КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада2023 року м. Київ

Унікальний номер справи № 204/4018/22

Апеляційне провадження № 22-ц/824/14836/2023

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 27 липня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Горбачової Ю.В., у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до ОСОБА_1 про стягнення суми страхового відшкодування, -

в с т а н о в и в :

У червні 2022 року представник ПрАТ «Страхова група «ТАС» - Миц І.В. звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила стягнути з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Страхова група «ТАС» 89 182,55 грн. матеріальної шкоди у порядку регресу (суброгації) та 2 481,00 грн. судового збору (а.с. 1-3).

В обґрунтування позову зазначала, що ПрАТ «Страхова група «ТАС» укладено договір добровільного комплексного страхування транспортних ризиків AZ11-951237, предметом якого є страхування транспортного засобу Mitsubishi Lancer, р.н. НОМЕР_1 .

Вказувала, що 18 червня 2019 року о 08 год. 30 хв. в м. Покровськ по вул. Шосейна відбулася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю застрахованого транспортного засобу Mitsubishi Lancer, р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та транспортного засобу CHEVROLET ORLANDO, р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , та ГАЗ, р.н. НОМЕР_3 . В результаті ДТП було пошкоджено застрахований ТЗ Mitsubishi Lancer, р.н. НОМЕР_1 , та ГАЗ, р.н. НОМЕР_3 , що підтверджує постанова Красноармійського міськрайонного суду Донецької області 20 вересня 2019 року (справа № 235/4341/19) та якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні ДТП 18 червня 2019 року.

Зазначала, що власник пошкодженого автомобіля Mitsubishi Lancer, р.н. НОМЕР_1 , враховуючи наявність договору страхування, звернувся до позивача ПрАТ «Страхова група «ТАС» з заявою про настання події ДТП.

З метою визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля Mitsubishi Lancer, р.н. НОМЕР_1 , проведено його огляд, про що складено протокол огляду транспортного засобу та отримано звіт № 40/19 про оцінку транспортного засобу, відповідно до якого вартість матеріального збитку власнику Mitsubishi Lancer, р.н. НОМЕР_1 , складає 104 352,66 грн., а також ремонтну калькуляцію № 40-19, відповідно до якого вартість ремонту пошкодженого Mitsubishi Lancer, р.н. НОМЕР_1 складає 221 855,30 грн.

На стадії виплати страхового відшкодування по факту настання страхового випадку до договору добровільного страхування AZ11-951237 було укладено додаткову угоду, згідно з якою сторони домовились про виплату страхового відшкодування в розмірі 89 182,55 грн. та припинення дії договору страхування після виплати.

24 липня 2019 року позивачем було виплачено ОСОБА_2 в якості страхового відшкодування 89 182,55 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 38841.

Вважає, що наявні підстави для стягнення з відповідача, як винної особи, шкоди в порядку регресу (суброгації) у розмірі 89 182,55 грн. (а.с. 1-3).

У березні 2023 року ОСОБА_1 подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Обґрунтовуючи відзив на позовну заяву зазначав, що твердження позивача про те, що постановою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 20 вересня 2019 року по справі № 235/4341/19 ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні ДТП 18 червня 2019 року є помилковими. Вказував, що зазначеною постановою провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. Відповідач звертав увагу, що судом не було встановлено його вини в скоєнні ДТП та він не був притягнутий до адміністративної відповідальності.

Вказував, що станом на 18 червня 2019 року цивільно-правова відповідальність водія Mitsubishi Lancer, р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 була застрахована у ПрАТ «Страхова група «ТАС», яким відповідачу здійснено страхове відшкодування за шкоду, спричинену ОСОБА_2 автомобілю відповідача, у ДТП, яка сталась 18 червня 2019 року (а.с. 83-86).

27 березня 2023 року до суду надійшла відповідь на відзив від представника ПрАТ «Страхова група «ТАС» - Миц І.В., в якій остання підтримала позовну заяву в повному обсязі. Вказувала, що хоч в резолютивній частині постанови Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 20 вересня 2019 року вина ОСОБА_1 у вчиненні ДТП не встановлена, проте це встановлено на основі норм законодавства та матеріалів справи про адміністративне правопорушення (а.с. 98-100).

