Справа № 336/1201/22
Пр. № 2/336/243/2023
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2023 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді Щасливої О.В.,

розглянувши справу за позовом органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району до ОСОБА_1 , третя особа - православний дитячий будинок «Надія» ім. Н. Злотолінської Запорізької єпархії Української православної церкви, про позбавлення батьківських прав щодо дітей і стягнення аліментів на утримання дітей,

В С Т А Н О В И В :

Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району 18 лютого 2022 року звернувся до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя суду з позовом про позбавлення відповідачки батьківських прав щодо дітей.

В позові зазначив, що відповідачка, яка є матір`ю неповнолітніх ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , злісно ухиляється від виконання обов`язку з виховання та утримання дітей, у зв`язку з чим діти були прийняті на облік як такі, що опинилися в складних життєвих умовах. 26 серпня 2021 року до комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча лікарня № 1» на підставі актів органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину були влаштовані ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . На час подання позову до православного дитячого будинку «Надія» були доставлені всі діти відповідачки. До влаштування до цього виховного закладу ОСОБА_3 та ОСОБА_2 проживали разом з матір`ю, а ОСОБА_4 - в гуртожитку державного навчального закладу «Запорізьке машинобудівне вище професійне училище», де вона набувала середню професійну освіту. Під час проживання дітей з матір`ю остання жодного разу не відвідала навчальний заклад, де навчалась ОСОБА_3 . Дівчина мала багато пропусків уроків, на заняття приходила неохайною, часто - з ознаками захворювання. До закладу охорони здоров`я, декларації з яким про надання медичної допомоги укладені родиною, у випадку захворювань малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_2 завжди приводила старша сестра ОСОБА_4 , мати ніколи не виконувала порад лікарів. Після приміщення дітей до православного дитячого будинку, що мало місце у вересні 2021 року, мати жодного разу не відвідала їх.

На підставі викладеного просить про позбавлення відповідачки батьківських прав щодо дітей та стягнення з неї аліментів на їх утримання на користь особи чи установи, на утриманні якої вони будуть знаходитися, в розмірі 1/8 частини заробітку (доходу) відповідачки, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми повноліття.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23.02.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження в справі за правилами загального позовного провадження.

Заходи забезпечення позову, доказів не вживались.

Ухвалою суду від 12.07.2022 року підготовче провадження в справі закрито, справу призначено до судового розгляду.

В судове засідання 27 жовтня 2023 року представник позивача не з`явилася, надавши письмове звернення, яке містить прохання про задоволення позову, вирішення справи без її участі.

Разом з тим під час судового розгляду, а саме: 4 вересня 2023 року, представник позивача звернулась до суду із вступним словом, в якому повідомила, що діти відповідачки з 6 вересня 2021 року перебувають на обліку в відділі управління (служби) у справах дітей Запорізької міської ради як такі, що опинилися у складних життєвих умовах. Діти не відвідували школи. Старша дитина навчалась в училищі, коли мати вигнала її з житла, що зумовило влаштування дівчинки в гуртожиток. Співробітники органу опіки намагалися потрапити в житло відповідачки з метою з`ясування умов проживання дітей, проте мати їх не пустила до домівки. Після постановки дітей на облік відповідачка лише одного разу прийшла до відділу на виклик. Вона веде асоціальний спосіб життя, зловживає алкоголем, вживає наркотичні засоби, застосовує насильство до дітей, старшій дівчинці навіть зламала руку. Після вилучення дітей та їх приміщення до виховного закладу висновків не зробила, поведінку не змінила, дітей в установі, куди вони влаштовані, жодного разу не відвідала.

У зв`язку з викладеним представник позивача просила про задоволення позову.

Представник третьої особи, належним чином повідомленої про дату, час та місце вирішення справи, до суду 27 жовтня 2023 року не з`явилася, але надала пояснення з приводу спору в судовому засіданні 4 вересня 2023 року.

За вказаних обставин суд у відповідності до ст. ст. 211, 223 ЦПК України постановив про вирішення справи буз участі означених учасників.

За поясненнями представника третьої особи, в дитячий будинок «Надія» у вересні 2021 року було влаштовано ОСОБА_3 , в жовтні - ОСОБА_2 , а в грудні до них приєдналася старша сестра ОСОБА_4 . Поки ОСОБА_4 проживала одна в гуртожитку, вона щодня відвідувала братика та сестричку, привозила їм солодощі, одяг, тоді як мати жодного разу не приїхала до дітей. Після влаштування ОСОБА_4 до дитячого будинка мати приїхала один раз та спілкувалась з ОСОБА_4 , проте діалогу між близькими людьми не сталося, ОСОБА_4 ображалась на мати, говорила, що вона не потрібна ані їй, ані малим. У зв`язку з початком війни в Україні всі мешканці дитячого будинку « Надія » були евакуйовані до Польщі, де діти проживають в одному населеному пункті, ОСОБА_4 , яка вже мешкає окремо, щодня бачиться з молодшими, по мірі досягнення повноліття бажає оформити опіку над братом і сестрою. Зі слів ОСОБА_4 , представнику третьої особи відомо, що після від`їзду дітей мати почала телефонувати доньці, навіть висилала грошові кошти. Проте цей порив швидко вичерпався, у її відношенні до дітей і до своїх обов`язків знову запанувала безтурботність.

Відповідачка, належним чином повідомлена про дату, час та місце вирішення справи, до суду не з`явилася, але надала відзив на позов, і кілька клопотань про відкладення судового розгляду, два з яких задоволено судом.

Між тим в судове засідання 27 жовтня 2023 року відповідачка не з`явилась, не повідомивши про причину неявки та не надавши клопотань про розгляду справи у її відсутність або про відкладення судового засідання.

Така процесуальна поведінка відповідачки зумовила проведення судового розгляду без її участі у відповідності до положень ст. 223 ЦПК України, оскільки за вказаних обставин неявка учасника справи в судове засідання ґрунтується виключно на її волевиявленні, а її розпорядження своїм правом на власний розсуд не повинно кореспондуватися з безпідставним відкладенням судового засідання та посяганням на розгляд справи у розумні строки.

З відзиву відповідачки випливає, що вона позов не визнає, оскільки любить своїх дітей та діє виключно в їх інтересах, під час її проживання разом з ними вона виховувала дітей, годувала, піклувалась про них, а її свекров, що випробовує до відповідачки почуття неприязні, навмисно обманним шляхом забрала дітей у матері та віддала їх до дитячого будинку. Через відсутність достатньої кількості грошових коштів відповідачка, можливо, не завжди набувала дорогі речі та харчі, проте її відношення до дітей сповнено любов`ю, а доньки та син мають все необхідне. В теперішній час діти знаходяться в Польщі, сумують за матір`ю та хочуть повернутися додому.

У зв`язку з викладеним просить про залишення позову без задоволення.

З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, виходячи з таких міркувань.

Судом встановлено, що відповідачка є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 14-16).

Особисті немайнові права та обов`язки батьків і дітей внормовані Главою 13 СК України.

Одним з важливіших прав батьків є переважне право батьків перед іншими особами на особисте виховання дитини (ст. 151 СК України).

Здійснення цього права є одночасно і обов`язком батьків, передбаченим статтею 150 СК України, виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний, моральний розвиток, утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Наведене правило сімейного законодавства узгоджується зі змістом ст. 12 Закону України «Про дитинство», відповідно до якої виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Зазначені положення сімейного законодавства, а також законодавства про охорону дитинства свідчать про беззаперечну важливість виховання дитини у формуванні її особистості, значення якого є не меншим, ніж значення утримання дитини, а закон не містить лише рекомендації щодо участі батьків у вихованні дітей, а покладає на них обов`язок вчинення цих дій.

Разом з тим, вказане право не є таким, що невід`ємне від особи батьків, а може бути припинено на підставі рішення суду.

Статтею 164 СК України врегульовано підстави позбавлення батьківських прав, відповідно до якої мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо, зокрема, вони ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини.

Таким чином, навмисне невиконання обов`язку з виховання дитини тягне за собою наслідки, передбачені статтею 164 СК України.

Як випливає з роз`яснень п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Суд приймає на користь доводів позову висновок органу опіки та піклування, наявність якого в силу ст. 19 СК України є обов`язковою при розгляді справ цієї категорії (а. с. 8-10) і який містить посилання на повну відсутність проявів батьківської опіки щодо дітей з боку відповідачки, що виражається у відсутності її спілкування з дітьми, відсутності з її боку піклування про духовний та фізичний розвиток дітей, ненаданні їм доступу до культурних та інших духовних цінностей, відсутності сприяння у засвоєнні ними загальновизнаних норм моралі, відсутності інтересу до внутрішнього світу сина та дочок, відсутності належного харчування та лікування, Застосуванні до дітей психічного та фізичного насильства. Означений висновок також містить умовивід про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав.

Надані суд фактичні дані, а саме: накази начальника служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради про постановку дітей відповідачки на облік як таких, що опинилися у складних життєвих обставина (а. с. 20, 21); інформація державного навчального закладу «Запорізьке машинобудівне вище професійне училище» Запорізької обласної державної адміністрації відсутність батьківського піклування щодо учениці цього закладу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 22); інформація про прийняття до православного дитячого будинку «Надія» малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 23, 24), інформація навчального закладу Запорізької загальноосвітньої школи І-Ш ступенів № 101 про недостатнє піклування та відсутність батьківського контролю з боку відповідачки щодо учениці закладу ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 25); інформація комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча лікарня № 1» Запорізької міської ради про надходження до медичного закладу Дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на підставі акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину від 26.08.2021 року (а. с. 27); акт органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 16.12.2021 року (а. с. 28); інформація відділу поліції № 3 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області про неналежне виконання відповідачкою батьківських обов`язків, внаслідок чого дитина ОСОБА_4 займається бродяжництвом, систематично не ночує вдома, вештається вулицями, вживає спиртне, а також про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП (а. с. 30), - підкріплюють міркування суду щодо можливості вирішення спору на користь позивача, оскільки свідчать про свідоме невиконання матір`ю своїх обов`язків з виховання дітей.

Статтею 171 СК України таким чином врегульовано врахування думки дитини при вирішенні питань, що стосуються її життя.

Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном (ч. 2 ст. 171 СК).

З урахуванням наведених положень сімейного законодавства в судовому засіданні 4 вересня 2023 року була вислухана дитина ОСОБА_4 , що на той час не досягла повноліття, яка повідомила, що вона свідомо бажає, щоб відповідачку позбавили батьківських прав щодо її дітей, оскільки вона повністю знехтувала своїми обов`язками. Вона не лише не звертає жодної уваги на свої обов`язки, а, більш того, поводиться з дітьми агресивно, застосовує до них насильство, днями не годує їх. На тлі вживання наркотичних засобів винесла з житла всю побутову техніку, навіть мобільний телефон ОСОБА_4 , чинить в житлі безлад, розкидаючи усі речі в пошуках наркотичних засобів, а після заставляє дітей прибирати після неї; у відсутність пральної машини, яку вона також продала через наркотики, змушує дітей прати руками не лише свої, а й її речі. Одного разу вона зламала дівчині руку та заборонила казати лікарям про причини і обставини перелому. Мати вигнала її з дому, і вона не одразу влаштувалась до гуртожитка. Оселившись в гуртожитку, вона відвідувала молодших брата та сестру, хоча й не щодня. Одного разу вона, відчувши, що діти в біді, з`явилась додому та з`ясувала, що матері немає вже п`ять днів, а діти у відсутність будь-якої їжі були голодними та виснаженими. Мати брала гроші у бабусі молодшого братика ОСОБА_2 нібито за сплату дитсадочка, а сама використовувала їх на набуття наркотиків. В теперішній час, коли діти знаходяться в Польщі, мати не виказує ніякої турботи про них, не переймається їхніми інтересами, не спілкується з ними.

З наведених пояснень дитини можна зробити висновок, що мати знехтувала своїм обов`язком бути поряд з дітьми, жити їх інтересами, надавати всебічну допомогу; не бажає вона і реалізовувати свої батьківські права на спілкування з дітьми та їх виховання. Більш того, як встановлено судом, проживання разом з матір`ю є згубним для здоров`я та емоційного стану дітей. До означеної обстановки, що є неприродньою, звикли діти, які на власному досвіді уяснили, що проживання під піклуванням матері набагато гірше, ніж без нього.

За вказаних обставин позбавлення батьківських прав, на думку суду, не зашкодить інтересам гармонійного розвитку дітей.

Встановлені судом фактичні обставини також свідчать про те, що відповідачка не вчиняє жодних дій з захисту своїх батьківських прав шляхом звернення до органу опіки та піклування, до виховного закладу, куди поміщені діти, задля поновлення спілкування з ними та участі у їх вихованні і утриманні.

Про байдужість відповідачки до свого права свідчить і її поведінка під час судового розгляду, за якої, будучи обізнаною про існування в провадженні суду вказаного спору, вона ігнорує судові засідання, що не дає підстав для ухвалення рішення на її користь.

За вказаних обставин у суду немає жодного сумніву в тому, що відповідачка не лише не відіграє жодної ролі у життєдіяльності та формуванні особистості дітей, а й навпаки, - її присутність у житті сина та доньок за наведених судом особливостей способу її життя та наслідків цього способу у вигляді повної втрати контролю над дітьми відбивалася б згубно на фізичному та психологічному стані та розвитку дітей.

Лише факт заперечення проти позову про позбавлення батьківських прав, як зазначено у відзиві відповідачки, не свідчить про інтерес до дітей та реальне бажання змінити поведінку на краще.

Такий висновок міститься в постанові Верховного Суду у справі № 459/3411/18 (провадження № 61-9303с) від 29 вересня 2021 року.

За бажання поєднатися з дітьми відповідачка мала б вчинювати активні дії для поновлення їх любові та довіри, а не обмежуватися наповненою лише формальними змістом заявою про невизнання позову, нічого не протиставляючи фактичним даним, що викривають її у видаленні від виконання материнських обов`язків.

Оскільки турбота про фізичний розвиток дитини, створення належних умов для її гармонійного зростання, піклування про здоров`я дитини є одним з важливіших доданків виховання, суд з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх наданими доказами, має всі підстави для констатації проявів безтурботного ставлення відповідачки до виконання означеного обов`язку, виконання якого є гарантом гармонійного розвитку дитини.

Як зазначено судом, ігнорування батьками свого обов`язку з належного піклування про дитину як передумова для вжиття найсуворішого заходу впливу, такого, як позбавлення батьківських прав, має характеризуватися навмисною формою вини і відсутністю усвідомлення батьками своїх помилок, каяття та намагання покращити ситуацію.

Поведінка відповідачки, її безтурботне ставлення до виконання своїх обов`язків, небажання бачити свої помилки та, головне, - виправляти їх, свідчать саме про злісне ухилення від виконання покладеного на неї законом обов`язку, тому за вказаних обставин позбавлення батьківських прав, на думку суду, не зашкодить інтересам гармонійного розвитку дітей.

Дійшовши висновку про наявність передумов для задоволення позову, суд враховує, що вказана дія, яка є виявом найсуворішого заходу впливу на батьків, не є безповоротною, оскільки законом встановлено можливість поновлення батьківських прав.

Зокрема, статтею 169 СК України, яка регулює поновлення батьківських прав, особам, позбавленим батьківських прав, надано право звернутися до суду з позовом про їх поновлення, а суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини.

Наведене означає право відповідачки на подання відповідного позову за умови зміни її ставлення до змісту своїх батьківських обов`язків.

Позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу можливості спілкуватися з дитиною, бачитися з нею, звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав, як випливає із змісту постанови Верховного Суду у справі № 459/3411/18 (провадження № 61-9303с) від 29 вересня 2021 року.

Ухвалюючи рішення в цій частині вимог на користь позивача, суд бере до уваги, що статус дитини має особа, яка не досягла вісімнадцяти років (ст. 6 СК України), і оскільки позбавлення батьківських прав може відбуватися лише відносно дитини, між тим ОСОБА_4 під час судового розгляду, а саме: 2 жовтня 2023 року, з досягненням повноліття втратила цей статус, не вбачає підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав щодо старшої дитини.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення аліментів, суд бере до уваги таке.

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей.

Дослідженими судом доказами встановлено, що відповідачка повністю усунулася від утримання дітей.

При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст. 182 СК України ураховує стан здоров`я й матеріальне становище дітей, а також платника аліментів, наявність у неї іншої дитини, що є немовлям, інші суттєві обставини.

Так як законодавством встановлений мінімальний розмір аліментів на утримання дитини, відповідач непрацевлаштована і не має постійного доходу, суд у відповідності до ст. ст. 182, 184 СК України суд вважає за необхідне стягнути з неї у відповідності до ч. 5 ст. 183 СК України аліменти на утримання двох дітей у розмірі 1/3 частини її доходів, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно до досягнення старшою дитиною повноліття.

Суд також вважає за необхідне стягнути з відповідачки в дохід держави витрати по оплаті судового збору в сумі 2145 коп. 20 коп., пільги зі сплати якого має позивач.

Керуючись ст. ст. 19, 150, 164, 166, 180-184 СК України, ст. ст. 2, 4, 5, 10, 12, 13, 77-81, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району () до ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , задовольнити.

Позбавити ОСОБА_1 батьківських прав щодо дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 , уродженки м. Запоріжжя, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , не працює, на користь православного дитячого будинку «Надія» ім. Н. Злотолінської Запорізької єпархії Української православної церкви (м. Запоріжжя, вул. С. Синенка, 41/1, ) аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 18 лютого 2022 року до припинення перебування дітей під піклуванням вказаної установи.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 2145 грн. 20 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя О.В. Щаслива