ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

08 листопада 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 740/5498/23

Головуючий у першій інстанції Гагаріна Т. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1263/23

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої-судді: Шитченко Н.В.,

суддів: Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,

із секретарем: Зіньковець О.О.,

заявник: ОСОБА_1 ,

заінтересована особа: ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 29 серпня 2023 року у справі за заявою ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису.

У С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулася із заявою, в якій просила видати обмежувальний припис відносно ОСОБА_2 строком на три місяці, яким визначити тимчасові обмеження її прав та заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці спільного проживання (перебування) з нею по АДРЕСА_1 .

Мотивуючи наведені вимоги, зазначала, що постійно проживає в 1/2 частині житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1 . В іншій, належній колишньому чоловікові, частині будинку проживає їх донька ОСОБА_2 , яка тривалий час ініціює сварки та скандали. Дочка поводить себе агресивно відносно заявниці, створює їй нестерпні умови проживання, що зумовлює конфлікти, які іноді переходять у психологічне насильство.

Указувала, що в результаті конфліктів викликала працівників поліції і відносно ОСОБА_2 складалися протоколи про адміністративне правопорушення. З приводу неналежної поведінки дочки заявниця зверталася також до виконавчого комітету Ніжинської міської ради, де їй усно порекомендували звернутись за правовою допомогою. В силу слабкого стану здоров`я та проблем із зором ОСОБА_1 не може належно захистити себе від неправомірної поведінки ОСОБА_2 .

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 29 серпня 2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим і таким, що ухвалене формально, без належного встановлення фактичних обставин справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати його та ухвалити нове, яким задовольнити її заяву у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не встановив обставин, які є підставою для відмови у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису відповідно до положень ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Скаржниця зазначає, що суд, відмовляючи у задоволенні заяви, виходив з недоведеності факту систематичного домашнього насильства з боку дочки заявниці, хоча мав оцінити наявні ризики, зокрема, те, що ОСОБА_2 у 2015 році визнано винною у вчиненні насильства щодо заявниці, а у 2023 році стосовно неї складено протокол за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, проте у двох випадках ОСОБА_2 уникнула відповідальності.

Наголошує на тому, що факти систематичного психологічного насильства щодо неї вчиняються майже кожного дня, що повністю підтверджується наданими доказами, в яких зазначено про дійсність ситуацій, які відбуваються: нецензурна лайка дочки, погроза фізичною розправою, застосування сили відносно ОСОБА_1 .

Заінтересованою особою відзив на апеляційну скаргу у встановлений строк не подавався. У надісланій на електронну пошту апеляційного суду заяві ОСОБА_2 заперечує проти викладених в заяві ОСОБА_1 обставин, просила розглянути справу без її участі.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення представника заявниці, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що заявниця, звернувшись з вимогою про видачу обмежувального припису, не надала беззаперечних доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_2 систематичного домашнього насильства стосовно неї у розумінні ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Суд не встановив вірогідність настання ризиків вчинення насильства у майбутньому, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення.

Районний суд виходив з того, що подання заяви до поліції про неправомірні дії особи не є достатнім доказом їх вчинення, про які зазначено в заяві. Доказів взаємозв`язку між діями ОСОБА_2 і станом здоров`я ОСОБА_3 матеріали справи не містять.

Суд апеляційної інстанції погоджується з наведеним висновком суду, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

У справі встановлено, що ОСОБА_1 , 1955 року народження, зареєстрована та проживає по АДРЕСА_1 (а.с. 8).

ОСОБА_2 , 1986 року народження, є дочкою ОСОБА_1 (а.с. 7).

Відповідно до копії постанови Ніжинського міськрайонного суду від 18 грудня 2015 року ОСОБА_4 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. На підставі ч. 3 ст. 30-1 та ч. 2 ст. 32 КУпАП стягнення не призначалося (а.с. 12).

З наявного у справі талону-повідомлення Єдиного обліку № 10532 про прийняття і реєстрацію заяви вбачається, що 01 серпня 2023 року о 16 год 03 хв. до чергової частини Ніжинського РВП надійшло звернення ОСОБА_1 про те, що її дочка ОСОБА_2 постійно вчиняє домашнє насильство відносно неї (а.с. 5).

Постановою Ніжинського міськрайонного суду від 15 серпня 2023 року провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 закрито за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (а.с. 13).

Звернувшись з вимогою про видачу обмежувального припису, ОСОБА_1 посилалася на те, що ОСОБА_2 , яка проживає разом з нею в одному житловому будинку, на протязі тривалого часу постійно вчиняється домашнє насильство у вигляді словесних образ, погроз, приниження, переслідування та залякування.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.

За приписами ст. 3, 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес.

Порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису визначено главою 13 розділу IV ЦПК України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником у випадках, визначених ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

За змістом ч. 3 ст. 26 Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитися за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників й умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону).

Верховний Суд у постановах від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18 та від 27 листопада 2019 року у справі № 753/23624/18 зазначив, що під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають установлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження в майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Проаналізувавши наведені норми та обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису.

На підтвердження вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства у вигляді словесних образ, переслідування, залякування, погроз тощо заявниця надала талон-повідомлення, згідно з яким 01 серпня 2023 року до Ніжинського РВП ГУНП в Чернігівській області надійшло звернення ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_4 постійно вчиняє відносно неї домашнє насильство.

Проте з постанови Ніжинського міськрайонного суду від 15 серпня 2023 року, якою закрито провадження у справі за відсутності події і складу адміністративного правопорушення, вбачається, що у матеріалах справи відсутні належні докази, які б могли підтвердити факт вчинення 01 серпня 2023 року ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, наявні лише заява та пояснення ОСОБА_1 без конкретних відомостей щодо дати, часу, місця та суті вчиненого правопорушення.

Іншою постановою Ніжинського міськрайонного суду від 18 грудня 2015 року ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, але враховуючи її вагітність та наявність у неї двох дітей віком до 12 років, адміністративне стягнення не призначалося.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що подання заяви до поліції про неправомірні дії особи не є достатнім доказом вчинення неправомірних дій, про які стверджується у заяві. Зазначаючи про неодноразові факти агресивної поведінки ОСОБА_2 , створення останньою нестерпних умов для сумісного проживання, погрожування фізичною розправою та принизливого ставлення заявниця не надала доказів на підтвердження цих обставин.

Сам факт неодноразового звернення до різних органів з підстав учинення щодо заявниці психологічного та фізичного домашнього насильства не підтверджує факту вчинення домашнього психологічного насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (постанова Верховного Суду від 06 лютого 2020 року у справі № 753/8626/19). Крім цього, наслідком подій, які відбулись 01 серпня 2023 року, стало закриття відносно ОСОБА_2 справи про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, за відсутністю події і складу. Інша надана заявницею постанова суду про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства,датована 2015 роком, тобто конфлікт між матір`ю і донькою мав місце 7 років тому.

Суд першої інстанції правильно указав на те, що доказів взаємозв`язку між діями ОСОБА_2 і станом здоров`я ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Ні судом першої інстанції, ні апеляційним судом не встановлено вірогідність настання ризиків вчинення насильства у майбутньому, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення.

Зважаючи на наведене, апеляційний суд приходить висновку, що суд першої інстанції правильно визначив відсутність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису. Доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують і не дають підстав для скасування чи зміни правильного по суті судового рішення.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 29 серпня 2023 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 листопада 2023 року.

Головуюча: Н.В. Шитченко

Судді: Н.В. Висоцька

О.Є.Мамонова