки).

Відповідно до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 від 05.07.2023, за інформацію медичного закладу дитини ОСОБА_3 має укладену декларацію з лікарем, оглянута 30.05.2023, соматично здорова, щеплена за віком. З 2021 року з приводу захворювань дитини не звертались, призначення лікаря виконувались. Криворізький міський центр соціальних служб не може надати пропозицій щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 . Тому у зв`язку із недостатньою превентивною роботою за місцем постійного проживання матері дитини, Виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради, як орган опіки та піклування, вважає за недоцільне позбавляти батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 52-53).

Суд не погоджується з наданим висновком органу опіки та піклування щодо недоцільності позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

За положеннями частини першої статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року дитина може бути розлучена з батьками у разі, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У рішенні від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, ЄСПЛ зауважував, що якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням.

Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04).

Вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним.

Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд з однієї сторони має розглянути правомірність втручання в право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції.

ЄСПЛ у рішенні від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11, встановив відсутність порушень національними судами російської федерації статті 8 Конвенції (право на повагу до приватного та сімейного життя), а також зауважив, що, якщо батько значний проміжок часу не підтримує стосунки з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантованого Конвенцією.

Існуючі сімейні зв`язки між дітьми та батьками, які насправді піклуються про них, захищаються Конвенцією.

Згідно частин першої, четвертої статті 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Так, відповідачкою ОСОБА_2 у судовому засіданні не заперечується той факт, що тривалий час вона не брала та не бере участі у вихованні доньки, не піклується про неї, її фізичний, духовний та моральний розвиток, не забезпечує матеріально, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду і лікування дитини, як складову частину виховання. Викладені позивачем обставини в позовній заяві ОСОБА_2 підтвердила в повному обсязі, вказавши, що перебуває за кордоном у Нідерландах та займається влаштуванням особистого життя, з донькою знайти спільної мови не може та й не хоче.

На неодноразові роз`яснення у судовому засіданні головуючого у справі відповідачка ОСОБА_2 зазначила, що розуміє наслідки визнання нею позовних вимог про позбавлення її батьківських прав та приймає їх, оскільки вона дійсно байдужа до долі своєї дитини.

Установлені обставини свідчать про наявність підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав, що не є порушенням статті 8 Конвенції, яка передбачає право особи на повагу до свого сімейного життя. При цьому позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 у судовому порядку скасувало лише правовий зв`язок між нею та її донькою, підтвердило відсутність фактичного духовного зв`язку між матір`ю та дитиною (постанова Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі № 520/8264/19 (провадження № 61-19984 св 21).

Крім того, частиною 3 статті 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.

Враховуючи відсутність вимоги позивача про стягнення аліментів з ОСОБА_2 , оскільки відповідно до положень частин першої, третьої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках та учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, суд вважає, що виконання вимог частини 3 статті 166 СК України буде передчасним, оскільки суд в такому випадку вийде за межі позовних вимог (постанова Верховного Суду від 16 грудня 2021 року у справі № 766/21191/18 (провадження № 61-15263св21). При цьому позивач не позбавлений права на подання до суду заяви про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини з іншого із батьків.

Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

У зв`язку із задоволенням позову, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору.

Керуючись статями 150, 164 Сімейного кодексу України, статями 10, 12,13, 141, 263, 265ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити позов ОСОБА_1 - повністю.

Позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору 1 073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Відомості про сторін:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 ; фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_4 .

Третя особа Виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради, , місце знаходження за адресою: Дніпропетровська область, Криворізький район, м. Кривий Ріг, вул. Володимира Великого, буд. 32.

Повний текст рішення складено 10 листопада 2023 р.

Суддя А.В. Ткаченко