Справа № 589/3824/20
Провадження № 2/589/36/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2023 року

Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді Прачук О. В.,

за участю секретаря судового засідання Щерби Я. Г.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шостка цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 ,

- про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь неустойку (пеню) за період прострочення із сплати аліментів в сумі 7 839 грн.

Позовні вимоги мотивує тим, що рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 14 травня 2010 року у цивільній справі № 2-752/2010 відповідача зобов`язано сплачувати аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 26.02.2010 року до досягнення дитиною повноліття.

Однак, відповідач неналежним чином виконував покладені рішенням суду обов`язки в частині матеріального забезпечення дитини, внаслідок чого утворилась заборгованість зі сплати аліментів за період з 26.02.2010 року по 31.07.2020 року в сумі 35 456,60 грн., що підтверджується розрахунком державного виконавця. У зв`язку з чим відповідно до ст. 196 СК України на нього покладено обов`язок зі сплати пені у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення в сумі 7 839,81 грн.

В подальшому позивач зменшила позовні вимоги та просила стягнути 7 567 грн 82 к.

ОСОБА_2 надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову, вказуючи на те, що вимоги позивача є необґрунтованими. Оскільки всі ці роки він сплачував аліменти в повному обсязі та у встановлені строки, прострочення платежів не допускав. Державний виконавець жодного разу не повідомляла про будь-яку заборгованість по аліментам.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на викладені в позові обставини.

Відповідач в судовому засіданні заперечив проти позову, пояснив, що всі ці роки сплачував ту суму, яку казав йому державний виконавець, а потім із міста Суми повідомили виконавцю, що аліменти необхідно нараховувати у іншому розмірі. Крім того, зазначив, що навчання доньки в музичній школі оплачував він, одяг та взуття також були придбані за його кошти, позивачка навіть не знала що скільки коштує. Дитина фактично мешкає у нього.

Представник відповідача - адвокат Глух М.В. в судовому засіданні заперечив проти позову, зазначив, що відповідач не винен у виникненні заборгованості з аліментів, оскільки державний виконавець при нарахуванні брав 30 % від прожиткового мінімуму дитини і саме цю суму доводив до відома боржника. Лише у 2020 році виконавець здійснив перерахунок по новому і нарахував заборгованість за 10 років.

Заслухавши сторони, свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як передбачено ч. 2 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду від 14 травня 2010 було розірвано.

Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 14 травня 2010 року у цивільній справі № 2-752/2010 відповідача зобов`язано сплачувати аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 26.02.2010 року до досягнення дитиною повноліття. (а.с.7).

На виконання рішення суду було видано виконавчий лист, що перебуває на примусовому виконанні у Шосткинському МРВ ДВС.

Як вбачається з розрахунку, наданого державним виконавцем Шосткинського міськрайонного відділу ДВС, заборгованість по аліментам у боржника ОСОБА_2 станом на 31.07.2020 року за період з 26.02.2010 року по 31.07.2020 року складає 35 456,60 грн. (а.с.8-10)

Згідно розрахунку, здійсненого позивачем, розмір неустойки (пені) за період з 26.02.2010 по 30.10.2017 року складає 7 839,81 грн.(а.с.71-74)

В подальшому розмір пені зменшили до 7 567 грн. 82 к. (а.с.156-157)

Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 р. № 1404-VIII (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду.

Згідно із ч. 3 ст. 71 цього Закону визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Відповідно до ст. 196 СК України у разі виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Неустойка не сплачується, якщо платник аліментів є неповнолітнім.

Таким чином, стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Тобто стягнення пені, передбаченої абзацом 1 ч. 1 ст. 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).

На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Перелік причин, з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).

Системне тлумачення вказаних норм дає підстави дійти висновку, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статі 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

Оскільки Сімейним кодексом України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається, застосуванню підлягають норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то у платника аліментів відсутня вина у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Так, зокрема, вина особи у простроченні сплати аліментів відсутня, якщо заборгованість по аліментах виникла унаслідок неправильного їх нарахування державним виконавцем, а саме у зв`язку із помилковим тлумаченням останнім норм статті 195 СК України при розрахунку щомісячної суми стягнення для платника аліментів.

Вказаного висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19, провадження № 61-16670св19.

Згідно з наявним в матеріалах справи листом державного виконавця від 09.10.2020 року у боржника ОСОБА_2 заборгованість зі сплати аліментів відсутня. (а.с.45)

Відповідно до копій квитанцій про сплату боржником аліментів в спірний період, ОСОБА_2 систематично сплачував аліменти на утримання дитини, в розмірі, визначеному державним виконавцем. (а.с.106-127)

Тобто доказів на підтвердження ухилення відповідача від сплати аліментів суду не надано.

Крім цього, відсутність вини платника аліментів ОСОБА_2 підтверджена також показами державного виконавця Шосткинського ДВС Луппи Н.І., яка в судовому засіданні зазначила, що боржник ОСОБА_2 сплачував аліменти в розмірі 30% від прожиткового мінімуму, який сам виконавець і визначив боржнику до сплати. А коли виконавці звернулись за роз`ясненням до управління, то управління ДВС повідомило, що аліменти необхідно нараховувати в розмірі 1/4 частини від середнього заробітку по регіону, а не 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку. Заборгованість по аліментам була нарахована з 01.07.2020 року по заяві стягувача відповідно до ст.70 ЗУ «Про виконавче провадження». Крім того, зазначила, що прямої вини боржника ОСОБА_2 у виникненні заборгованості немає, оскільки він завжди цікавився станом сплати ним аліментів, розміром, який належить до сплати, надавав квитанції.

Вказане, свідчить про те, що умислу не сплачувати аліменти або сплачувати у меншому розмірі у боржника не було.

Таким чином, досліджені у справи докази, підтверджують відсутність винної поведінки відповідача щодо виникнення заборгованості по аліментам, оскільки відповідач не ухилявся від виконання обов`язків по утриманню дитини, дані обставини виникли з незалежних від нього причин, а саме: неправильного нарахування державним виконавцем розміру аліментів, які він добросовісно сплачував, а тому підстав для стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у суду немає, відтак з цих підстав суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 4, 7, 10, 12, 13, 18, 76, 81, 141, 258, 263-265, 355 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного рішення. .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження. У разі оскарження рішення, якщо воно не було скасовано, воно набирає законної сили після перегляду справи апеляційним судом.

Повне рішення складено 04 жовтня 2023 року.

Суддя Шосткинського міськрайонного суду

Сумської області О.В.Прачук