СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/13375/23

пр. № 2/759/4147/23

13 вересня 2023 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Журибеда О.М.,

за участю секретаря - Істоміної О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Кредит» про визнання припиненими трудових відносин та стягнення заборгованості по заробітній платі,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ТОВ «Глобал Кредит», яким просить: - визнати припиненими трудові відносини між ОСОБА_2 та ТОВ «Глобал Кредит» з дня винесення рішення та зобов`язати останнього видати трудову книжку з внесиними відповідними записами; - стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірір 26465, 00 грн.; - стягнути з відповідача на користь позивача вихідну допомогу у розмірір 20100, 00 грн.; - стягнути з ТОВ «Глобал Кредит» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 15000, 00 грн.; - стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірір 22147, 20 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з 03.06.2019 року позивач перебувала у трудових відносинах з ТОВ «Глобал Кредит» та працювала на посаді фахівця відділу по роботі з проблемними кредитами. 16.03.2023 року позивач направила на юридичну адресу місцезнаходження відповідача заяву про звільнення за угодою сторін та вимогу внести відповідні записи до трудової книжки, з подальшим відправленням за адресою для кореспонденції, але відповіді у всатновлені законом строки позивач не отримала. З огляду на те, що позивачем втрачені зв`язки з роботодавцем, вона не виконує будь-яку трудову діяльність на його користь, у позивача відсутня можливість припинити трудовий договір інакше ніж за рішенням суду.

Крім того, зазначила, що за час вимушеного прогулу в період з 16.03.2023 року по 04.07.2023 року відповідач має заборгованість по виплаті заробітної плати перед позивачем у розмірі 26465, 00 грн. та заборгованість по виплаті вихідної допомоги у розмірі 3-х місячного середнього заробітку у розмірі 20100, 00 грн.

Окрім цього просить стягнути моральну шкоду з врахуванням об`єму та характеру завданих позивачу моральних страждань, ступеню вини роботодавця, а також вимог розумності та справедливості, яка становить 15000, 00 грн.

На підставі викладеного просила задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 24.07.2023 року розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін. Ухвалою суду відповідачу надано встановлений законом строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, надано строк для направлення відзиву на позовну заяву.

Відзив на позов матеріали справи не містять.

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом статті 22 КЗпП України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається.

Згідно з частиною першою статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Європейський суд з прав людини вказує, що приватне життя «включає право особи на формування та розвиток стосунків з іншими людьми, включаючи стосунки професійного або ділового характеру». Стаття 8 Конвенції «захищає право на особистий розвиток та право встановлювати та розвивати стосунки з іншими людьми та оточуючим світом». Поняття «приватне життя» в принципі не виключає відносини професійного або ділового характеру. Врешті-решт, саме у рамках трудової діяльності більшість людей мають значну можливість розвивати стосунки з оточуючим світом. Отже, обмеження, накладені на доступ до професії, були визнані такими, що впливають на «приватне життя» (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Олександр Волков проти України» (Oleksandr Volkov v. Ukraine, № 21722/11, § 165)).

З урахуванням положень частини першої статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та усталеної практики Європейського Суду з прав людини необхідно зробити висновок, що наявність у реєстрі інформації щодо позивача як про керівника товариства відноситься до професійної діяльності останнього та охоплюється поняттям «приватне життя».

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 03.06.2019 року було прийнято на роботу до Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Кредит».

З матеріалів справи вбачається, що позивачем 16.03.2023 року на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Кредит» (поштова адреса м. Київ, 04050) було направлено заяву ОСОБА_1 про звільнення останньої з 14.03.2023 року за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України.

Вказану заяву позивачем було відправлено за допомогою ДП «Укрпошта», яку відповідачем не було отримано та повернуто позивачу за закінченням терміну зберігання, про що свідчить рекомендоване повідомлення.

У пункті 1 частини першої статті 36 КЗпП України визначено, що підставами припинення трудового договору, зокрема, є угода сторін.

Пнктом 4 частини першої ст. 36 статті 36 КЗпП України визначено, що підставами припинення трудового договору, зокрема, є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи роботодавця (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).

Згідно з частиною першою статті 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Конституційний Суд України у рішеннях від 07 липня 2004 року № 14-рп/2004, від 16 жовтня 2007 року № 8-рп/2007 та від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначав, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом.

Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації.

Враховуючи порушення права позивача на припинення трудового договору, обраний ним спосіб захисту направлений на відновлення його трудових прав, гарантованих Конституцією України.

Передбачений частиною першою статті 38 КЗпП України порядок розірвання трудового договору з ініціативи працівника передбачає попередження ним про це власника або уповноважений орган письмово за два тижні.

За встановлених у цій справі обставин положення закону щодо письмового попередження власника про бажання працівника звільнитись нівелюється, а іншого порядку звільнення з ініціативи працівника чинне законодавство не передбачає.

Недосконалість національного законодавства та прогалини у правовому регулюванні певних правовідносин не можуть бути підставою для позбавлення особи права на захист його порушених прав у обраний ним спосіб.

Згідно з частиною першою статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 10 ЦПК України.

Елементом принципу верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля. На думку Європейського суду з прав людини, поняття «якість закону» означає, що національне законодавство повинно бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справах «C.G. та інші проти Болгарії» («C. G. and Others v. Bulgaria», заява № 1365/07, § 39), «Олександр Волков проти України» («Oleksandr Volkov v. Ukraine», заява № 21722/11, § 170)).

Ч астиною другою статті 5 ЦПК України встановлено, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Звертаючись до суду з позовом, позивач просила визнати припиненими трудові відносини між працівником ОСОБА_1 та ТОВ «Глобал Кредит» на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України.

Крім того, відповідно до пункту 13 частини другої статті 9 Закону України від 15 травня 2003 року № 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» в Єдиному державному реєстрі містяться відомості про юридичну особу, про керівника юридичної особи та про інших осіб (за наявності), які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які мають відмітку в паспорті про право здійснювати платежі за серією та номером паспорта), дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи.

У частині першій статті 25 цього Закону визначено, що державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі документів, що подаються заявником для державної реєстрації та судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі.

В вказаній нормі закону визначено, що таким судовим рішенням може бути рішення про зобов`язання вчинення реєстраційних дій.

У зв`язку з чим, відповідач проігнорував повідомлення позивача про його звільнення і не розглянув по суті заяву позивача про звільнення протягом передбачених законодавством строків, не виконав покладених на нього трудових обов`язків.

З огляду на викладене, своєю бездіяльністю, яка виразилася в не розгляді та не вжитті заходів для прийняття рішення про звільнення позивача, були порушені трудові права позивача, зокрема його право бути звільненим із займаної посади, та право на вільне обрання місця для його реалізації.

Встановлені судом обставини свідчать про те, що на теперішній час трудові відносини між сторонами фактично припинені, однак процедура розірвання трудового договору відповідно до законодавства України про працю не виконана, тому, враховуючи ті обставини, що трудові обов`язки позивач припинив з відповідачем 16.03.2023 року, що підтверджується поданою позивачем заявою від 16.03.2023 року, однак відповідачем не прийнято рішення відповідно до вимог діючого трудового законодавства у встановленні строки, а тому з вказаних підстав позовні вимоги позивача про припинення трудових відносин підлягають частковому задоволенню.

На підставі вищевикладеного, беручи до уваги належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні в частині припинення трудових відносин підлягають частковому задоволенню. Також, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про зобов`язання відповідача повернути належну їй трудову книжку із внесеним записом про звільнення.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 розмір середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу за період з 16.03.2023 року по 04.07.2023 року, то судом встановлено наступне. Відповідно до ч. 5 ст. 235 КЗпП України, у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України "Про оплату праці", за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.95 N 100. Згідно абзацу 1 пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерством юстиції України та Міністерством соціального захисту населення від 29.07.93 N 58, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Відповідно до абзаців 5 та 6 пункту 4.1 Інструкції, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Пунктом 4.2. Інструкції передбачено, якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове відправлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

У постанові від 05 лютого 2020 у справі № 761/29172/18 Верховний Суд висловив правову позицію, згідно з якою середній заробіток у зв`язку із затримкою видачі трудової книжки виплачується працівникові за наявності сукупності умов: затримка у видачі трудової книжки; вина власника або уповноваженого ним органу; вимушений прогул, викликаний затримкою видачі трудової книжки. Наявність зазначених умов має бути підтверджена належними, достовірними та достатніми доказами.

За змістом наявного в матеріалах справи розрахунку розмір середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу з 16.03.2023 року по 04.07.2023 року становить 26465, 00 грн.

За таких умов, з огляду на викладені норми чинного законодавства України, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення середнього заробтіку в розмірі 26465, 00 грн., отже позовні вимоги в цій частині позову підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині стягнення вихідної допомоги в сумі 20100, 00 грн., то судом встановлено наступне.

Так, відповідно до ст.117 Кодексу законів про працю в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

В даному випадку має місце спір про право на належні звільненому працівнику суми, а саме право звільненого позивача на отримання вихідної допомоги.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги у цій частині наразі є передчасними, фактично спрямовані на урегулювання тих відносин, які відбудуться в майбутньому, тобто на даний момент право позивача на отримання вихідної допомоги не є порушеним, а тому не підлягають задоволенню.

При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що після остаточного розрахунку з позивачем та в разі невиплати йому належних сум вихідної допомоги при звільненні, вона набуде право звернутись до суду із відповідним позовом про виплату їй належної суми вихідної допомоги. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. При розгляді даної справи судом не встановлено порушення законних прав позивача відповідачем, які призвели до моральних страждань позивача. Відтак, позовні вимоги про стягнення із відповідача моральної шкоди також не знайшли свого підтвердження при розгляді справи, тому задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Щодо стягнення судових витрат у справі суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України, відповідно до частин 1, 2 якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають понесені нею судові витрати, які складаються з судового збору у розмірі 2147, 00 грн, сплаченого за подачу позовної заяви.

Окрім цього, при розгляді справи та захисті своїх прав у суді, позивачем понесені витрати на професійну правову допомогу у розмірі 20000, 00 грн., що підтверджується договором про надання юридичних послуг №М-1368 від 30.06.2023 року, актом про надання юридичних послуг від 12.07.2023 року на загальну суму 20000, 00 грн.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати на професійну правову допомогу в сумі 2000, 00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 3, 8, 21, 43, 55, 129, 129-1 Конституції України, ст. ст. 22, 36, 38 Кодексу Законів про працю України, ст. ст. 5, 16 Цивільного кодексу України, ст. ст. 10, 12, 13, 76, 81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 354-355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Кредит» про визнання припиненими трудових відносин та стягнення заборгованості по заробітній платі - задовольнити частково.

Визнати припиненими трудові відносини між ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Глобал Кредит» () припиненими на підставі частини першої статті 38 з 16 березня 2023 року та зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Глобал Кредит» () видату трудову книжку з внесеними відповідними записами.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Кредит» () на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) середній заробіток у розмірір 26465 (двадцять шість тисяч чотириста шістдесят п`ять) 00 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Кредит» () на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 2147 грн. 00 коп. та витрати на професійну правову допомогу в розмірі 20000 грн. 00 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя О.М. Журибеда