КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/6366/2023 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційне підприємство «Щорса, 32» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 21 листопада 2022 року

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційне підприємство «Щорса, 32» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, -

установив:

У липні 2021 року ТОВ «Житлово-експлуатаційне підприємство «Щорса, 32» (далі - позивач, ТОВ «ЖЕП «Щорса, 32») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, мотивуючи свої вимоги тим, що ТОВ «ЖЕП «Щорса, 32» надає послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, виробництва та постачання теплової енергії у житловому будинку на АДРЕСА_1 .

Відповідач є власником квартири АДРЕСА_2 , а саме, у секції (будинку) 32-Г.

Незважаючи на те, що позивач свої обов`язки щодо здійснення обслуговування та поточного ремонту житлового будинку, приміщень будинку, забезпечення роботи технічного обладнання та інженерних мереж, комунікацій відповідно до технічних вимог законодавства, відповідних підзаконних актів, забезпечення надання належної якості комунальних та інших послуг власникам житлових, нежитлових та інших споруд будинку виконував своєчасно та в повному обсязі, відповідач свої обов`язки щодо оплати послуг не пізніше 15 числа наступного місяця не виконував у повному обсязі.

Посилалось на те, що станом на 01 червня 2021 року у відповідача утворилась перед позивачем заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 5559,81 грн.

Просило суд, стягнути з відповідача на користь позивачазаборгованість на суму 5559,81 грн. боргу за житлово-комунальні послуги, 1027,79 грн. інфляційних втрат та 487,22 грн. - 3% річних, а всього 7074,82 грн., а також суму судового збору та 24600,00 грн. витрат на правничу допомогу.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 21 листопада 2022 року, у задоволенні позовних вимог ТОВ «Житлово-експлуатаційне підприємство «Щорса, 32» відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ТОВ «ЖЕП «Щорса, 32» подало апеляційну скаргу, яку мотивовано тим, що позивач, звертаючись до суду першої інстанції із позовом, на підтвердження своїх доводів про те, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3 та споживачем послуг, було надано: витяг з листа Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 17 серпня 2017 року №062/14-9850 (14-2017); інформаційну довідку Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 26 травня 2020 року; інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності від 08 квітня 2021 року.

Апелянт звертає увагу, що суд першої інстанції не врахував, що до 2013 року реєстрація права власності на будівлі, а саме: квартири, будинки, адміністративні приміщення, тощо проводилася в Реєстрі прав власності на нерухоме майно органами бюро технічної інвентаризації (БТІ). Така реєстрація проводилася БТІ до запровадження в Україні електронної системи - Державного реєстру прав власності на нерухоме майно.

Таким чином, апелянт вважає, що інформаційна довідка БТІ містить інформацію про проведену державну реєстрацію права власності, що здійснювалася на паперових носіях (реєстраційних книгах, архівних/реєстраційних справах) органами бюро технічної інвентаризації у відповідності до законодавства, яке регулювало реєстрацію права власності до прийняття Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Водночас, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, які виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними, зокрема, якщо реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення.

Просило скасувати рішення Печерського районного суду міста Києва від 21 листопада 2022 року та ухвалити по справі нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, а також стягнути витрати на правничу допомогу в розмірі 9 600 грн, яку були понесені в суді першої інстанції та 6 000 грн, які були понесені в апеляційному суді.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає в повній мірі вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог ТОВ «ЖЕП «Щорса, 32», мотивував своє рішення тим, що будинок АДРЕСА_1 обслуговує ТОВ «ЖЕП «Щорса, 32» та здійснює обслуговування та поточний ремонт житлового будинку, приміщень будинку, забезпечує роботу технічного обладнання та інженерних споруд тощо.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач як власник квартири АДРЕСА_3 , не оплачує житлово-комунальні послуги, які надає позивач відповідачу як власнику зазначеного житлового приміщення.

Разом з тим, позивачем не надано належних, достатніх, достовірних та допустимих доказів, що відповідач є власником квартири АДРЕСА_3 .

