Справа № 307/163/23
П О С Т А Н О В А

Іменем України

19 жовтня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Джуги С.Д. і Мацунича М.В.,

з участю секретаря Сливки С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тячівського районного суду від 02 травня 2023 року (у складі судді Стецюк М.Д.) за позовом ОСОБА_1 ОСОБА_2 , третя особа Тересвянська селищна рада Тячівського району Закарпатської області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою і відновлення межі між земельними ділянками, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2023 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив:

-Усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1 земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 ;

-Відновити межу, яка поділяє земельні ділянки АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2 за фактичним використанням земельної ділянки шляхом перенесення межі по всій довжині земельної ділянки на 0.9 м у напрямку будинку відповідача до місця її первісного розташування;

-Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

Заявлені вимоги обґрунтовані наступними обставинами.

ОСОБА_1 є власником приватного житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , а ОСОБА_2 власником сусідньої земельної ділянки, розташованої за адресою АДРЕСА_2 . Обидва домоволодіння побудовані на земельній ділянці, яка ще у 1959 р. була виділена Тересвянською селищною радою депутатів трудящих батькам сторін, а саме: батькам дружини позивача ( ОСОБА_3 ) та відповідача, у розмірі 0,25 га під будівництво та обслуговування житлового будинку. Сам житловий будинок належав ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності, виданого Тересвянською селищною радою депутатів трудящих від 15.08.1959 р. за реєстраційним номером № 150, на підставі рішення виконкому Тересвянської селищної ради депутатів трудящих від 09.08.1959 р. за реєстраційним номером 57.

Після одруження доньки (дружини позивача) батьками було прийнято рішення про надання їй частини земельної ділянки для будівництва приватного будинку. Відтак, за згодою батьків ( ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ), рішенням № 29 Тересвянською селищною радою депутатів трудящих від 04.03.1972 р. «Про виділення земельної ділянки під будівництво житлового будинку» та на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на правах особистої власності 01.09.1972 р. отримали земельну ділянку, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 для будівництва, та побудували на ній житловий будинок, у якому позивач проживає дотепер.

Натомість, відповідач ОСОБА_2 залишився проживати у будинку, який був побудований батьками, та який він успадкував у 2008 році, отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері.

У 1995 р. сторонами спільно були встановлені межові знаки у формі металевої огорожі, яка розділяла загальний двір біля гаража позивача та подвір`я відповідача.

У травні 2021 р., без попереднього погодження з позивачем, відповідач самочинно, без будь-яких законних на те підстав, змінив межу між земельними ділянками сторін, а саме переставив металеву огорожу вглиб земельної ділянки позивача на відстань близько 50 см., чим самим незаконно збільшив площу своєї ділянки та обмежив доступ позивача до його городу.

ОСОБА_1 двічі звертався до Тересвянської селищної ради Тячівського району щодо врегулювання земельного спору з сусідом, однак безрезультатно.

Вважає, що відповідач незаконними діями змістив межу земельної ділянки позивача, самовільно захопив частину земельної ділянки та створює перешкоди в її користуванні та подальшій приватизації.

Рішенням Тячівського районного суду від 02.05.2023 р. у задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не надано доказів, які б свідчили про те, чи дійсно порушуються його права як користувача земельної ділянки, а тому в задоволенні позовних вимог належить відмовити.

У апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Боднарчук І.О., просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Посилається на неправильне встановлення обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального права та процесуального права (неналежна оцінка доказів).

Узагальнені та доречні доводи скарги зводяться до такого:

-Подані до позовної заяви докази в повній мірі підтверджують учинення саме відповідачем ОСОБА_2 протиправних дій стосовно позивача ОСОБА_1 , а саме порушення межі його земельної ділянки;

-Суд формально поставився до розгляду питання щодо врегулювання земельного спору, не повністю з`ясував фактичні обставини, які мають значення для справи, та не врахував висновки, викладені у протоколі № 1 від 18.05.2021 р. засідання узгоджувальної комісії.

Решта змісту апеляційної скарги зводиться до викладу обставин справи та обґрунтування позовних вимог.

Письмового відзиву на апеляційну скаргу не подано.

У судовому засіданні представник відповідача адвокат Решетар В.В., не визнав скарги та пояснив, що доводи такої не спростовують висновків суду першої інстанції. Просить залишити оскаржене рішення без змін як законне та обґрунтоване.

Сторона позивача і третя особа в судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час і місце такого були належно повідомлені (а.с.137-140), заяв чи клопотань від них із приводу неявки до суду не надходило.

За таких обставин колегія суддів вважає можливим переглянути справу за відсутності учасників, які не з`явилися, оскільки їх правова аргументація по суті спору відома та зрозуміла.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін, із таких мотивів.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції установив наступні факти й обставини.

Рішенням виконкому Тересвянської селищної ради депутатів трудящих № 29 від 04.03.1972 р. ОСОБА_5 та ОСОБА_6 виділено земельну ділянку площею 0,07 га. під будівництво одного одноквартирного двоповерхового будинку в АДРЕСА_1 , за типовим проектом 30-ІІ-3к-І (а.с.14).

