Справа № 144/1510/23
Провадження № 2-о/144/93/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про відмову у відкритті провадження

"06" листопада 2023 р. смт Теплик

Суддя Теплицького районного суду Вінницької області Довгалюк Л.В., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , орган опіки і піклування - виконавчий комітет Теплицької селищної ради Гайсинського району Вінницької області про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, в якій просив встановити факт самостійного виховання та утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (пункт 5 частини 2 ст. 293 ЦПК України).

Частинами першою статті 315 ЦПК України визначено перелік фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення, які можуть бути встановлені у судовому порядку. Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, не є вичерпним.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Звертаючись до суду із заявою ОСОБА_1 зазначив, що встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини необхідне для захисту прав та інтересів дитини, його прав та інтересів, як батька, що займається самостійно вихованням та утриманням дитини, отримання права на пільги та соціальної допомоги на дитину, яка виховується лише одним із батьків, а також для інших обставин.

Натомість жодних доказів на підтвердження звернень до компетентних органів щодо оформлення документів на отримання допомоги на дитину та відмови у такому оформленні у зв`язку із необхідністю встановлення даного факту до суду не надано, що водночас перешкоджає суду визначити належний склад заінтересованих осіб у справі.

Вимога про встановлення факту того, що заявник самостійно виховує та утримує сина не може розглядатися у судовому порядку безвідносно до дій заінтересованих осіб щодо конкретних прав, свобод та інтересів заявника. Вказані факти можуть бути встановлені судом, зокрема, під час розгляду справ про оскарження дій чи рішень щодо відмови компетентних органів у наданні соціальної пільги або незабезпечення соціальними гарантіями, а не в окремому провадженні за правилами цивільного судочинства.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до положення ст. 18-1 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», право на допомогу на дітей одиноким матерям мають одинокі матері (які не перебувають у шлюбі), одинокі усиновлювачі, якщо у свідоцтві про народження дитини або документі про народження дитини, виданому компетентними органами іноземної держави, за умови його легалізації в установленому законодавством порядку (рішенні про усиновлення дитини), відсутній запис про батька (матір) або запис про батька (матір) проведено в установленому порядку органом державної реєстрації актів цивільного стану за вказівкою матері (батька, усиновлювача) дитини. Право на допомогу на дітей одиноким матерям (батькам) має мати (батько) дітей у разі смерті одного з батьків, які не одержують на них пенсію в разі втрати годувальника, соціальну пенсію або державну соціальну допомогу дитині померлого годувальника, передбачену Законом України "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю".

Як вбачається з указаного закону, надання державної допомоги батьку, який самостійно виховує дитину не передбачено, при тому, що мати дитини проживає в іншій країні, як зазначено заявником у заяві без посилань на докази щодо підтвердження вказаних обставин.

Разом із тим, діючим законодавством передбачена можливість звернення до державних та освітніх закладів від імені та в інтересах дитини одним із батьків, зокрема з тим, з ким проживає дитина, при цьому рішення суду про встановлення факту самостійного виховання дитини не вимагається.

У постанові від 22.09.2022 № 462/5368/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що захист цивільних прав та інтересів не досягається встановленням юридичних фактів. Таке встановлення є елементом оцінки обставин справи й обґрунтованості вимог. Тому воно не зумовить попередження порушення або відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного права чи інтересу.

Таким чином, заявником не доведено, що факт, про встановлення якого він просить у заяві, має для нього юридичне значення (породжує юридичні наслідки), тобто що від нього залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав.

Порядок встановлення факту самостійного виховання дитини діючим законодавством не визначений, проте, зазначені заявником обставини дають суду підстави вважати, що його вимога фактично пов`язана з виникненням, зміною або припиненням особистих майнових прав батьків дитини, які закріплені у Сімейному кодексі України.

З огляду на наведене, доказами, що підтверджують самостійне виховання та утримання батьком дитини віком до 18 років, до прикладу, можуть бути: рішення суду про позбавлення матері батьківських прав, рішення суду про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини з батьком, рішення суду про визнання матері дитини безвісно відсутньою, рішення суду про визначення місця проживання дитини з батьком дитини, рішення органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини з батьком, нотаріально посвідчений договір між батьками, яким визначене місце проживання дитини з батьком тощо.

За змістом ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також не доведенням суб`єктивного права за умов, що є конкретні особи, які перешкоджають в реалізації такого права.

Відтак, на думку суду, захист порушених прав у зв`язку з не прийняттям участі одним із батьків у вихованні дітей, тобто самоусунення від виконання батьківських обов`язків, має розглядатись в іншому порядку, передбаченому законом.

З огляду на встановлені у справі обставини та наведені вище вимоги закону, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у справі про встановлення факту самостійного виховання і утримання батьком малолітнього сина, оскільки із заявлених ОСОБА_1 вимог вбачається спір про право, який не підлягає розгляду в порядку окремого провадження в порядку передбаченому положеннями статтей 293, 315 ЦПК України.

Разом із тим, суд вважає за необхідне роз`яснити заявнику його право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, про які він вказав у заяві, шляхом подання позовної заяви у порядку позовного провадження на загальних підставах.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 13, 258-261, 293, 294, 315, 354-355 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в :

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , орган опіки і піклування - виконавчий комітет Теплицької селищної ради Гайсинського району, Вінницької області про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини.

Роз`яснити заявнику його право звернення до суду з позовом на загальних підставах.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в порядку, визначеному ЦПК України, протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її вручення.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала набирає законної сили в порядку, передбаченому статтею 261 ЦПК України.

Суддя