Суд зазначив, що долучені позивачем до позовної заяви копії листа комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 17 серпня 2017 року № 062/14-9850 (И-2017) та інформаційної довідки цього ж підприємства від 26 травня 2020 року № 18 не є достатніми та допустимими доказами на підтвердження права власності відповідача на квартиру АДРЕСА_3 .

Таким чином, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційний суд не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що відповідно до листа Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 17 серпня 2017 року № 062/14-9850 (И-2017) на №058/3/1-058/1/КО-419-6657 від 01 серпня 2017 року, наданого на запит Департаменту житлово - комунальної інфраструктури, згідно з даними реєстрових книг Комунального підприємства Київської міської ради «Київського міського бюро технічної інвентаризації» по АДРЕСА_3 на реєстрація права власності, зокрема на квартиру АДРЕСА_3 проведена за ОСОБА_1 .

Відповідно до інформаційної довідки Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 26 травня 2020 року №18 згідно з даними реєстрових книг бюро, квартира за адресою: АДРЕСА_4 , АДРЕСА_2 , на праві власності зареєстрована за ОСОБА_1 .

Згідно довідки №136 Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово- експлуатаційне підприємство «Щорса, 32» від 22 червня 2021 року, станом на 01 червня 2021 року ОСОБА_1 , яка є власником квартири за АДРЕСА_5 , має заборгованість перед ТОВ «Житлово- експлуатаційне підприємство «Щорса, 32» за наданні житлово-комунальні послуги на загальну суму 7074,82 грн., з них 5559,81 грн. - основний борг, 1027,79 грн. інфляційних втрат, 487,22 грн. - 3% річних.

Відповідно до розрахунку заборгованості за основним боргом, інфляційними втратами та 3% річних за адресою: АДРЕСА_6 , за період з 30вересня 2017 року по 28 лютого 2021 року було надано послуг на загальну суму 7074,82 грн., сплачено послуг на суму 7231,36 грн., заборгованість за основною сумою боргу становить 5559,81 грн., 1027,79 грн. - втрати від інфляції, 487,22 грн. - 3% річних.

Згідно виписки АТ КБ «Приватбанк» за період з 20 червня 2018 року по 20 червня 2018 року на рахунок ТОВ «ЖЕП «Щорса, 32» 20 червня 2018 року від ОСОБА_1 надійшов платіж за комунальні послуги у розмірі 1808,85 грн.

В матеріалах справи містяться листи ТОВ «ЖЕП «Щорса, 32», які направлялись на адресу ОСОБА_1 , та в яких товариство повідомляло ОСОБА_1 про наявність у неї заборгованості за надані житлово- комунальні послуги у розмірі 5559,81 грн.

Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 01 серпня 2017 року №932 було внесено зміни до тарифів та структури тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які надають виконавці цих послуг, по кожному будинку окремо для здійснення розрахунків із споживачами залежно від оплати останніми не пізніше або після 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Конституції України та ч. 4 ст. 319 ЦК України, при здійсненні права власності визначається, що власність зобов`язує.

Згідно із ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

За правилами ч. 4 ст. 319, ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Вказаний правовий висновок сформульований у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі №750/12850/16-ц.

Закон України «Про житлово-комунальні послуги» визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 6 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.

Згідно з п. 5, п.12 ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач житлово-комунальних послуг зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами; надавати виконавцю комунальних послуг або іншій особі, що здійснює розподіл обсягів спожитих послуг, показання наявних приладів - розподілювачів теплової енергії та/або вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги в квартирі (приміщенні) багатоквартирного будинку, в порядку та строки, визначені договором.

Згідно вимог п.1 ч.2 ст. 8 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» виконавець комунальної послуги зобов`язаний забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів.

Плата за житлово-комунальні послуги нараховується позивачем щомісячно на підставі затверджених у встановленому порядку цін/тарифів з урахуванням показників приладів обліку або по затвердженим нормам споживання.

