Справа № 948/1081/22
Номер провадження 2-др/948/5/23
10.11.2023 Машівський районний суд Полтавської області в складі:
головуючого судді Кравець С.В.,
за участю секретаря Порохні І.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Машівка заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Лебедєва Дмитра Володимировича про ухвалення додаткового рішення
Суть справи
У грудні 2022 року позивач звернулася до суду з позовом до Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в якому просила:
1) поновити строк звернення до суду;
2) визнати протиправним та скасувати наказ Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» №404-к від 05.09.2022 р. в частині звільнення ОСОБА_2 на підставі п.4 ст.40 КЗпП України;
3) поновити її на посаді молодшої медичної сестри (санітарки швидкої та невідкладної медичної допомоги) Великобурлуцького відділення екстреної (невідкладної) медичної допомоги в КНП Харківської обласної ради «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф»;
4) стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 05.09.2022 р. по дату ухвалення рішення у даній справі;
5) стягнути з відповідача на її користь судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи (а.с.1-7).
24.10.2023р. у справі ухвалене рішення, водночас у позовній заяві представник позивача зазначив, що позивачем понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000, 00 грн, докази про що будуть надані або до ухвалення судом рішення або протягом п`яти днів після цього.
30.10.2023р. представник позивача направив додаткові документи, що стосуються витрат на правничу допомогу в розмірі 10 000, 00 грн.
Позиції учасників судового провадження
Відповідно до ч.4 ст.270 ЦПК України необхідності виклику сторін у судове засідання суд не вбачає, а відтак вважає за можливе розглянути справу без їх участі, у порядку письмового провадження, за наявними у справі матеріалами.
Відповідач висловив свої заперечення в яких просив відмовити у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення. В обґрунтування своїх доводів зазначив, що заявлена до розподілу сума витрат на професійну правничу допомогу не підлягає стягненню, або підлягає зменшенню зважаючи на те, що нормами ЦПК України передбачений певний строк на подання доказів розміру судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи. Звертає увагу, що у позові було вказано твердження про понесення позивачем витрат у справі на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн, тобто на момент його подання він вже їх проніс, але докази цього відразу не було надано, а стверджував про їх надання з урахуванням ч.8 ст.141 ЦПК України, через що відповідачем висловлювались відповідні заперечення, але судом під час ухвалення судом рішення не було вирішено питання про судові витрати.
Також звернула увагу на те, що позивачем не було надано суду під час розгляду справи копії договору про надання правової (правничої) допомоги, а тому не можливо встановити чи був він дійсно підписаний до ухвалення рішення у справі чи сторони підписали його потім. Копія товарного чеку викликає сумніви в його достовірності, оскільки у позові вказано, що витрати вже понесені, а в договорі передбачений обов`язковий аванс.
Разом з цим, акт виконаних робіт не відповідає вимогам самого договору та вчинені дії були проведені вже після спливу строку дії договору, а також акцентована увагу, що заява про ухвалення додаткового рішення підписана і подана адвокатом, який згідно договору про надання правничої (правової) допомоги від 17.10.2022 р. не має права на представництво інтересів позивача через сплив його строку.
Крім цього вважає, що зазначений у позові розмір витрат на професійну правничу допомогу є занадто завеликий і неспівмірний, а заява про ухвалення додаткового рішення суду взагалі не підлягає задоволенню (а.с.31,32 т.2).
Мотиви суду
Так, за рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 24.10.2023 р. позовну заяву ОСОБА_1 до КНП Харківської обласної ради «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» про визнання протиправним та скасування наказу в частині звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ КНП Харківської обласної ради «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» №404-к від 05.09.2022 р., в частині звільнення ОСОБА_1 з посади на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України. Поновлено ОСОБА_1 на посаді молодшої медичної сестри (санітарки швидкої та невідкладної медичної допомоги) Великобурлуцького відділення екстреної (невідкладної) медичної допомоги Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» з 06 вересня 2022 року. Також вирішено стягнути з КНП Харківської обласної ради «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06.09.2022р. по 24.10.2023р. у розмірі 128 440, 32 грн, з якої необхідно утримати податки та інші обов`язкові платежі та стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 3 431, 60 грн (а.с.8-13 т.2).
Відповідно до ч.8. ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
В позовній заяві представник позивачки зробив відповідну заяву про направлення додаткових документів на підтвердження факту понесених витрат на правничу допомогу, 30.10.2023р. здав вказані документи на пошту, тобто протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення позивач направив до суду відповідну заяву.
Як убачається з позову позивачем було повідомлено, що ним понесені витрати по даній справі у розмірі витрат на професійну правничу допомогу розмір якої становить 10 000,00 грн, оскільки гонорар адвоката зазначений у фіксованому розмірі (а.с.5 т.1).
На підтвердження викладених обставин у заяві про ухвалення додаткового рішення представником позивача до суду надано договір про надання правничої (правової) допомоги від 26.10.2022 р., акт виконаних робіт (наданих послуг) від 29.10.2023 р. до вищевказаного договору та товарний чек №б/н від 29.10.2023 р. (а.с.20-25 т.2).
З наданого адвокатом Акту виконаних робіт від 29.10.2023р. вбачається, що відповідно до п.4.1 договору про надання правничої допомоги № б/н від 26.10.2022 р. розмір гонорару визначено у фіксованому розмірі 10 000, 00 грн. Вказаний Акт передбачає кількість годин витрачених адвокатом на певні дії, зокрема: консультація клієнта, підготовка та подання адвокатських запитів, підготовка та подання позовної заяви, підготовка та подання заяви про внесення РНОКПП, ознайомлення з відзивом, підготовка та подання відповіді на відзив, підготовка та подання заяви про участь в режимі відеоконференції, підготовка та подання клопотання про виклик свідків, підготовка та подання до суду додаткових письмових пояснень, підготовка та подання розрахунку про стягнення середнього заробітку, підготовка та подання заяви про ухвалення додаткового рішення
Так, у статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п.12 ч.3 ст.2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (ст. 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (ст. 141 ЦПК України).
Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Водночас, зі змісту ч.4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст. 137 ЦПК України).
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У ч.3 ст. 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Так, як видно з п.8.1 договору (а.с.20-22 т.2) він діє до кінця відповідного календарного року, в якому він був укладений або до винесення судом рішення по справі судом відповідної інстанції або в разі виконання завдань, передбачених п.1.1. договору (збирання доказів та представництво інтересів клієнта в суді), в залежності від того, яка з обставин настане раніше, якщо інше не узгоджене додатковою угодою.
Отже, з огляду на те, що договір був укладений 26.10.2022р., а тому термін його дії завершився 31.12.2022р., оскільки ця подія настала раніше.
За змістом матеріалів справи, у 2022 році адвокатом була надана консультація позивачу, підготовлені та подані адвокатські запити, а також позов до суду.
У постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20 травня 2019 у справі №916/2102/17, від 25 червня 2019 у справі № 909/371/18, у постановах від 05 червня 2019 року у справі № 922/928/18, від 30 липня 2019 року у справі №911/739/15 та від 01 серпня 2019 року у справі № 915/.
Отже, враховуючи те, що матеріали справи не потребували і не містять великої кількості документів для підготовки позовної заяви та адвокатського запиту, а відтак суд вважає, що визначений позивачем до відшкодування розмір витрат на правничу допомогу є завищеним і не являється співмірним і пропорційним об`єму здійсненої роботи та наданої послуги у 2022 році, складності справи, а тому суд дійшов висновку про необхідність зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача до 3 000, 00 грн.
За вказаних обставин та враховуючи те, що позов задоволено в повному обсязі, а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 3 000, 00 грн витрат на правничу допомогу.
Щодо доводів представника відповідача про те, що адвокат не мав права на представництво інтересів позивачки, суд зазначає таке.
Так відповідно до п.п.1-3 ч. 4 ст. 61 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються одним з таких документів: 1) довіреністю; 2) ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"; 3) дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до Закону України "Про безоплатну правничу допомогу".
Отже, з огляду на те, що на виконання вимог ст. 61 ЦПК України адвокатом Лебедєвим Д.В. був наданий ордер виданий відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (а.с.12 т.1), а відтак відсутні законні підстави вважати, що він не мав права на представництво інтересів позивачки в суді.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 270, 263-265, 354, 355 ЦПК України
заяву адвоката Лебедєва Дмитра Володимировича про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.
Стягнути з Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 3 000, 00 грн.
В іншій частині заяви відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а у разі його оскарження після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду через Машівський районний суд шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.В.Кравець