01.09.1972 р. між виконкомом Тересвянської селищної ради депутатів трудящих і ОСОБА_5 та ОСОБА_6 укладено договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на правах особистої власності з числом кімнат від однієї до п`яти включно, площею 700 кв. м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , який посвідчений державним нотаріусом Тячівської нотаріальної контори Тиводар О.І. 02.09.1972 р., зареєстрований у реєстрі за № 3655 (а.с.15).

Згідно з рішенням № 142 виконавчого комітету Тересвянської селищної ради Тячівського району Закарпатської області від 02.07.2021 р. будинку, який належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , присвоєно поштову адресу: АДРЕСА_1 та зобов`язано ОСОБА_1 внести зміни до реєстру прав власності на нерухоме майно у зв`язку із присвоєнням домоволодінню нової поштової адреси (а.с.10).

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 266428947 від 19.07.2021 р. видно, що власником житлового будинку загальною площею 127 кв. м, житловою площею 61.8 кв. м, (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 244), розташованого за адресою АДРЕСА_1 , у цілій частині є ОСОБА_5 на підставі рішення виконавчого комітету місцевої ради депутатів про поштову адресу об`єкта нерухомості, серія та номер: 142, виданого 02.07.2021 р., видавник: Тересвянська селищна рада Тячівського району Закарпатської області, технічного паспорту, серія та номер б/н., виданий 14.07.2021 р., видавник ФОП ОСОБА_7 , договору про передачу земельної ділянки у безстрокове користування для будівництва житлового будинку, серія та номер: 3655, виданий 01.09.1972 р., видавник: Тересвянська селищна рада Тячівського району Закарпатської області (а.с.9).

Із заяви ОСОБА_5 від 17.05.2021 р. вбачається, що позивач просить селищного голову Тересвянської селищної ради Тячівського району Закарпатської області Грабаря І.І. направити узгоджувальну комісію для погодження меж на ділянці, яка розташована по АДРЕСА_1 (а.с.11).

Протоколом № 1 засідання узгоджувальної комісії від 18.05.2021 р., установлено, що за заявою ОСОБА_5 щодо узгодження спільної межі між земельними ділянками ОСОБА_5 , яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , та суміжного землекористувача ОСОБА_2 , розташованої за адресою АДРЕСА_2 , було вивчено перелік документів і здійснено виїзд узгоджувальною комісією на місце спірної межі. За результатами виїзду узгоджувальною комісією вирішено затвердити раніше встановлену межу, яка проходить по металевій огорожі між сумісними землекористувачами ОСОБА_5 та ОСОБА_2 відповідно до поданих документів, інших технічних матеріалів ОСОБА_5 та ОСОБА_2 і пояснень сторін. Даний протокол узгоджувальної комісії затвердити рішенням чергової сесії Тересвянської селищної ради.

Однак, відомості про затвердження указаного протоколу відсутні (а.с.12).

Із повідомлення № 05-41/66 в. о. селищного голови Тересвянської селищної ради Тячівського району Закарпатської області Н.Зизень від 06.09.2021 р. убачається, що ОСОБА_5 повідомлено про розгляд його заяви від 30.07.2021 р. і за результатами виїзду узгоджувальної комісії на місце встановити межу між розподіленими земельними ділянками за житловим будинком АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 можливості немає. Роз`яснено ОСОБА_8 , що для вирішення даного спору необхідно звернутися до суду в порядку цивільного судочинства (а.с.13).

Із заяви від 22.06.2021 р., адресованої голові Тересвянської селищної ради Тячівського району, відомо, що відповідач ОСОБА_2 просить призупинити затвердження будівельної документації ОСОБА_5 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 , до з`ясування земельних відносин (а.с.20).

Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом, посвідченим 14.08.2008 р. державним нотаріусом Тячівської державної нотаріальної контори Черевко Л.В. та зареєстрованим у реєстрі за № 1-3258, спадкоємцем цілої частини майна, а саме житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_2 , яке належало ОСОБА_9 (померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ) є син ОСОБА_2 , житель АДРЕСА_2 (а.с.21).

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 21.12.2022 р. заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Тересвянська селищна рада Тячівського району, Буштинська селищна рада Тячівського району, фізична особа-підприємець ОСОБА_7 , про встановлення факту належності правовстановлюючих документів задоволено частково: встановлено факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рішення виконкому Тересвянської селищної Ради депутатів трудящих № 29 від 04.03.1972 р. і договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на правах особистої власності з числом кімнат від однієї до п`яти включно від 01.09.1972 р., посвідченого державним нотаріусом Тячівської нотаріальної контори 02.09.1972 р. і зареєстрованого за № 3655. У решті заяви відмовлено (а.с.24-29).