Складові нарахованих платежів зазначені в повідомлені на оплату окремими рядками.

Так колегія суддів, перевіряючи доводи апеляційної скарги, враховує, що до 01 січня 2013 року оформлення права власності на нерухоме майно з видачею свідоцтва про право власності проводилось, зокрема, органами місцевого самоврядування відповідно до «Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно», затвердженого наказом Міністерства юстиції від 07 лютого 2002 року № 7/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції 18 лютого 2002 року за № 157/6445, яке втратило чинність з 01 січня 2013 року.

Крім того згідно «Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб», затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09 червня 1998 року №121, що була чинною до 06 серпня 2012 року, та відповідно до пунктів 1.3,1.4, 1.5, 1.7 вище зазначеного « Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно» - «Державна реєстрація прав проводиться реєстраторами бюро технічної інвентаризації (далі - БТІ) у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць»; «Обов`язковій державній реєстрації підлягають право власності та інші речові права на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування»; «Державній реєстрації підлягають право власності та інші речові права на таке нерухоме майно, зокрема, житлові будинки; квартири; будівлі, в яких розташовані приміщення, призначені для перебування людини, розміщення рухомого майна, збереження матеріальних цінностей, здійснення виробництва тощо»; «Державна реєстрація прав проводиться реєстратором БТІ за наявності матеріалів технічної інвентаризації, підготовлених тим БТІ, реєстратор якого проводить державну реєстрацію прав на цей об`єкт».

Відповідно до наданого позивачем у справі листа виконуючого обов`язки начальника КП КМР «Київське міське бюро технічного інвентаризації» Ященко Н.М. №062/14-9850 від 17 серпня 2017 року, вбачається, що відповідачка у даній справі ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3 , первина технічна інвентаризація якого (будинку) була проведена у вересні 2006 року.

Тобто відповідачка у справі ОСОБА_1 є власником вказаної квартири та споживачем послуг, які надаються чи надання яких забезпечується позивачем, а тому має оплачувати вартість фактично отриманих житлово-комунальних послуг з моменту їх фактичного використання.

Відповідно до ст. 5 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать:

1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком.

2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно положень ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження доводів про те, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3 та споживачем послуг, позивачем до суду першої інстанції було надано: витяг з листа Комунального підприємства Київської міської Ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 17 серпня 2017 року № 062/14-9850 (И-2017) на № 058/3/1-058/1/КО-419-6657 від 01 серпня 2017 року з якого вбачається, що згідно з даними реєстрових книг Комунального підприємства Київської міської ради «Київського міського бюро технічної інвентаризації» по АДРЕСА_1 на реєстрація права власності, зокрема на квартиру АДРЕСА_3 проведена за ОСОБА_1 ;

інформаційну довідку Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 26 травня 2020 року №18, де вказано, що згідно з даними реєстрових книг бюро, квартира за адресою: АДРЕСА_4 , АДРЕСА_2 , на праві власності зареєстрована за ОСОБА_1 ;

інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності від 08 квітня 2021 року.

Враховуючи вищезазначене, висновок суду першої інстанції про відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження того, що відповідач є власником квартири за адресою: АДРЕСА_6 , та споживачем наданих позивачем послуг, є помилковим.

Відповідачем на спростування вказаних доводів позивача та наданих на їх підтвердження доказів, жодних заперечень чи доказів ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції надано не було.

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що відповідач має заборгованість за основною сумою боргу у розмірі 5559,81 грн, частково погашала наявну в неї заборгованість, будь-яких заперечень з приводу наявної у неї заборгованості відповідач ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції не надала, а тому апеляційний суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в цій частині та про наявність визначених законом підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за надані житлово-комунальні послуги в сумі 5559,81грн.

Окрім основної суми боргу позивач також просив стягнути з відповідача інфляційні витрати та 3% річних відповідно до вимог ст. 625 ЦК України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування відсотків річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.

Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року у справі №6-49цс12 і постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 14-446цс18.

З огляду на наявність у відповідача невиконаного зобов`язання щодо сплати вартості спожитих житлово-комунальних послуг в сумі 5559,81 грн та враховуючи вимоги ч.2 ст. 625 ЦК України, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат розмірі - 1027, 79 грн та 3 % річних у розмірі 487,22 грн, виходячи з розрахунку заборгованості по сплаті щомісячних платежів та періоду, протягом якого відповідач має нести відповідальність за порушення грошового зобов`язання.

Відповідачем до суду першої або апеляційної інстанції не надано власного розрахунку заборгованості на спростування доводів і розрахунку позивача або об`єктивних доказів про погашення наявної заборгованості.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції доходить висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги позивача щодо неправильності висновків суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог та про наявність законних підстав для задоволення позову ТОВ «Житлово- експлуатаційне підприємство «Щорса, 32» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово- комунальні послуги, інфляційних втрат і трьох відсотків річних у загальному розмірі 7074,82 грн.

Відповідно до положень статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно до ст. 141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Оскільки за подачу позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2270 грн, а за подачу апеляційної скарги - 3405 грн, що разом становить 5675 грн, то вказаний розмір судового збору підлягає до стягнення із відповідача на користь позивача по справі.

Крім того, апелянтом було також заявлено вимогу про стягнення понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9600 грн в суді першої інстанції та 6000 грн в суді апеляційної інстанції.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 17 травня 2021 року між адвокатським об`єднанням «Міжнародна адвокатська група» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Житлово- експлуатаційне підприємство «Щорса, 32» було укладено договір про надання правничої допомоги.

Відповідно до умов п. 1.1. зазначеного договору виконавець на підставі Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність надає клієнту наступну професійну правничу допомогу:

вивчення матеріалів по кредиторській заборгованості ОСОБА_1 , яка проживає в квартирі АДРЕСА_3 перед ТОВ «ЖЕП «Щорса, 32» за надані житлово-комунальні послуги, вивчення судової практики з питання стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги;

складання позовної заяви ТОВ «ЖЕП «Щорса, 32» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, втрат від інфляційних процесів та 3% річних;

підготовка розрахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги ОСОБА_1 , втрат від інфляції та розрахунку 3% річних, що є додатком до позовної заяви ТОВ «ЖЕП «Щорса, 32»;

представництво інтересів ТОВ «ЖЕП «Щорса, 32» в Печерському районному суді м. Києва, Київському апеляційному суді при розгляді цивільної справи за позовом ТОВ «ЖЕП «Щорса, 32» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, інфляційних втрат і трьох відсотків річних.

Згідно з умовами п. 3 договору сторони погодили, що виконання доручення згідно умов цього договору покладається на адвоката Зарубіну Тетяну Михайлівну, свідоцтво про право на здійснення адвокатської діяльності №1263 від 29 грудня 1998 року, видане Київською міською кваліфікаційною комісією адвокатури.

Згідно з умовами п.5.1 договору сторони домовились, що розмір винагороди виконавця за надання правничої допомоги, відповідно до п.1.1. даного договору становить 1200 грн за одну годину надання правничої допомоги виконавцем.

02 січня 2023 року між Адвокатським об`єднанням «Міжнародна адвокатська група» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Житлово- експлуатаційне підприємство «Щорса, 32» було підписано акт про обсяг наданої правничої допомоги за договором про надання правничої допомоги від 17 травня 2021 року.

Відповідно до зазначено акту виконавець надав клієнт наступну професійну правничу допомогу, а саме:

надання консультації щодо стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги зі ОСОБА_1 , витрачено часу 1 год., вартість наданої правничої допомоги 1200 грн;

здійснення збору та пошук необхідних документів по кредиторській заборгованості ОСОБА_1 за надання житлово-комунальних послуг, а також здійснення аналізу та вивчення вказаних документів та підготовка плану дій щодо стягнення вказаної заборгованості в судовому порядку, витрачено часу 2 год., вартість наданої правничої допомоги 2400 грн;

підготовка до Печерського районного суду міста Києва позовної заяви ТОВ «ЖЕП «Щорса, 32» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, інфляційних втрат і трьох відсотків річних, витрачено часу 5 год., вартість наданої правничої допомоги 6 000 грн.

Також 05 січня 2023 року між Адвокатським об`єднанням «Міжнародна адвокатська група» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Житлово- експлуатаційне підприємство «Щорса, 32» було підписано акт про обсяг наданої правничої допомоги за договором про надання правничої допомоги від 17 травня 2021 року.

Відповідно до зазначено акту виконавець надав клієнту наступну професійну правничу допомогу, а саме: склав апеляційну скаргу на рішення Печерського районного суду міста Києва від 21 листопада 2022 року по справі №757/35065/21, витраченого часу 5 год., вартість наданої правничої допомоги 6000 грн.

Також в матеріалах справи міститься свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №1263 від 29 грудня 1998 року, видане Зарубіній Т.М.

Разом із апеляційною скаргою апелянтом було також надано ордер серії АА №1263673 від 03 січня 2023 року, відповідно до якого Зарубіна Т.М. має право представляти інтереси позивача в Київському апеляційному суді, а також ордер серії АА №1263331 від 01 січня 2023 року, відповідно до якого Зарубіна Т.М. має право представляти інтереси позивача в Печерському районному суді міста Києва.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) закріплено принцип доступу до правосуддя.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Здійснюючи тлумачення положень Конвенції, ЄСПЛ у своїх рішеннях указав, що право на доступ до правосуддя не має абсолютного характеру та може бути обмежене: держави мають право установлювати обмеження на потенційних учасників судових розглядів, але ці обмеження повинні переслідувати законну мету, бути співмірними й не настільки великими, щоб спотворити саму сутність права (рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашингдейн проти Сполученого Королівства»).

Щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення ЄСПЛ від 04 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції»).

Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції.

Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч.1 ст. 1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»)

Відповідно до статті 19 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

У статті 133 ЦПК України перелічено види судових витрат.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до положень статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю.

Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Апеляційний суд враховує викладені норми процесуального права, обставини справи, наданими документами та керується закріпленим ст. 11 ЦПК України принципом пропорційності у цивільному судочинстві, який включає в себе врахування: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін; час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Відповідно до ч. 4 ст. 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Апеляційний суд враховує, що позивачем не було надано належного доказу на підтвердження повноважень Зарубіної Тетяни Михайлівни на представлення інтересів позивача в суді першої інстанції, оскільки наданий ордер серії АА №1263331 від 01 січня 2023 року, відповідно до якого Зарубіна Т.М. має право представляти інтереси позивача в Печерському районному суді міста Києва, виданий вже після ухвалення рішення по даній справі й не може свідчити про те, що Зарубіна Т.М. мала право на представлення інтересів в суді першої інстанції до ухвалення рішення по суті спору.

Інших ордерів чи довіреностей до матеріалів справи долучено не було.

Разом з тим, враховуючи складність справи, особливості предмета спору, ціну позову, значення розгляду справи для сторін, а також час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, апеляційний суд доходить висновку про стягнення понесених позивачем судових витрат на правничу допомогу в апеляційному суді в розмірі 2000 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційне підприємство «Щорса, 32» задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 21 листопада 2022 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційне підприємство «Щорса, 32» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_7 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційне підприємство «Щорса, 32» (, 01133, м. Київ, вул. Євгена Коновальця, 32-А, приміщення 96) заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 5559,81 грн, інфляційні втрати у розмірі 1027,79 грн, три відсотки річних у розмірі 487,22 грн, що разом становить 7074,82 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_7 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційне підприємство «Щорса, 32» (, 01133, м. Київ, вул. Євгена Коновальця, 32-А, приміщення 96) понесені судові витрати по сплаті судового збору в суді першої та апеляційної інстанції в загальному розмірі 5675 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба