Дата документу 09.11.2023 Справа № 336/93/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/93/23 Головуючий у 1-й інстанції: Щаслива О.В.
Провадження № 22-ц/807/2056/23 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Трофимової Д.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Онищенка Е.А.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна в натурі, припинення права спільної часткової власності на житловий будинок, встановлення порядку користування земельною ділянкою, встановлення сервітуту,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з вищевказаним позовом, який підписаний адвокатом Сацик Р.В., який в подальшому було уточнено, просили суд:

Здійснити поділ між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , згідно з варіантом №3 висновку судового експерта Бойка Миколи Володимировича за №2-22/д від 18.07.2022р. таким чином:

-виділити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в натурі у спільну сумісну власність в житловому будинку АДРЕСА_1 : кімнату 1-4 (літера А) площею 16,80 кв.м., кімнату 1-5 (літера А) площею 9,90 кв.м., кухню 2-3 (літера а2) площею 13,30 кв.м., коридор 1-1 (літера а1) площею 4,70 кв.м., санвузол 1-2 (літера а1) площею 2,10 кв.м., кухню 1-3 (літера а1) площею 10,40 кв.м.;

-виділити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в натурі у спільну сумісну власність господарські будівлі і споруди за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: 1) ґанок до літери а1; 2) вбиральню (літера Г); 3) гараж (літера Е); 4) оглядову яму до літери Е; 5) вольєр (літера О); 6) навіс (літера Р); 7) душ (літера С); 8) погріб (літера пг1); 9) замощення (літера II); 10) колодязь водомірний (літера №4); 11) паркан (літера №10); 12) паркан (літера №11); 13) ворота (літера №12); 14) паркан (літера №15);

-виділити ОСОБА_3 в натурі у власність в житловому будинку АДРЕСА_1 : коридор 2-4 (літера А) площею 4,40 кв.м., кімнату 2-5 (літера А) площею 13,00 кв.м., кімнату 2-6 (літера А) площею 7,40 кв.м., коридор 2-1 (літера а2) площею 4,20 кв.м., ванну 2-2 (літера а2) площею 3,10 кв.м.;

-виділити ОСОБА_3 в натурі у власність господарські будівлі і споруди за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: 1) ґанок до літери а2; 2) козирьок до літери а2; 3) вбиральню (літера Д); 4) сарай (літера Ж); 5) сарай (літера З); 6) навіс (літера И); 7) навіс (літера К); 8) навіс (літера Л); 9) душ (літера М); 10) навіс (літера Н); 11) погріб (літера пг); 12) замощення (літера І); 13) водопровід (літера №5); 14) паркан (літера №13); 15) паркан (літера №14); 16) хвіртка (літера №16); 17) паркан (літера №17); 18) яма зливна (літера №18).

Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , з однієї сторони, та ОСОБА_3 , з другої сторони, на домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 компенсацію за відступ від ідеальної частки співвласника при поділі майна в натурі в розмірі 62 024,50 грн.

Встановити для ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 порядок користування земельною ділянкою площею 0,1028 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , згідно з варіантом №3 висновку судового експерта Бойка Миколи Володимировича за №2-22/д від 18.07.2022р. таким чином:

Виділити в користування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0771 га (771,0 кв.м.), лінія розмежування якої проходить:

-з точки 3, що знаходиться на передній межі ділянки на відстані 1,10 м від лівого переднього кута ділянки (точка 1) прямо по лівому створу житлового будинку, літ. А на відстань 6,88 м до точки 4, що знаходиться на початку лінії поділу житлового будинку, літ. А;

-з точки 4 перпендикулярно вправо по лінії поділу житлового будинку літ. А через точки 5,6 до точки 7;

-з точки 7 вліво по правому створу прибудови, літ а2 на 2,05 м до точки 8;

-з точки 8 вліво по задньому створу прибудови, літ. а2 на відстань 1,25 м до точки 9;

-з точки 9 перпендикулярно вправо на відстань 9,10 м через точки 15,10 до точки 11;

-з точки 11 перпендикулярно вліво на відстань 6,84 м до точки 12;

-з точки 12 перпендикулярно вправо по лінії паралельній лівій межі на відстань 19,13 м до точки 13;

-з точки 13 перпендикулярно вліво на відстань 4,31 м до точки 14, що знаходиться на лівій межі ділянки;

-з точки 14 вправо по лівій, задній, правій, передній межах через точки 18,19,20,21 до вихідної точки 3.

Виділити в користування ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,0257 та (257,0 кв.м.), лінія розмежування якої проходить:

-з точки 3, що знаходиться на передній межі ділянки на відстані 1,10 м від лівого переднього кута ділянки (точка 1) прямо по лівому створу житлового будинку, літ. А на відстань 6,88 м до точки 4, що знаходиться на початку лінії поділу житлового будинку, літ. А;

-з точки 4 перпендикулярно вправо по лінії поділу житлового будинку літ. А через точки 5,6 до точки 7;

-з точки 7 вліво по правому створу прибудови, літ а2 на 2,05 м до точки 8;

-з точки 8 вліво по задньому створу прибудови, літ. а2 на відстань 1,25 м до точки 9;

-з точки 9 перпендикулярно вправо на відстань 9,10 м через точки 15,10 до точки 11;

-з точки 11 перпендикулярно вліво на відстань 6,84 м до точки 12;

-з точки 12 перпендикулярно вправо по лінії паралельній лівій межі на відстань 19,13 м до точки 13;

-з точки 13 перпендикулярно вліво на відстань 4,31 м до точки 14, що знаходиться на лівій межі ділянки;

-з точки 14 вліво по лівій, передній межах через точки 2,1 до вихідної точки 3.

Встановити для ОСОБА_1 та ОСОБА_2 постійний безоплатний сервітут згідно з варіантом №3 порядку користування земельною ділянкою, розташованою по АДРЕСА_1 , висновку судового експерта Бойка Миколи Володимировича за №2-22/д від 18.07.2022р. з правом проходу та перебування на земельній ділянці площею 8,0 кв.м., обмеженій на схемі точками 1,2,4,3,1, що виділена в користування ОСОБА_3 , для обслуговування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належної їм частини будинку за вказаною адресою.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 витрати зі сплати судового збору.

08 вересня 2023 року ОСОБА_3 подала клопотання про зупинення провадження у справі (а.с. 184-195).

У судовому засіданні представник ОСОБА_3 адвокат Мироненко О.П. підтримав заявлене клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду справи за позовом ОСОБА_3 до районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа п`ята Запорізька державна нотаріальна контора, про усунення перешкод у здійсненні права власності, яка перебуває в провадженні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя. Необхідність зупинення провадження представник обґрунтовував об`єктивною неможливістю розгляду даної справи до вирішення позову, однією з вимог якого є визнання незаконними та скасування рішень органу місцевого самоврядування про визначення часток в праві спільної часткової власності на нерухоме майно. І так як позивачі просять визначити варіанти поділу нерухомого майна, яке є у спільній частковій власності сторін, у відповідності до розміру часток кожної з них, що була встановлена на підставі оспорюваних відповідачкою рішень виконавчого комітету Шевченківської районної ради народних депутатів № 21/12 від 21.07.1992 року та № 471/12 від 21.12.1992 року, від розв`язання вимоги про визнання незаконними та скасування цих рішень залежить вирішення справи про поділ майна у відповідності до часток, встановлених означеними рішеннями.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 вересня 2023 року зупинено провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ нерухомого майна, що є предметом спільної часткової власності, до вирішення справи за позовом ОСОБА_3 до районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа - п`ята Запорізька державна нотаріальна контора, про усунення перешкод у здійсненні права власності, яка перебуває в провадженні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя.

Ухвала суду мотивована тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі договору міни від 22.03.1997 року належать 3/4 частин нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 належить 1/4 частина вказаного майна на підставі договору дарування від 01.12.2003 року.

Розмір вказаних часток визначений на підставі рішення виконавчого органу місцевої влади про зміну ідеальних часток на будинок, що розташований по АДРЕСА_2 , яке прийняте виконкомом Шевченківської районної ради народних депутатів 21 грудня 1992 року (рішення № 471/12).

На підставі рішення виконавчого комітету Шевченківської районної ради народних депутатів № 471/12 від 21.12.1992 року 25 січня 1993 року ОСОБА_4 , який є батьком відповідачки і дарувальником за договором від 01.12.2003 року, видане свідоцтво № 15 про право особистої власності на 1/4 частину будинку АДРЕСА_1 , свідоцтво № НОМЕР_1 про право особистої власності на 67/100 частин зазначеного майна отримала ОСОБА_5 , яка є бабкою ОСОБА_3 , а свідоцтво № 16 на 2/25 частини будинку видане ОСОБА_6 , що доводився дядьком відповідачці і був учасником договору міни від 22.03.1997 року.

Загальний розмір часток, що належали на підставі вказаного рішення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , становить 3/4 частини будинку, право власності на які набув ОСОБА_6 , в тому числі в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 , і які стали предметом договору міни від № 22 від 22.03.1997 року, за яким право на означені частки перейшли до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 .