16 травня 2023 року відповідачем було подано заперечення на відповідь на відзив, в якому останній зазначав, що про визнання особи винною має бути прямо вказано в рішенні суду. Звертав увагу, що постановою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 10 вересня 2019 року також було закрито провадження про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. При цьому, ОСОБА_2 свою вину у скоєнні ДТП визнав, про що подав відповідну заяву у справі про адміністративне правопорушення (а.с. 111-112).

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 27 липня 2023 року позовні вимоги ПрАТ «Страхова група «ТАС» до ОСОБА_1 про стягнення суми страхового відшкодування - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Страхова група «ТАС» 89 182,55 грн. матеріальної шкоди в порядку регресу (суброгації). Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Страхова група «ТАС» сплачену суму судового збору в розмірі 2 481,00 грн. (а.с. 124-126).

Не погодившись з рішенням районного суду, 22 серпня 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Шмаров О.В. звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог (а.с. 130-134).

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначав, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт не погодився з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем не надано належних доказів щодо відсутності його вини у ДТП в розумінні ч. 2 ст. 1166 ЦК України, що, в свою чергу, могло вплинути на звільнення відповідача від обов`язку відшкодувати шкоду у чиненому ДТП. Звертав увагу на постанову Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 10 жовтня 2019 року по справі № 235/4342/19, якою встанволоена вина ОСОБА_2 у ДТП, яка сталася 18 червня 2019 року. Зазначав, що суд першої інстанції повинен був бути дослідити та порівняти надані докази, а саме постанову Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 10 жовтня 2019 року по справі № 235/4342/19 та постанову Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 20 вересня 2019 року по справі № 235/4341/19, оскільки викладена в них інформація входить до предмету доказування. Проте, судом першої інстанції жодних дій щодо оцінки поданого відповідачем доказу по справі не вчинено.

Вважав помилковою позицію суду першої інстанції про відсутність реабілітуючої обставини щодо не притягнення відповідача до адміністративної відповідальності, оскільки такою реабілітуючою обставиною є надана постанова Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 10 жовтня 2019 року по справі № 235/4342/19.

Звертав увагу суду, що в матеріалах справи міститься страховий акт № 24286/38/2019 від 23 липня 2019 року, який було складено до винесення постанов у справах про адміністративне правопорушення. В пункті 11 вказаного акту зазначено, що обставинами страхової події є ДТП з вини. Тобто, позивачу було відомо про те, що ДТП сталася з вини ОСОБА_2 , про що зазначено у постанові Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 10 жовтня 2019 року по справі № 235/4342/19, в якій вказано, що ОСОБА_2 подав до суду клопотання про визнання вини у скоєнні правопорушення. Таким чином, відповідачем було надано до суду першої інстанції вмотивовану аргументацію того, що відповідач не є особою, яка має відповідати за спричинені збитки в даному ДТП (а.с. 130-134).

З огляду на положення ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг.

За правилами ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 27 липня 2023 року розглянута апеляційним судом в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 18 червня 2019 року о 08 год. 30 хв. в м. Покровськ по вул. Шосейна, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого транспортного засобу Mitsubishi Lancer, р.н. НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_2 , та транспортного засобу CHEVROLET ORLANDO, р.н НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , та ГАЗ, р.н. НОМЕР_3 .

Постановою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 20 вересня 2019 року по справі № 235/4341/19, що набрала законної сили, провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності (а.с. 4).

Одночасно, за змістом цієї постанови, судом встановлено, що згідно з протоколом про адміністративне правопорушення 18 червня 2019 року приблизно о 08 год. 30 хв. в м. Покровськ по вул. Шосейна водій ОСОБА_1 керував автомобілем CHEVROLET ORLANDO, р.н. НОМЕР_2 , перед початком обгону автомобіля ГАЗ, р.н. НОМЕР_3 на перехресті вул. Малевича при наявності пішохідного переходу, не переконався у відсутності транспортних засобів на зустрічній смузі та безпечності маневру, скоїв лобове зіткнення з автомобілем Mitsubishi Lancer, р.н. НОМЕР_1 , який вийшов з вул. Малевича. Після чого скоїв зіткнення з автомобілем ГАЗ, чим порушив п.14.2в, 14.6в, 14.6а, тобто вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП (а.с. 4).

В результаті ДТП було пошкоджено застрахований транспортний засіб Mitsubishi Lancer, р.н. НОМЕР_1 , транспортний засіб CHEVROLET ORLANDO, р.н. НОМЕР_2 , та ГАЗ, р.н. НОМЕР_3 , що підтверджує постанова Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 20 вересня 2019 року по справі № 235/4341/19 (а.с. 4).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на день ДТП була застрахована в ПрАТ «Страхова група «ТАС» на підставі укладеного договору добровільного комплексного страхування транспортних ризиків AZ11-951237, предметом якого є страхування транспортного засобу Mitsubishi Lancer, р.н. НОМЕР_1 . За пунктом 2 цього Договору визначено, що цей Договір діє при наявності діючого полісу ОСЦПВ, серія та номер якого має бути зазначений, при умові, що страховик за таким полісом - ПрАТ «Страхова група «ТАС». за пунктом 4 цього Договору зазначений поліс ОСЦПВ № АМ/9412622, та додана копія якого свідчить, що страхувальник ОСОБА_2 застрахував цивільно-правову відповідальність, уклавши договір ОСЦПВ з ПрАТ «Страхова група «ТАС» (а.с. 28).

18 червня 2019 року ОСОБА_2 звернувся до ПрАТ «Страхова група «ТАС» з заявою про настання події ДТП (а.с. 29).

З метою визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля Mitsubishi Lancer, р.н. НОМЕР_1 , на замовлення ПрАТ «Страхова група «ТАС» було проведено його огляд, про що складено акт огляду колісного транспортного засобу від 26 червня 2019 року (а.с. 22) та звіт № 40/19 про оцінку транспортного засобу (а.с. 5-20).

Згідно звіту № 40/19 про оцінку транспортного засобу Mitsubishi Lancer LX 1.6i Invite S10 5MT (CSO), р.н. НОМЕР_1 , ринкова вартість вказаного автомобіля складає 104 352,66 грн. (з умовним припущенням, що КТЗ не в аварійному стані), вартість відновлювального ремонту складає 221 855,30 грн., вартість матеріального збитку автомобіля складає 104 352,66 грн., ринкова вартість пошкодженого автомобіля складає 15 170,11 грн. (а.с. 6-11).

08 липня 2019 року між ПрАТ «Страхова група «ТАС» та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду на стадії виплати страхового відшкодування по факту настання страхового випадку до договору добровільного страхування AZ11-951237 від 15 грудня 2018 року, згідно з якою сторони домовились про виплату страхового відшкодування в розмірі 89 182,55 грн. та припинення дії договору страхування після виплати(а.с. 35).

23 липня 2019 року ПрАТ «Страхова група «ТАС» було складено страховий акт № 24278В/38/2019, відповідно до якого сума страхового відшкодування становить 89 182,55 грн. підстава і призначення платежу - договір добровільного комплексного страхування AZ11-951237 від 15 грудня 2018 року (а.с. 27).

Згідно з платіжним дорученням № 38841 від 24 липня 2019 року ПрАТ «Страхова група «ТАС» було виплачено ОСОБА_2 89 182, 55 грн. страхового відшкодування (а.с. 33).

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Тобто нормами ч. 2 ст. 1187 ЦК України визначено особливого суб`єкта, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, це є його законний володілець.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик або МТСБУ відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (ст. 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України).

Згідно з ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язковий ліміт відповідальності страховика - це грошова сума, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно із ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) зазначено: «[…] стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією».

У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування у розмірі 89 182,55 грн. за договором добровільного комплексного страхування транспортних ризиків AZ11-951237 від 15 грудня 2018 року, до ПрАТ «Страхова група «ТАС»перейшло право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди.

Станом на 18 червня 2019 року цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 не була застрахована, що підтверджується витягом з централізованої бази даних МТСБУ та не спростовано відповідачем (а.с. 34).

Таким чином, судом першої інстанції правильно визначено, що у ПрАТ «Страхова група «ТАС» виникло право вимоги щодо стягнення з ОСОБА_1 в порядку суброгації збитків, завданих в результаті пошкодження автомобіля Mitsubishi Lancer, р.н. НОМЕР_1 , який відповідно до договору добровільного комплексного страхування транспортних ризиків AZ11-951237, був застрахований у ПрАТ «Страхова група «ТАС», і яке виплатило ОСОБА_2 страхове відшкодування за цим договором. При цьому, посилання районного суду в рішенні про стягнення вказаної суми як «матеріальної шкоди в порядку регресу (суброгації)» є помилковим, оскільки як зазначено вище регрес та суброгація врегульовані різними нормами права. Проте районним судом належно вмотивований, з посиланням на відповідні норми матеріального права, висновок щодо стягнення з ОСОБА_1 в порядку суброгації збитків, а вищевказане помилкове зазначення не призвело до неправильного вирішення справи по суті спору.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що постановою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 20 вересня 2019 року по справі № 235/4341/19 не встановлено вини ОСОБА_1 у вчиненні ДТП, яка сталася 18 червня 2019 року, оскільки провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.

У постанові Верховного Суду від 04 березня 2020 року в справі № 641/2795/16-ц зазначено, що не притягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами, зокрема, висновком судової експертизи тощо.

Закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП (постанова Верховного Суду від 29 квітня 2020 року в справі № 686/4557/18).

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 20 вересня 2019 року по справі № 235/4341/19, що набрала законної сили, провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.

При цьому, в описовій частині вказаної постанови судом зазначено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ № 144815 від 18 червня 2019 року, водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем CHEVROLET ORLANDO, р.н. НОМЕР_2 , порушив п.14.2в, 14.6в, 14.6а ПДР, тобто вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП (а.с. 4).

Таким чином, колегія суддів, відхиливши доводи апелянта, вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що не притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП не свідчить про відсутність його вини у завданні шкоди, оскільки закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав закінчення строків, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП.

Крім того, частиною 2 ст. 1166 ЦК України визначено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до змісту вказаної норм обов`язок доведення відсутності свої вини покладається саме на особу, яка завдала шкоди, тобто відповідача.

Верховний Суд у постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 645/6088/18 (провадження № 61-8502св21) зазначив, що цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Між тим, жодних належних і допустимих доказів відсутності вини ОСОБА_1 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди відповідачем надано не було.

З цих підстав, суд апеляційної інстанції відхилив відповідні доводи апелянта з посиланням на правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 29 серпня 2018 року у справі № 353/274/14-ц.

В апеляційній скарзі відповідач посилався на те, що постановою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 10 жовтня 2019 року по справі № 235/4342/19 встановлено вину ОСОБА_2 у вчиненні ДТП, яка трапилась 18 червня 2019 року. Додатково вказував, що ПрАТ «Страхова група «ТАС» було виплачено ОСОБА_1 27 304,50 грн. страхового відшкодування за шкоду, завдану внаслідок ДТП (а.с. 87-88).

Суд апеляційної інстанції відхилив такі доводи апелянта, адже вказане не спростовує наявності підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача виплаченого останнім страхового відшкодування за договором добровільного комплексного страхування транспортних ризиків AZ11-951237.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що судове рішення ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими закон пов`язує можливість скасування чи зміни оскаржуваного рішення, і висновків суду не спростовують, тому в задоволенні скарги слід відмовити на підставі ст. 375 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини вказував, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

На підставі ст. 141 ЦПК України понесені апелянтом судові витрати на апеляційний розгляд справи відшкодуванню за рахунок позивача не підлягають.

З огляду на положення ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 27 липня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова