Житомирський апеляційний суд
Справа №278/94/22 Головуючий у 1-й інст. Дубовік О. М.
Категорія 16 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Трояновської Г.С., Галацевич О.М.

за участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №278/94/22 за позовом заступника керівника Житомирської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Житомирської обласної ради до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Дочірне підприємство «Пулинський лісгосп АПК» Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства «Житомироблагроліс» Житомирської обласної ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Оліївська сільська рада Житомирського району Житомирської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування наказу, скасування державної реєстрації прав, зобов`язання повернути земельну ділянку, за апеляційною скаргою заступника керівника Житомирської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Житомирської обласної ради на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 05 липня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Дубовік О.М. в м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У січні 2022 року заступник керівника Житомирської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Житомирської обласної ради звернувся до суду з позовом, у якому просив:

- визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області №6-3881/14-18-СГ від 28.09.2018 в частині передачі Оліївській сільській раді Житомирського району Житомирської області у комунальну власність земельної ділянки з кадастровим номером :01:000:1282;

- усунути перешкоди у здійсненні Житомирською обласною радою права користування та розпорядження земельними ділянками лісогосподарського призначення шляхом повернення на користь територіальної громади Житомирської області в особі Житомирської обласної ради з незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку кадастровий номер :01:000:1325, що знаходиться в адміністративних межах Оліївської сільської ради Житомирського району;

- усунути перешкоди у здійсненні Житомирською обласною радою права користування та розпорядження земельними ділянками лісогосподарського призначення шляхом повернення на користь територіальної громади Житомирської області в особі Житомирської обласної ради з незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку кадастровий номер :01:000:1324, що знаходиться в адміністративних межах Оліївської сільської ради Житомирського району;

- скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку кадастровий номер :01:000:1325 (запис про право власності №41896107 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно);

- скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку кадастровий номер :01:000:1324 (запис про право власності №41894466 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно).

В обґрунтування позову зазначає, що Житомирською окружною прокуратурою виявлено факт протиправної передачі у комунальну власність Оліївської територіальної громади з подальшим відчуженням у приватну власність земель лісогосподарського призначення спільної комунальної власності територіальних громад Житомирської області на території Житомирського району, що порушує інтереси держави у сфері земельних відносин. Вказує, що наказом ГУ Держгеокадастру у Житомирській області №6-3881/14-18-СГ від 28.09.2018 земельна ділянка за кадастровим номером :01:000:1282 площею 3,1864 га передана Оліївській сільській раді у комунальну власність за актом приймання-передачі земельних ділянок. Зазначає, що 12 грудня 2018 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право комунальної власності територіальної громади в особі Оліївської сільської ради на вказану вище земельну ділянку. Стверджує, що 15 травня 2020 року рішенням Оліївської сільської ради №1121 «Про затвердження технічних документацій із землеустрою щодо поділу земельних ділянок» затверджено технічну документацію щодо поділу земельної ділянки за кадастровим номером :01:000:1282 на дві земельні ділянки - кадастровий номер :01:000:1325 площею 1,6 га та :01:000:1324 площею 1,5864 га.

Зазначає, що рішенням Оліївської сільської ради №1233 від 11.09.2020 затверджено проекти землеустрою та передано у приватну власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_2 земельну ділянку кадастровий номер :01:000:1325 та ОСОБА_3 земельну ділянку кадастровий номер :01:000:1324. Вказує, що на підставі договорів купівлі-продажу земельної ділянки номер 2732 та номер 2733 виданих 12.05.2021 право власності на земельні ділянки за кадастровими номерами :01:000:1324 та :01:000:1325 набуто ОСОБА_1 . Стверджує, що вказані земельні ділянки вибули із спільної комунальної власності територіальних громад Житомирської області всупереч встановленого законом порядку, у зв`язку з чим наказ ГУ Держгеокадастру у Житомирській області №6-3881/14-18-СГ від 28.09.2018 в частині передачі земельної ділянки з кадастровим номером :01:000:1282 є незаконним та підлягає скасуванню, а земельні ділянки підлягають поверненню. Враховуючи вищевикладене заступник керівника Житомирської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Житомирської обласної ради просив задовольнити позовом в повному обсязі.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 05 липня 2023 року у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції заступник керівника Житомирської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Житомирської обласної ради подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що судом першої інстанції не дотримано вимоги ст. 89 ЦПК України, а також у порушення ст. 2 ЦПК України не забезпечено ефективного захисту порушених прав і законних інтересів держави. Стверджує, що судом першої інстанції неправильно визначено зміст спірних правовідносин, у зв`язку з чим неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, а також не застосовано норми, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин, що призвело до ухвалення незаконного рішення. Вказує, що судом першої інстанції не враховано, що факт віднесення спірних ділянок до земель лісового фонду, що перебувають в комунальній власності Житомирської обласної ради підтверджується належними доказами, долученими до позовної заяви. Зазначає, що судом першої інстанції не надано належної оцінки підставам набуття права постійного користування на дану земельну ділянку за ДП «Пулинський лісгосп АПК» та відповідно права комунальної власності Житомирської обласної ради. Вказує, що ДП «Пулинський лісгосп АПК» будь яких дозволів на вилучення спірної земельної ділянки лісового фонду, зміну цільового призначення земель не надавало, втрати лісогосподарського виробництва при вилученні спірної земельної ділянки не відшкодовувались. Зазначає, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам зміни цільового призначення земель лісового фонду в обхід законодавчо встановленої процедуру. Враховуючи вищевикладене просить рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 05 липня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що рішенням Кам`янської сільської ради народних депутатів ІІІ сесії ХХІІ скликання від 12 грудня 1995 року передано колективному сільськогосподарському підприємству ім. Мічуріна 1530,7 гектарів земель у колективну власність, в тому числі 390,20 га землі лісового фонду.

Рішенням 15 сесії 23 скликання Житомирської обласної ради від 10.10.2000 «Про припинення права користування на надання земель лісового фонду» припинено право користування землями лісового фонду, які були в постійному користуванні колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, в тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, що реформувались і визнано їх землями запасу сільських та селищних рад. Зокрема, припинено і право постійного користування землями лісового фонду КСП ім. Мічуріна площею 403 га.

Цим же рішенням, Житомирському районному комунальному підприємству «Агролісництво» надано в постійне користування землі лісового фонду із земель запасу сільських/селищних рад Житомирського району для ведення лісового господарства, в тому числі і землі КСП ім. Мічуріна на території Кам`янської сільської ради.

Розпорядженням голови Житомирської обласної державної адміністрації №401 від 30.08.2002 «Про створення дочірніх підприємств Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства «Житомироблагроліс» та затвердження Статуту підприємства «Житомироблагроліс» скасовано розпорядження голови Житомирської райдержадміністрації щодо реєстрації статуту Житомирського районного комунального підприємства «Агролісництво» та цим же розпорядженням створено дочірнє підприємство «Житомирський лісгосп АПК», визнавши його правонаступником Житомирського РКП «Агролісництво».

Розпорядженням голови Житомирської ОДА за №455 від 15.12.2011 «Про припинення права постійного користування земельними ділянками лісогосподарського призначення» припинено право постійного користування ДП «Житомирський лісгосп АПК» та цим же розпорядженням зобов`язано оформити право постійного користування земельними ділянками лісового фонду на території Житомирського району за ДП «Червоноармійський лісгосп АПК», який являється правонаступником ДП «Житомирський лісгосп АПК».

Наказом №115 від 26.12.2016 ДП «Червоноармійський лісгосп АПК» Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства «Житомироблагроліс» перейменовано на ДП «Пулинський лісгосп АПК» Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства «Житомироблагроліс».

Рішенням 29 сесії 8 скликання Житомирської обласної ради №1772 від 18.12.2019 «Про надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою ДП «Пулинський лісгосп АПК» Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства «Житомироблагроліс» Житомирської обласної ради» надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у постійне користування земельних ділянок ДП «Пулинський лісгосп АПК» для ведення лісового господарства і пов`язаних з ним послуг (серед яких 115,2 га на території Оліївської сільської ради та 353,9 га на території Кам`янської сільської ради).

Рішенням 36 сесії 8 скликання Оліївської сільської ради №1215 від 31.07.2020 «Про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» звернення ДП «Пулинський лісгосп АПК» залишено без задоволення, оскільки земельна ділянка відноситься до земель загального користування (зелені насадження в межах с. Оліївка).

Відповідно до державних актів на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ №072919 та серії ЯЯ №072895 ДП «Житомирський лісгосп АПК» на праві постійного користування належить земельна ділянка площею 99,0 га, що розташована на території Кам`янської сільської ради та земельна ділянка площею 40,0 га, що розташована на території Оліївської сільської ради, згідно розпорядження Житомирської районної державної адміністрації №821 від 20.12.2005.

Також встановлено, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області №6-3881/14-18-СГ від 28.09.2018 передано Оліївській сільській раді Житомирського району Житомирської області у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 577,1470 га, які розташовані за межами населених пунктів на території Оліївської сільської ради об`єднаної територіальної громади Житомирського району Житомирської області, згідно з актом приймання передачі.

Відповідно до акту приймання передачі земельної ділянки сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність від 28.09.2018 ГУ Держгеокадастру у Житомирській області відповідно до наказу ГУ Держгеокадастру у Житомирській області від 28.09.2018 №6-3881/14-18-СГ передало із державної власності, а Оліївська сільська рада Житомирського району Житомирської області прийняла у комунальну власність Оліївській сільській раді Житомирського району Житомирської області земельні ділянки на території Оліївської сільської об`єднаної територіальної громади згідно з додатком (в тому числі земельну ділянку Кам`янської сільської ради з кадастровим номером :01:000:1282, площею 3,1864 га).

12 грудня 2018 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право комунальної власності територіальної громади в особі Оліївської сільської ради на земельну ділянку, в тому числі на земельну ділянку з кадастровим номером :01:000:1282, площею 3,1864 га.

15 травня 2020 року рішенням Оліївської сільської ради №1121 «Про затвердження технічних документацій із землеустрою щодо поділу земельних ділянок» затверджено технічну документацію щодо поділу земельної ділянки за кадастровим номером :01:000:1282 на дві земельні ділянки - кадастровий номер :01:000:1325 площею 1,6 га та :01:000:1324 площею 1,5864 га.

27 жовтня 2020 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право комунальної власності на нові земельні ділянки та закрито розділ щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:000:1282.

Згідно витягу із рішення №1132 тридцять четвертої сесії VІІ скликання Оліївської сільської ради від 15 травня 2020 року надано дозвіл на розробку проектів землеустрою щодо відведення у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки з кадастровим номером :01:000:1325 площею 1,6 га для ведення особистого селянського господарства та ОСОБА_3 земельної ділянки з кадастровим номером :01:000:1324 площею 1,5864 га для ведення особистого селянського господарства.

Відповідно до витягу із рішення №1233 тридцять сьомої сесії VІІ скликання Оліївської сільської ради від 11 вересня 2020 року затверджено проекти землеустрою щодо відведення у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки з кадастровим номером :01:000:1325 площею 1,6 га для ведення особистого селянського господарства та ОСОБА_3 земельної ділянки з кадастровим номером :01:000:1324 площею 1,5864 га для ведення особистого селянського господарства.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №294281954 та №294281641 від 12.01.2022 право приватної власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:000:1324 площею 1,5864 га для ведення особистого селянського господарства та на земельну ділянку з кадастровим номером :01:000:1325 площею 1,6 га для ведення особистого селянського господарства зареєстровані за ОСОБА_1 на підставі договорів купівлі-продажу земельної ділянки №2732 та №2733 від 12.05.2021.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустими доказами позовні вимоги, зокрема не надано суду висновок експерта на підтвердження обставин наявності на земельній ділянці меліоративного каналу.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, колегія суддів враховує наступне.

Щодо представництва прокурором інтересів держави у даній справі.

Звертаючись до суду із вказаним позовом в інтересах держави, заступник керівника Житомирської окружної прокуратури обґрунтовував необхідність визнання незаконним та скасування наказу ГУ Держгеокадастру у Житомирській області від 28.09.2018 №6-3881/14-18-СГ в частині передачі Оліївській сільській раді Житомирського району Житомирської області у комунальну власність земельної ділянки з кадастровим номером :01:000:1282, усунення перешкод шляхом повернення земельних ділянок кадастровий номер :01:000:1325 площею 1,6 га та :01:000:1324 площею 1,5864 га, а також скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на спірні земельні ділянки незаконністю вибуття земель лісового фонду та безоплатної передачі у власність територіальної громади Оліївської сільської ради лісів із комунальної власності територіальної громади Житомирської області.

Прокурор надав суду відомості про те, що спірні земельні ділянки є землями лісового фонду та перебувають у користуванні ДП «Пулинський лісгосп АПК».

Тобто, у матеріалах справи містяться відомості щодо незаконної передачі земель лісового фонду у власність територіальної громади Оліївської сільської ради лісів із комунальної власності територіальної громади Житомирської області та в подальшому їх передання у приватну власність фізичним особам.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що заступник керівника Житомирської окружної прокуратури звернувся до суду з вказаним позовом в інтересах держави.

У судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі №761/3884/18, провадження №14-36цс19).

Згідно із пунктом 3 статті 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» в редакції, чинній на час подання позову до суду, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Невиконання прокурором вимог щодо надання до суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів громадянина або держави в суді має наслідком застосування положень, передбачених статтею 257 ЦПК України.

Захищати інтереси держави повинні, насамперед, відповідні суб`єкти владних повноважень.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі №912/2385/18 (провадження №12-194гс19), з метою, щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом і які є підставою для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття «інтерес держави».

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08 квітня 1999 року №3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави» висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (п. 4 мотивувальної частини).

Відтак, колегія суддів вважає, що «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

Подібні правові висновки та їх обґрунтування містяться також у постановах Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі №815/1567/16 (адміністративне провадження №К/9901/30797/18) та від 15 червня 2022 року у справі №821/1798/17 (адміністративне провадження №К/9901/58281/18).

Частиною третьою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» в редакції, чинній на час подання позову до суду, передбачено, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Отже, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі №912/2385/18 (провадження №12-194гс19) та від 06 липня 2021 року у справі №911/2169/20 (провадження №12-20гс21.

У позовній заяві, заступник керівника Житомирської окружної прокуратури зазначив, що спірні земельні ділянки належить до комунальної власності територіальної громади Житомирської області.

Первинним суб`єктом місцевого самоврядування та суб`єктом права комунальної власності є територіальна громада. З огляду на те, що порушення інтересів територіальної громади у цій справі відбулося внаслідок прийняття ГУ Держгеокадастру у Житомирській області незаконних рішень, прокурор звернувся до суду як самостійний позивач в інтересах держави, що виражаються в інтересах частини Українського народу - членів територіальної громади, яка є власником земельної ділянки.

Порушення інтересів держави полягає також у тому, що внаслідок незаконного розпорядження землею порушується і суспільний інтерес на законний обіг землі, як національного багатства, і положення законодавства України щодо обов`язків органів влади та місцевого самоврядування діяти в межах своїх повноважень та у порядку передбаченому законом.

Недотримання такого порядку призводить до свавілля відповідних органів та знищення правового порядку у державі.

Подання позову прокурором за умови допущення порушень з боку ГУ Держгеокадастру у Житомирській області є єдиним ефективним засобом захисту порушених інтересів держави та відновлення правопорядку.

У цьому випадку прокурор виступає не як альтернативний, а як єдиний можливий суб`єкт звернення до суду, забезпечуючи принцип рівності сторін у процесі шляхом здійснення представництва інтересів держави у суді та усунення виниклої невигідності у становищі між сторонами правовідносин.

Отже, у справі, що переглядається, заступник керівника Житомирської окружної прокуратури належним чином обґрунтував підстави для представництва ним інтересів держави і подав позов із дотриманням вимог статті 23 Закону України «Про прокуратуру».

Положеннями частин четвертої, п`ятої статті 56 ЦПК України визначено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві, і в такому разі прокурор набуває статуту позивача.

У цій справі суд першої інстанції встановив, що спірна земельна ділянка належить до комунальної власності територіальної громади Житомирської області.

Крім того, звертаючись до суду із вказаним позовом, керівник Житомирської окружної прокуратури вказав на необхідність захисту як інтересів територіальної громади, позбавленої права користування земельними ділянками, так і публічного, суспільного інтересу як інтересу державного.

Таким чином, звертаючись до суду із вказаним позовом заступник керівника Житомирської окружної прокуратури самостійно обґрунтував необхідність захисту інтересів держави щодо спірних земельних ділянок та згідно зі статтею 56 ЦПК України набув статусу позивача.

Вказане узгоджується з висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі №469/1044/17 (провадження №14-317цс19), та у постанові Верховного Суду від 26 травня 2021 року в справі №330/1621/16-ц (провадження №61-13633св20).

Крім того, із матеріалів справи вбачається, що Житомирська окружна прокуратура, відповідно до статті 23 Закону України «Про прокуратуру», листом №51-84-3589вих-21 від 14.07.2021 повідомила Житомирську обласну раду про необхідність вжиття заходів щодо витребування спірних земельних ділянок.

На повідомлення №51-84-3589вих-21 від 14.07.2021 Житомирська обласна рада листом №р-5-21/1387 від 04 серпня 2021 року повідомила, що обласна рада підтримує позицію Житомирської окружної прокуратури та не заперечує щодо її звернення в інтересах держави до суду згідно ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру».

Також, Житомирська окружна прокуратура, відповідно до статті 23 Закону України «Про прокуратуру», листом №51-84-288 вих-22 від 12.01.2022 повідомила Житомирську обласну раду про пред`явлення позову в особі Житомирської обласної ради до суду про визнання незаконним та скасування наказу, скасування державної реєстрації, зобов`язання повернути земельну ділянку.

Таким чином, прокурор попередньо, до звернення до суду з позовом, повідомив про це відповідний суб`єкт владних повноважень.

Враховуючи, що прокурор, який звернувся до суду в інтересах держави, на виконання вимог ч. 4 ст. 56 ЦПК України обґрунтував, у чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, послався на визначені законом підстави для звернення до суду з позовом, а також зазначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, беручи до уваги, що Житомирська обласна рада не має наміру вживати заходів щодо захисту порушеного права власності територіальної громади, колегія суддів вважає, що прокурор обґрунтував підстави для представництва інтересів держави у даній справі.

Щодо визнання незаконним та скасування наказу ГУ Держгеокадастру в Житомирській області №6-3881/14-18-СГ від 28.09.2018 в частині передачі Оліївській сільській раді Житомирського району Житомирської області у комунальну власність земельної ділянки з кадастровим номером :01:000:1282.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.

Ліси та землі лісового фонду України є об`єктами підвищеного захисту зі спеціальним режимом використання та спеціальною процедурою надання у користування.

Відповідно до частини другої статті 1 ЛК України ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцерозташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах.

Земельні відносини, що виникають при використанні надр, лісів, вод, а також рослинного і тваринного світу, атмосферного повітря, регулюються цим Кодексом, нормативно-правовими актами про надра, ліси, води, рослинний і тваринний світ, атмосферне повітря, якщо вони не суперечать цьому Кодексу (частина друга статті 3 ЗК України).

За основним цільовим призначенням земельне законодавство передбачає виділення в окрему категорію земель лісогосподарського призначення (пункт «е» частини першої статті 19 ЗК України).

Згідно зі статтею 55 ЗК України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті: зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів; окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках.

До земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства (стаття 5 ЛК України).

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно ч.1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. ст. 16, 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до ст. 56 ЗК України, землі лісогосподарського призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Громадяни і юридичні особи в установленому порядку можуть набувати у власність земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для залісення.

Згідно ст. 57 ЗК України, земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства. Порядок використання земель лісогосподарського призначення визначається законом.

Відповідно до частин 1, 2, 9 ст. 149 ЗК України, земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом. Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення та суб`єктів господарювання залізничного транспорту загального користування у зв`язку з їх реорганізацією шляхом злиття під час утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» і земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти газотранспортної системи, що передаються суб`єкту господарювання у зв`язку з відокремленням діяльності з транспортування природного газу, крім випадків, визначених частинами п`ятою - восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу (частина друга статті 20 ЗК України).

Відповідно до ч.1 ст.17 ЛК України, у постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи.

Відповідно до пунктів 1 та 13 ч.1 ст. 46 ЛК України, лісовпорядкування передбачає відновлення у встановленому порядку меж території лісового фонду України і визначення внутрігосподарської організації та складання проектів організації і розвитку лісового господарства та здійснення авторського нагляду за їх виконанням.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється в порядку, встановленому законом. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу (частина третя статті 20 ЗК України).

Відповідно до частини третьої статті 186-1 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки лісогосподарського призначення підлягає також погодженню з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, а на території Автономної Республіки Крим - з органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань лісового господарства.

Зміна цільового призначення земельних ділянок природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, історико-культурного, лісогосподарського призначення, що перебувають у державній чи комунальній власності, здійснюється за погодженням з Кабінетом Міністрів України (частина сьома статті 20 ЗК України).

Відповідно до статті 21 ЗК України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для: а) визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; б) визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; в) відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; г) притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель.

Використанню лісогосподарських земель за їх цільовим призначенням законодавство надає пріоритет: складовою охорони земель є захист лісових земель та чагарників від необґрунтованого їх вилучення для інших потреб (пункт «б» частини першої статті 164 ЗК України).

Відповідно до пункту 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерного дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу.

Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентуються галузевими нормативними документами. Зокрема, за змістом пункту 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Держлісгоспом СРСР від 11 грудня 1986 року, планшети лісовпорядкування належать до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а частина друга зазначеної Інструкції присвячена процедурі їх виготовлення.

Тому, вирішуючи питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства, необхідно враховувати пункт 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України.

Подібні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 30 травня 2018 року у справі №368/1158/16-ц (провадження №14-140цс18), від 23 жовтня 2019 року у справі №488/402/16-ц (провадження №14-564цс19), постановах Верховного Суду: від 15 січня 2019 року у справі №907/459/17, від 19 червня 2019 року у справі №911/604/18, від 21 квітня 2021 у справі №707/2196/15-ц, від 04 серпня 2021 року у справі №925/889/19. Ця судова практика є незмінною.

У частині четвертій статті 263 ЦПК України вказано про те, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У справі, що переглядається встановлено, що рішенням Кам`янської сільської ради народних депутатів ІІІ сесії ХХІІ скликання від 12 грудня 1995 року передано колективному сільськогосподарському підприємству ім. Мічуріна 1530,7 гектарів земель у колективну власність, в тому числі 390,20 га землі лісового фонду.

Рішенням 15 сесії 23 скликання Житомирської обласної ради від 10.10.2000 «Про припинення права користування на надання земель лісового фонду» припинено право користування землями лісового фонду, які були в постійному користуванні колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, в тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, що реформувались і визнано їх землями запасу сільських та селищних рад. Зокрема, припинено і право постійного користування землями лісового фонду КСП ім. Мічуріна площею 403 га.

Цим же рішенням, Житомирському районному комунальному підприємству «Агролісництво» надано в постійне користування землі лісового фонду із земель запасу сільських/селищних рад Житомирського району для ведення лісового господарства, в тому числі і землі КСП ім. Мічуріна на території Кам`янської сільської ради.

Розпорядженням голови Житомирської обласної державної адміністрації №401 від 30.08.2002 «Про створення дочірніх підприємств Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства «Житомироблагроліс» та затвердження Статуту підприємства «Житомироблагроліс» скасовано розпорядження голови Житомирської райдержадміністрації щодо реєстрації статуту Житомирського районного комунального підприємства «Агролісництво» та цим же розпорядженням створено дочірнє підприємство «Житомирський лісгосп АПК», визнавши його правонаступником Житомирського РКП «Агролісництво».

Розпорядженням голови Житомирської ОДА за №455 від 15.12.2011 «Про припинення права постійного користування земельними ділянками лісогосподарського призначення» припинено право постійного користування ДП «Житомирський лісгосп АПК» та цим же розпорядженням зобов`язано оформити право постійного користування земельними ділянками лісового фонду на території Житомирського району за ДП «Червоноармійський лісгосп АПК», який являється правонаступником ДП «Житомирський лісгосп АПК».

Наказом №115 від 2612.2016 ДП «Червоноармійський лісгосп АПК» Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства «Житомироблагроліс» перейменовано на ДП «Пулинський лісгосп АПК» Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства «Житомироблагроліс».

Рішенням 29 сесії 8 скликання Житомирської обласної ради №1772 від 18.12.2019 «Про надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою ДП «Пулинський лісгосп АПК» Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства «Житомироблагроліс» Житомирської обласної ради» надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у постійне користування земельних ділянок ДП «Пулинський лісгосп АПК» для ведення лісового господарства і пов`язаних з ним послуг (серед яких 115,2 га на території Оліївської сільської ради та 353,9 га на території Кам`янської сільської ради).

Відповідно до державних актів на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ №072919 та серії ЯЯ №072895 ДП «Житомирський лісгосп АПК» на праві постійного користування належить земельна ділянка площею 99,0 га, що розташована на території Кам`янської сільської ради та земельна ділянка площею 40,0 га, що розташована на території Оліївської сільської ради, згідно розпорядження Житомирської районної державної адміністрації №821 від 20.12.2005.

Також встановлено, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області №6-3881/14-18-СГ від 28.09.2018 передано Оліївській сільській раді Житомирського району Житомирської області у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 577,1470 га, які розташовані за межами населених пунктів на території Оліївської сільської ради об`єднаної територіальної громади Житомирського району Житомирської області, згідно з актом приймання передачі.

15 травня 2020 року рішенням Оліївської сільської ради №1121 «Про затвердження технічних документацій із землеустрою щодо поділу земельних ділянок» затверджено технічну документацію щодо поділу земельної ділянки за кадастровим номером :01:000:1282 на дві земельні ділянки - кадастровий номер :01:000:1325 площею 1,6 га та :01:000:1324 площею 1,5864 га.

27 жовтня 2020 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право комунальної власності на нові земельні ділянки та закрито розділ щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:000:1282.

Разом з тим, вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:000:1282, яка поділена на дві земельні ділянки - кадастровий номер :01:000:1325 площею 1,6 га та :01:000:1324 площею 1,5864 га відповідно до матеріалів лісовпорядкування ДП «Червоноармійський лісгосп АПК», а саме матеріалів проекту організації та розвитку лісового господарства ДП «Житомирського лісового господарства АПК» Вересівського лісництва за 2004 рік, а також проекту організації та розвитку лісового господарства ДП «Червоноармійський лісгосп АПК» Житомирське лісництво за 2013 рік, плану лісонасаджень вбачається, що спірні земельні ділянки знаходяться на території 8 кварталу Житомирського лісництва ДП «Червоноармійський лісгосп АПК».

Рішення органами виконавчої влади щодо зміни цільового призначення земель лісогосподарського призначення у кварталі 8 Житомирського лісництва ДП «Червоноармійський лісгосп АПК» не приймалися, відповідна проектно-технічна документація не розроблялася.

Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; визнання недійсними угод щодо земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель (стаття 21 ЗК України).

Наведене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду наведеним в постанові від 23 жовтня 2019 року у справі №488/402/16-ц (провадження №14-564цс19).

Отже, відсутність спрямованого на відчуження земельної ділянки рішення повноважного органу державної влади Кабінету Міністрів України означає, що держава як власник волю на відчуження земельної ділянки з кадастровим номером :01:000:1282 не виявляла.

Матеріали справи не містять доказів того, що зміна цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером :01:000:1282 відбулася за погодженням Кабінету Міністрів України.

Таким чином, Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області розпорядилося спірною земельною ділянкою з кадастровим номером :01:000:1282 та змінило цільове призначення земель лісогосподарського призначення з перевищенням визначених законом повноважень.

Беручи до уваги вищенаведене та те, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:000:1282, яка поділена на дві земельні ділянки - кадастровий номер :01:000:1325 площею 1,6 га та кадастровий номер :01:000:1324 площею 1,5864 га, розташована на території 8 кварталу Житомирського лісництва ДП «Червоноармійський лісгосп АПК» та перебуває у його постійному користуванні, є земельною ділянкою лісогосподарського призначення, цільове призначення даної земельної ділянки не змінювалося, а тому колегія суддів доходить висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання незаконним та скасування наказу ГУ Держгеокадастру в Житомирській області №6-3881/14-18-СГ від 28.09.2018 щодо передачі Оліївській сільській раді Житомирського району Житомирської області у комунальну власність земельної ділянки з кадастровим номером :01:000:1282, площею 3,1864 га.

Щодо усунення перешкод у здійсненні Житомирською обласною радою права користування та розпорядження земельними ділянками лісогосподарського призначення шляхом повернення на користь територіальної громади Житомирської області в особі Житомирської обласної ради з незаконного володіння ОСОБА_1 земельних ділянок з кадастровим номером :01:000:1325 та кадастровим номером :01:000:1324, що знаходяться в адміністративних межах Оліївської сільської ради Житомирського району.

Заволодіння громадянами та юридичними особами землями лісового фонду, тобто виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, визначених нормами статті 56 Земельного кодексу України, є неможливим.

Згідно з частинами першою, другою, пунктом «ґ» частини третьої статті 83 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності. До земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі лісового фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Частиною другою статті 90 ЗК України передбачено, що порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Відповідно до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України, частина друга статті 52 ЗК України). Вказані способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.

Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.

Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.

На негаторний позов не поширюються вимоги щодо позовної давності, оскільки з таким позовом можна звернутися в будь-який час, допоки існують правовідносини та правопорушення.

Отже, зайняття спірної земельної ділянки з порушенням норм ЗК України треба розглядати як таке, що не пов`язане з позбавленням володіння, порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу про зобов`язання повернути земельну ділянку потрібно розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу, допоки триватиме порушення прав законного володільця земельної ділянки.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 листопада 2021 року у справі №359/3373/16-ц (провадження №14-2цс21) вказала, що питання розмежування віндикаційного та негаторного позовів висвітлювалось і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №653/1096/16-ц (провадження №14-181цс18). Зокрема, у пункті 39 зазначено, що визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є наявність або відсутність в особи права володіння майном на момент звернення з позовом до суду; у пункті 89 зазначено, що особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правоможності власника. З огляду на усталену практику Великої Палати Верховного Суду, з метою більш чіткого і ясного викладення своєї правової позиції Велика Палата Верховного Суду відступила від зазначених висновків шляхом такого уточнення: визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є відсутність або наявність у позивача володіння майном; відсутність або наявність в особи володіння нерухомим майном визначається виходячи з принципу реєстраційного підтвердження володіння; особа, до якої перейшло право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правоможності власника, включаючи право володіння.

У даній категорії справ задоволення порушеного права має бути захищено у спосіб не шляхом витребування спірної земельної ділянки у власність територіальної громади на підставі статей 387, 388 ЦК України, а на підставі статті 391 цього Кодексу та частини другої статті 152 ЗК України шляхом пред`явлення позову про повернення земельної ділянки.

Вказане узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах: від 16 лютого 2022 року у справі №363/669/17 (провадження №61-9067св21); від 12 травня 2022 року у справі №372/4154/18 (провадження №61-666св21), які прийняті у зв`язку з обов`язковим врахуванням наведених правових висновків Великої Палати Верховного Суду, а також правового висновку, викладеного Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 06 липня 2021 року у справі №911/2169/20 (провадження №12-20гс21).

Встановивши, що спірні земельні ділянки розташовані на території 8 кварталу Житомирського лісництва ДП «Червоноармійський лісгосп АПК», однак оспорюваним наказом ГУ Держгеокадастру у Житомирській області №6-3881/14-18-СГ від 28.09.2018 були передані Оліївській сільській раді Житомирського району Житомирської області у комунальну власність та в подальшому рішенням №1233 тридцять сьомої сесії VІІ скликання Оліївської сільської ради від 11 вересня 2020 року передані у приватну власність ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які відчужили їх ОСОБА_1 з порушенням ЗК України та ЛК України, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав, передбачених статтею 391 ЦК України для задоволення позовних вимог заступника керівника Житомирської окружної прокуратури про зобов`язання ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні шляхом повернення земельних ділянок кадастровий номер :01:000:1325 площею 1,6 га та кадастровий номер :01:000:1324 площею 1,5864 га на користь територіальної громади Житомирської області в особі Житомирської обласної ради.

Згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції.

Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у редакції, чинній із 16 січня 2020 року, відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже, у розумінні положень наведеної норми на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому, з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Водночас у пункті 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» унормовано, що судові рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що на момент набрання чинності цим Законом набрали законної сили та не виконані, виконуються в порядку, передбаченому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до набрання чинності цим Законом.

Отже, за змістом вказаної норми наразі виконанню підлягають судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Аналогічні правові висновки наведені у постановах Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справах №906/516/19, № 905/633/19, №922/2589/19, від 30 червня 2020 року у справі №922/3130/19, від 14 липня 2020 року у справі №910/8387/19, від 20 серпня 2020 року у справі №916/2464/19, від 03 вересня 2020 року у справі №914/1201/19, від 03 лютого 2021 року у справі №278/3367/19-ц, від 06 жовтня 2021 року у справі №754/8547/19.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку про задоволення похідних позовних вимог про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку, площею 1,6 га кадастровий номер :01:000:1325 (запис про право власності №41896107 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно) та скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку, площею 1,5864 га, кадастровий номер :01:000:1324 (запис про право власності №41894466 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно), так як відновити становище, яке існувало до порушення, можливо шляхом скасування державної реєстрації права власності та припинення права власності на земельні ділянки.

В цій справі позивач не заявляв вимогу про скасування запису про державну реєстрацію, а просив скасувати саме державну реєстрацію права власності. Тому викладені у даній постанові висновки про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно не суперечать правовим висновкам, сформульованим в постановах Верховного Суду від 03 вересня 2020 року у справі №914/1201/19 та від 16 вересня 2020 року у справі №352/1021/19 (провадження № 61-7648св20).

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, як ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування з прийняттям нового рішення про задоволення позову.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши всі докази у їх сукупності, враховуючи принцип справедливості рішення суду, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Приймаючи нове судове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України вирішує питання щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до платіжного доручення №3061 від 28.12.2021 Житомирською обласною прокуратурою за подання позову сплачено - 12 405,00 грн та за подання апеляційної скарги - 18 607,50 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №1748 від 29.08.2023, а разом 31012,50 грн., оскільки позов заступника керівника Житомирської окружної прокуратури задоволено повністю, вказана сума підлягає стягненню з ГУ Держгеокадастру у Житомирській області та ОСОБА_1 в рівних частинах, а саме по 15 506,25 грн з кожного.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу заступника керівника Житомирської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Житомирської обласної ради задовольнити.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 05 липня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області №6-3881/14-18-СГ від 28.09.2018 в частині передачі Оліївській сільській раді Житомирського району Житомирської області у комунальну власність земельної ділянки з кадастровим номером :01:000:1282, загальною площею 3,1864 га.

Усунути перешкоди у здійсненні Житомирською обласною радою права користування та розпорядження земельними ділянками лісогосподарського призначення шляхом повернення на користь територіальної громади Житомирської області в особі Житомирської обласної ради з незаконного володіння ОСОБА_1 земельні ділянки, кадастровий номер :01:000:1325, площею 1,6 га та кадастровий номер :01:000:1324, площею 1,5864 га, що знаходяться в адміністративних межах Оліївської сільської ради Житомирського району.

Скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку, площею 1,6 га кадастровий номер :01:000:1325 (запис про право власності №41896107 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно).

Скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 1,5864 га кадастровий номер :01:000:1324 (запис про право власності №41894466 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно).

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області та ОСОБА_1 на користь Житомирської обласної прокуратури по 15 506,25 грн судових витрат з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 08 листопада 2023 року.

Головуючий

Судді