Із наведених обставин випливає, що позивач має набуте до 2004 р. право користування земельною ділянкою на підставі рішення виконкому Тересвянської селищної ради депутатів трудящих № 29 від 04.03.1972 р. і договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на правах особистої власності з числом кімнат від однієї до п`яти включно від 01.09.1972 р.

Проте, як установлено в судовому засіданні, позивач технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) не виготовляв, земельну ділянку у Державному земельному кадастрі та право постійного користування відповідно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не зареєстрував.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 р. у справі № 514/1571/14-ц (провадження № 14-552цс18) зазначено, що «в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження, що право особи порушене, оскільки для таких висновків мають бути надані належні та допустимі докази, які б беззаперечно вказували, яка саме земельна ділянка перебувала у власності позивачки, де проходить її межа, чи порушена межа її земельної ділянки відповідачем. Такі докази зазвичай можуть підтверджуватися висновками експерта чи спеціаліста».

Однак, пояснення представника позивача про те, що відповідачем було змінено межу між земельними ділянками сторін, нічим об`єктивно, як того вимагає ЦПК України, не підтверджено.

Клопотань про надання інших доказів, зокрема про призначення судових експертиз, від сторін не надходило.

У матеріалах справи відсутні будь-які докази встановлення меж земельної ділянки, переданої у користування позивачу ОСОБА_1 .

Для захисту порушених прав позивача, який вважає, що таке порушення завдано внаслідок протиправних дій відповідача, мають бути надані належні та допустимі докази, які б беззаперечно вказували, чи порушена межа його земельної ділянки відповідачем. Наведене зумовлено тим, що підлягає установленню факт протиправності дій особи, саме до якої пред`явлено позов.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції через їх відповідність правильно встановленим обставинам, які мають значення для справи (є предметом доказування), належно оціненим доказам і нормам матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Згідно з вимогами ст. 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

За приписами ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках; учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 та частина перша статті 16 ЦК України).

Тобто, судові способи захисту можуть застосовуватися тільки тоді, коли суб`єктивне цивільне право виникло і якщо це право порушується (оспорюється або не визнається) іншою особою.

Право користування присадибною земельною ділянкою у ОСОБА_1 установлено та не заперечується.

Однак, умовою задоволення позову в цьому випадку є не лише наявність у позивача суб`єктивного права власника чи користувача спірної земельної ділянки, але і наявність порушеного земельного права, що є предметом доказування у справі та покладає на позивача процесуальний обов`язок відповідно до статей 12, 81 ЦПК України надати суду належні та допустимі докази, які підтверджують факт порушення цього права.

Як убачається з матеріалів справи, фактичною підставою заявлених вимог є самовільне захоплення відповідачем частини земельної ділянки позивача шляхом зміщення межі.

Згідно з усталеною правовою позицією Верховного Суду належними доказами, які б підтвердили чи спростували вказаний факт, може бути лише висновок земельно-технічної експертизи та земельно-технічна документація суміжних ділянок, після чого вже суд вирішує наявність чи відсутність порушених речових прав.

Однак, позивач не надав таких доказів і про проведення відповідної експертизи під час апеляційного перегляду справи не клопотав.

У зв`язку з цим колегія суддів відхиляє як безпідставний довід апеляційної скарги про те, що подані до позовної заяви докази в повній мірі підтверджують учинення саме відповідачем ОСОБА_2 протиправних дій стосовно позивача ОСОБА_1 , а саме порушення межі його земельної ділянки.

Не заслуговує на увагу і довід апелянта про те, що суд формально поставився до розгляду питання щодо врегулювання земельного спору, не повністю з`ясував фактичні обставини, які мають значення для справи, та не врахував висновки, викладені у протоколі № 1 від 18.05.2021 р. засідання узгоджувальної комісії.

Так, аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду першої інстанції, апеляційний суд вважає, що в справі надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, які виникли при кваліфікації спірних відносин, і вказаний довід не спростовує обґрунтованих та правильних висновків суду.

Суд першої інстанції також дав належну правову оцінку протоколу № 1 від 18.05.2021 р. засідання узгоджувальної комісії Тересвянської селищної ради (а.с.12), який за відсутності даних про його затвердження рішенням чергової сесії селищної ради (з урахуванням протоколу комісії орган місцевого самоврядування приймає рішення по суті земельного спору, яке підписується головою місцевої ради) не може розцінюватись як належний, допустимий і достовірний доказ у спірних правовідносинах.

До того ж, з листа-відповіді в. о. селищного голови Н.Зизень від 06.09.2021 р. (а.чс.13) убачається, що «внаслідок виїзду на місце земельного спору узгоджувальною комісією Тересвянської селищної ради встановити межу між розподіленими земельними ділянками за житловим будинком АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 можливості не має».

Отже, за наслідками розгляду апеляційної скарги та згідно з положеннями ст. 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення як необґрунтовану, а судове рішення без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права, не встановлено.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 2.Рішення Тячівського районного суду від 02 травня 2023 року залишити без змін. 3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду. 4.Повне судове рішення складено 06 листопада 2023 р.

Судді: