КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції Заставенко М.О.
Єдиний унікальний номер справи № 753/2377/23
Апеляційне провадження № 22-ц/824/9948/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Поліщук Н.В., Соколової В.В.

секретар - Олешко Л.Ю.

Розглянув у закритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 30 березня 2023 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Дарницький районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про усиновлення повнолітньої особи.

Заслухав доповідь судді апеляційного суду, дослідив матеріали справи, перевірив доводи апеляційної скарги, -

В с т а н о в и в:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаною заявою.

Вказана заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 із 06 липня 1986 року. Дошлюбне прізвище ОСОБА_2 - « ОСОБА_2 »

На час реєстрації шлюбу його дружина мала сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Біологічний батько дитини - ОСОБА_3 виїхав до Росії коли ще хлопчик був маленьким. З цього часу хлопчик був позбавлений батьківського піклування та його біологічний батько не приймав участі у вихованні та житті сина. Про долю біологічного батька - ОСОБА_3 , та його фактичне місцезнаходження на даний час невідомо . Заявник мав добрі стосунки з дитиною, і після реєстрації шлюбу з його матір`ю вони почали жити однією родиною, заявник піклувався про дитину, займався його вихованням та матеріальним забезпеченням. Протягом всього життя між ними склалися душевні відносини, як у батька з сином. На даний час заявник є пенсіонером та отримує пенсію по інвалідності. ОСОБА_4 не заперечує щодо його усиновлення.

У прохальній частині заяви ОСОБА_1 просив -

- усиновити ОСОБА_4 та внести зміни в актовий запис про народження ОСОБА_4 наступного змісту: у графі батько « ОСОБА_3 » замінити на « ОСОБА_1 ».

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 30 березня 2023 року у задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення скасувати, ухвалити рішення про задоволення заяви.

У скарзі зазначав, що суд неповно з`ясував обставини і не врахував обставини що у заявника не існує іншого шляху оформлення правового зв`язку між ним та ОСОБА_7 , і це є винятковий випадок.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_2 підтримала апеляційну скаргу, зазначила, що заявник надав всі необхідні документи для задоволення його вимог про усиновлення ОСОБА_7 .

Відзив ОСОБА_4 є тотожним відзиву ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи , які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст.ст. 128-131 ЦПК України сторони були своєчасно повідомлені про день та час розгляду справи на 17 серпня 2023 року , 26 жовтня 2023 року за адресами, які були зазначені в матеріалах справи. ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та їх представник приймали участь у розгляді справи в суді апеляційної інстанції. Дарницький районний у м.Києві відділ ДРАЦС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) повідомлений належним чином, надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності. Зацікавлена особа ОСОБА_3 повідомлений про розгляд справи, шляхом оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України htpps://court.gov.ua.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 із 06 липня 1986 року. Дошлюбне прізвище ОСОБА_2 - « ОСОБА_2 »

У ОСОБА_2 від попереднього шлюбу є повнолітній син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має другу групу інвалідності.

Відповідно до заяви від 06 березня 2023, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малаховим С.О., ОСОБА_2 надає згоду на усиновлення ОСОБА_6

Згідно із письмовою заявою від 24 лютого 2023 року ОСОБА_4 висловлює бажання та надає згоду на усиновлення його ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 207 Сімейного кодексу України усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу.

Статтею 208 Сімейного кодексу України визначено, що усиновленою може бути дитина (стаття 6 цього Кодексу). У виняткових випадках суд може постановити рішення про усиновлення повнолітньої особи, яка не має матері, батька або була позбавлена їхнього піклування. У цьому разі суд бере до уваги сімейний стан усиновлювача, зокрема, відсутність у нього своїх дітей, та інші обставини, що мають істотне значення.

Статтею 211 Сімейного кодексу України передбачено, що у разі усиновлення повнолітньої особи різниця у віці не може бути меншою, ніж вісімнадцять років.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав необхідно виходити з положень Конституції України і додержуватися норм Сімейного кодексу України, Цивільного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Законів України «Про охорону дитинства» та «Про міжнародне приватне право», Конвенції про права дитини, Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах і Протоколу до неї 1997 року, інших нормативно-правових актів України з питань захисту прав дитини, усиновлення, опіки і піклування.

Пунктом 3 вказаної Постанови визначено, що у зв`язку із включенням у Сімейний Кодекс правових норм про усиновлення повнолітньої особи необхідно брати до уваги, що така особа може бути усиновлена лише у виняткових випадках, зокрема якщо вона є сиротою або була позбавлена батьківського піклування до досягнення повноліття. Враховуючи винятковий характер права на усиновлення повнолітньої особи, суди мають установлювати при розгляді справ цієї категорії додаткові обставини, зокрема необхідність усиновлення і неможливість оформлення іншого правового зв`язку між особою, яку бажають усиновити, та особою, яка хоче це зробити (складення заповіту тощо). При цьому звернення до суду із заявою про усиновлення не повинно бути зумовлене бажанням досягти іншого правового наслідку, ніж юридичне оформлення родинного зв`язку (можливо, вже наявного фактично). Слід також з`ясовувати наявність чи відсутність в усиновлювача своїх дітей. Закон не встановлює заборони на усиновлення повнолітньої особи тією, яка має власних дітей, проте на цей факт необхідно зважати, виходячи з обставин, що визначають можливість рідних дітей бути спадкоємцями. У кожному конкретному випадку суд при вирішенні питання про усиновлення повнолітньої особи може врахувати й інші обставини. У Сімейному Кодексі не встановлено максимального віку повнолітньої особи, яка може бути усиновлена, однак визначено мінімальну різницю у віці між нею та усиновлювачем - не менше вісімнадцяти років.

Як встановлено при розгляді даної заяви, що заявник не відповідає вимогам, що пред`являються до осіб, які можуть бути усиновлювачами повнолітньої особи, оскільки різниця між заявником та заінтересованою особою становить менше 18 років - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто різниця у віці між ними становить 13 років. Висновок суду першої інстанції, що ні заявник, ні зацікавлена особа ОСОБА_4 не надали суду доказів щодо наявності виняткових випадків для усиновлення повнолітнього ОСОБА_4 відповідає обставинам і матеріалам справи.

Таким чином, суд, з`ясувавши обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного наданого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, хоч і розглянув справу у відкритому судовому засіданні, разом з тим дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про усиновлення ОСОБА_1 повнолітнього ОСОБА_4 , вказане процесуальне порушення не є підставою для скасування рішення, і на таке порушення апелянт не посилається у скарзі.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на вказане, доводи апеляційної скарги які співпадають із доводами вимог заяви, були предметом детального дослідження суду першої інстанції, додаткової перевірки і оцінки не потребують, зводяться лише до незгоди з рішенням суду першої інстанції, є безпідставними, не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст.375 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні

Керуючись ст.ст. 365, 367,369,374,375,381 - 384 ЦПК України, суд,

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 30 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 06 листопада 2023 року.

Головуючий:

Судді: