печерський районний суд міста києва
Справа № 757/1895/21-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2023 року Печерський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді Ільєвої Т.Г.,

при секретарі судових засідань Ємець Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення, -

В С Т А Н О В И В :

У січні 2021 року позивач ОСОБА_2 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Київського нотаріального округу Голуб Наталія Юріївна про встановлення проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та про визнання права власності на частину спадкового майна.

Вказана позовна заява 16.01.2021р. передана судді Ільєвій Т.Г., для вирішення питання про відкриття провадження.

Ухвалою судді від 27.01.2021 у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

В підготовчому судовому засіданні 26.06.2023 судом прийнято до спільного розгляду з перинним позовом зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення.

В обґрунтування зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 зазначила, що з березня 2002 року є власницею квартири АДРЕСА_1 , яку придбала за договором купівлі продажу від 15.03.2002 року. Після купівлі квартири, зробила в ній ремонт, облаштувала житло меблями. Приблизно з вересня 2002 року, за її згоди, поселила в квартиру ОСОБА_4 , який пішов зі своєї сімї і хотів жити окремо. ОСОБА_4 в квартирі проживав безкоштовно, лише сплачував комунальні послуги. Сама ОСОБА_1 , через свої сімейні обставини, весь час проживала на АДРЕСА_2 . В січні 2019 року ОСОБА_1 від знайомої дізналась, що ОСОБА_4 помер, а в спірну квартиру заселився його син ОСОБА_5 . Вона декілька разів намагалась потрапити в свою квартиру, однак ОСОБА_2 змінив дверні замки. З цього приводу вона зверталась в поліцію, проводилось досудове розслідування за ознаками злочину, передбаченого т. 356 КК України (самоуправство). Вважає, що ОСОБА_2 без будь-яких на те правових підстав заселився в її квартиру та чинить їй перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю. Просить суд усунути перешкоди у користуванні квартирою, шляхом виселення ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 26.06.2023 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 26 жовтня 2023 року первісний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Київського нотаріального округу Голуб Наталія Юріївна про встановлення проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та про визнання права власності на частину спадкового майна залишено без розгляду, у зв`язку з повторною неявкою позивача ОСОБА_2 та його представника в судове засідання.

Представник позивача за зустрічним позовом ОСОБА_6 з`явився до суду та подав заяву, в якій позовні вимоги підтримав з підстав зазначених у позові та просив їх задовольнити повністю.Первісний позов просив залишити без розгляду.

Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався позивач як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі судового рішення.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судовим розглядом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 15 березня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В., реєстровий номер 1969, позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 .

Право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна зареєстровано за ОСОБА_1 в КП БТІ м. Києва 21 березня 2002 року за реєстровим №4490.

Інформацію про речове право (право власності) ОСОБА_1 на зазначену квартиру внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 31 січня 2019 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

Отже, з березня 2002 року ОСОБА_1 є єдиним власником квартири АДРЕСА_1 .

З листа Печерської РДА в м. Києві від 19.03.2019 року № 105/01-1140/1 вбачається, що в квартирі АДРЕСА_1 ніхто не зареєстрований.

З Протоколу про прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 18 квітня 2019 року вбачається, що з початку 2017 року ОСОБА_2 самоуправно поселився в квартиру АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить позивачці за зустрічним позовом ОСОБА_1 .

За фактом протиправний дій відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_2 було порушено кримінальне провадження №0001648 від 14.04.2019 за ознаками складу правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України.

Постановою слідчого від 14.04.2020 року кримінальне провадження закрито, у зв`язку зі спливом строків досудового розслідування.

Матеріалами справи також встановлено, що відповідачу ОСОБА_2 на праві власності належить квартира в м. Києві , загальною площею 78 кв.м., що підтверджується копією декларації про доходи за 2019 рік, яка власноручно подано відповідачем до НАЗК.

З наведеного вище, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_2 , маючи у власності інше житло, самоуправно вселився у квартиру АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_1 .

Статтею 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Конституція України у ст. 47 закріплює, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 Житлового кодексу України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Вимогами ст.386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Відповідно до положень ст.ст.391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенції), яку суд відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України застосовує при розгляді справ як джерело права, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції; органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно ч. ч. 1-4 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 ЦПК України.

При цьому, судом врахована Правова позиція Верховного Суду України, висловлена у Постанові від 16 листопада 2016 року, справа № 6-709цс16, відповідно до якої визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Позивач, як власник квартири, має всі права власника, в тому числі і всі права, які є похідними від права власності, зокрема, право вільного користування та володіння своїм майном.

Враховуючи викладене, суд вважає обґрунтованими та доведеними твердження позивачки за зустрічним позовом щодо перешкод з боку відповідача ОСОБА_2 у користуванні квартирою, а тому приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Аналізуючи наведені норми законодавства та обставини, встановлені по справі, той факт, що відповідач ОСОБА_2 , не є членом сім`ї позивача, матеріали справи не містять доказів щодо такого, також матеріали справи не містять доказів, що позивач будь-яким чином висловила свою згоду на проживання відповідача у квартирі, також відсутні в матеріалах справи та відповідачем протилежного суду не доведено, питання щодо витребування будь-яких відомостей на спростування позиції позивача за зустрічним позовом перед судом не ставилось.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 проживає в квартирі ОСОБА_1 без її згоди, чинить перешкоди у користуванні власністю, чим порушує право позивача на користування власністю і вказане порушене право власника підлягає захисту, а відтак, вимоги позивача про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення відповідача є законними і обґрунтованими.

На підставі всебічно з`ясованих обставин справи, встановивши достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про усунення позивачу перешкод у володіння, користуванні та розпорядженні власністю шляхом виселення відповідача підлягають задоволенню.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Так, відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України також необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати - сплачений судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам.

На підставі викладеного, відповідно ст.ст. 41, 47 Конституції України, ст.ст. 316, 317, 319, 355, 358, 391 ЦК України, ст.ст. 2, 10, 12, 13, 76-82, 89, 178, 258, 263, 264, 265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення - задовольнити .

Усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні квартирою, шляхом виселення ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.

Позивач - ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 );

Відповідач - ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, а особою яка була відсутня при проголошенні рішення протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т.Г. Ільєва