Рішення виконкому Шевченківської районної ради народних депутатів № 471/12 від 21.12.1992 року, яким визначені частки учасників права спільної часткової власності, оспорює ОСОБА_3 в позові, до вирішення якого її представник просить зупинити розгляд цієї справи.

У зв`язку з викладеним задоволення позову про визнання недійсним та скасування рішення виконавчого органу місцевої влади зробить неможливим поділ майна відповідно до розміру часток, які встановлені оспорюваним рішенням.

Таким чином, суд констатував об`єктивну неможливість розгляду справи та неможливість встановлення та оцінки обставини, які є предметом судового розгляду, оскільки вирішення питання про поділ нерухомого майна відповідно до розміру часток кожного залежить від розв`язання спору про правомірність набуття учасниками права спільної часткової власності вказаних часток в певному розмірі.

Не погоджуючись із ухвалою суду, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 оскаржили її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 зазначають, що судом порушені норми процесуального права, має місце невідповідність висновків суду обставинам справи, тому просятьухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 вересня 2023 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 посилаються на те, що суд має вирішити спір між сторонами в межах заявлених позовних вимог. Як було встановлено судом, позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі договору міни від 22.03.1997 року належать 3/4 частин нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 належить 1/4 частина вказаного майна на підставі договору дарування від 01.12.2003 року. Саме виходячи із часток, набутих сторонами на підставі відповідних цивільно-правових договорів, позивачі просять здійснити поділ нерухомого майна.

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори. Підставами набуття права власності на спірне домоволодіння для сторін у справі стали цивільно-правові договори: для ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - договір міни від 22.03.1997р., а для ОСОБА_3 - договір дарування від 01.12.2003р. Сторони набули право власності на домоволодіння в межах тих часток, що визначені відповідними договорами. Цивільно-правові договори є дійсними та ніким не оспорені. При цьому ст. 204 ЦК України передбачає презумпцію правомірності правочину.

Зазначають, що висновок суду першої інстанції про те, що частки учасників права спільної часткової власності визначені рішенням виконкому Шевченківської районної ради народних депутатів № 471/12 від 21.12.1992 року, яке оспорюється ОСОБА_3 , є хибним. Адже частки сторін цього спору як учасників спільної часткової власності визначені договорами і сторони погодилися із ними, укладаючи договори.

Крім того, вважають також помилковим висновок суду про те, що вирішення питання про поділ нерухомого майна відповідно до розміру часток кожного залежить від розв`язання спору про правомірність набуття учасниками права спільної часткової власності вказаних часток в певному розмірі. Позов ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права власності жодним чином не стосується правомірності набуття позивачами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3 часток в спільній власності в певному розмірі. А, отже, від наслідків розгляду справи за позовом ОСОБА_3 жодним чином не залежить прийняття рішення у даній цивільній справі.

Оскільки справа за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не пов`язана зі справою за позовом ОСОБА_3 , то відсутня і об`єктивна неможливість розгляду даної справи та, відповідно, і підстави для зупинення провадження у справі.

Від ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що оскаржувана ухвала є такою, що постановлена судом з додержанням вимог цивільного процесуального права, просив відмовити у задоволенні скарги і залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно частини 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 вересня 2023 року скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції з огляду на наступне.

Ухвала суду першої інстанції мотивована необхідністю зупинення провадження у цій справі, оскільки її об`єктивно неможливо розглянути до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 336/8237/23.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що в провадженні суду першої інстанції перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до Районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа - п`ята Запорізька державна нотаріальна контора, про усунення перешкод в здійсненні права власності, в якому позивач просить:

усунути їй перешкоди в користуванні та розпорядженні ідеальною часткою у праві спільної часткової власності шляхом:

1) визнання недійсними та скасування рішень від 21.12.1992 року № 471/12 та від 21.07.1992 року № 21/12 виконавчого комітету Шевченківської районної Ради народних депутатів про зміну ідеальних часток на будинок АДРЕСА_1 ;

2) заборони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 чинити перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження ОСОБА_3 часткою житлової будівлі по АДРЕСА_1 , яка належить їй на праві власності, для чого прибрати арку з виноградною лозою на відстань, передбачену відповідними нормами, та демонтувати мережі водоводу і електропостачання, проведені по частині стіни і даху належної їй оселі.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Судові процедури повинні бути справедливими.

За правовою позицією Конституційного Суду України правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункт 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Положеннями частини першої статті 251 ЦПК України передбачено ряд підстав для зупинення провадження, який є вичерпним.

Так, зокрема, пунктом 6 частини першої вказаної вище норми права передбачено, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу, і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 року викладено висновок про те, що метою зупинення провадження у справі згідно з пунктом 6 частини першої статті 251 ЦПК України є виявлення обставин (фактів), які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому провадженні, але мають значення для справи, провадження у якій зупинено. Об`єктивна неможливість розгляду справи до вирішення іншої справи полягає у тому, що рішення суду в іншій справі встановлює обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у справі, провадження у якій зупинено, зокрема факти, що мають преюдиційне значення.

З огляду на вимоги закону для вирішення питання про зупинення провадження у справі суду слід у кожному конкретному випадку з`ясовувати: як пов`язана справа, яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи.

Отже, необхідність в зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у даній справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто між справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиційне значення для іншої справи.

Разом із тим, необхідно враховувати, що відповідно до пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Аналогічні висновки викладено в постановах Верховного Суду від 21 квітня 2022 року у справі №175/1814/19 (провадження № 61-15326св21), від 14 вересня 2022 року у справі № 194/939/20 (провадження № 61-5791св22), від 20 липня 2022 року у справі № 357/9010/18 (провадження № 61-4504св22).

Суд першої інстанції в порушення вимог пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України, зазначивши конкретну іншу справу, до вирішення якої зупиняється провадження у справі, не проаналізував предмети та підстави позовів у справах і не вказав об`єктивні обставини, які б давали обґрунтовані підстави для висновку про те, що наявність спору у справі № 336/8237/23 виключає можливість на підставі наявних доказів самостійно встановити та оцінити при розгляді даної справи наявність обставин (фактів), якими позивачі обґрунтовували свої вимоги.

Із змісту статті 251 ЦПК України вбачається, що зупинення провадження у справі має на меті полегшити доказову діяльність осіб, які беруть участь у справі, в силу так званих преюдиціальних фактів.

При цьому слід зазначити, що відповідно до частин 4, 5, 6 статті 82 ЦПК України тільки ті обставини, встановлені судовим рішенням у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Підставою для зупинення провадження у справі є не лише існування іншої справи на розгляді в суді та припущення про те, що рішення по ній має значення для цивільної справи, що розглядається, а саме неможливість її розгляду до вирішення цієї іншої справи.

Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року у справі № 752/9802/17 (провадження № 61-612св17).

Матеріали даної справи за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна в натурі, припинення права спільної часткової власності на житловий будинок, встановлення порядку користування земельною ділянкою, встановлення сервітуту дозволяють у повній мірі встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Сама по собі взаємопов`язаність справ ще не свідчить про неможливість розгляду цієї справи до прийняття рішення в іншій справі, оскільки незалежно від результату розгляду справи № 336/8237/23, суд першої інстанції має достатньо правових підстав для розгляду та вирішення по суті даної справи № 336/93/23.

Зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції також не зазначив, які саме обставини не можуть бути встановлені ним самостійно при вирішенні цієї справи, та яким чином встановлені у справі № 336/8237/23 обставини вплинуть на оцінку доказів, якими учасники справи обґрунтовують свої доводи у даній справі, виходячи з предмету та підстав заявленого позову.

З аналізу матеріалів справи слід дійти висновку, що вирішення позовних вимог у справі № 336/8237/23 не впливає на можливість розгляду даної справи.

При цьому судова колегія звертає увагу, що необґрунтоване зупинення провадження у справі призводить до затягування строків її розгляду і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що може призвести до порушення положень частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 05 березня 2019 року у справі № 910/5425/18 та 20 червня 2019 року в справі № 910/12694/18.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для зупинення провадження у цій справі до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі № 336/8237/23 за позовом ОСОБА_3 до Районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа - п`ята Запорізька державна нотаріальна контора, про усунення перешкод в здійсненні права власності.

Крім того, таке процесуальне рішення не відповідає принципу ефективності судового процесу, спрямованому на недопущення затягування розгляду справи.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно із вимогами статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, відповідно до положень статті 379 ЦПК України ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Оскільки справа передається для продовження розгляду до суду першої інстанції, то відсутні підстави для розподілу судових витрат, понесених заявником у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції відповідно до положень статей 141, 382 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367-369, 374, 379, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 вересня 2023 року у цій справі скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складений 09 листопада 2023 року.

Головуючий Д.А. Трофимова

Судді: В.Ю. Бєлка

Е.А. Онищенко