2/465/1451/23
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

07.11.2023 року Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Мартьянової С.М.

з участю секретаря судового засідання Сеньків А.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , правонаступником якого є ОСОБА_3 про стягнення суми сплачених платежів за житлово-комунальних послуги, -

ВСТАНОВИВ:

позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми сплачених платежів за житлово-комунальних послуги, в якому просила суд стягнути з відповідача на її користь суму понесених витрат по оплаті комунальних послуг, а також інфляційні збитки та 3% річних, що разом складає 12572 грн. 38 коп., а також стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування позову посилається на те, що вона зареєстрована і проживає за адресою АДРЕСА_1 . Також за цією адресою зареєстрований був її брат ОСОБА_2 .

Спірна квартира є їхньою спільною власністю. Відповідач впродовж кількох років не сплачує за спожиті житлово-комунальні послуги.

Сторони мають рівні права щодо володіння, користування та розпорядження майном. Право власності не залежить від місця проживання особи чи місце знаходження майна. Тобто право власності на спірну квартиру зобов`язує сторони утримувати цю квартири, що включає в себе, зокрема, оплату житлово-комунальних послуг.

Проте, позивач зазначає, що відповідач ухиляється від оплати споживчих комунальних послуг, за які їй доводиться сплачувати самостійно.

Всього в період з травня 2018 року по грудень 2019 року включно, позивачем було оплачено житлово-комунальні послуги на загальну суму 21922 , 53 коп.

Отже, вона має право на регрес не стягнення з солідарного боржника половини сплаченої нею суми, а саме 10961 грн. 27 коп. А також інфляційні збитки та 3% річних разом у сумі 1611,11 коп.

У зв`язку з вищевикладеним позивач і була змушена звернутися до суду з даними позовними вимогами.

Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 28.02.2020 року відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено за правилами спрощеного провадження та призначити судове засідання.

Вказана цивільна справа перебувала в провадженні судді ОСОБА_4 .

У зв`язку з увільненням судді ОСОБА_4 від виконання обов`язків з 09.03.2022 року у зв`язку з укладенням контракту про проходження служби у військовому резерві ЗСУ (наказ №44/к від 04.03.2022 року) на виконання рішення зборів суддів №1 від 16.01.2023 року, подання помічника судді Максимович М.М. № 7/23 від 21.02.2023 року, з метою дотримання передбаченого законом строку розгляду справи та на підставі розпорядження керівника апарату №260/Р від 22.02.2023 року, згідно протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями 22.02.2023 року матеріали цивільної справи №465/613/20 передані в провадження судді Мартьяновій С.М.

Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 23.02.2023 року прийнято до розгляду цивільну справу. Розгляд справи визначено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Призначено судове засідання з повідомленням учасників справи.

Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 16.03.2023 року клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Кирик Наталії Іванівни про залучення правонаступника відповідача задоволено.

Залучено до розгляду цивільної справи №465/613/20 правонаступника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ).

Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, Представник позивача звернулася до суду з клопотанням про розгляд справи у її відсутності, просить позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач та її представник в судове засідання не з`явилися, про день час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Відзиву на позовну заяву подано не було.

Враховуючи повторну неявку відповідача в судове засідання та відсутність заперечень позивача щодо проведення заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ч. 4 ст.223, ст.280 ЦПК України, вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення.

Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України.

Справа вирішується за наявними матеріалами, згідно з ч.8ст.178 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, наявні в ній докази дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що квартира за адресою АДРЕСА_1 перебуває у спільній сумісній власності ОСОБА_1 та її брата ОСОБА_2 (а.с.8-9)

З долучених до позовної заяви копій квитанцій вбачається, що за період з травня 2018 року по грудень 2019 року позивачем було сплачено за спожитий газ у розмірі 1742,48 грн. (з.а.14), за утримання будинку та прибудинкової територій сплачено у розмірі 7391,68 грн. (а.с.15), за центральне опалення сплачено у розмірі 12544,91 грн. (а.с.18), за холодну воду 243,46 грн. (а.с.17)

Тобто, позивачка є особою, яка сплачує комунальні послуги з метою утримання вищевказаного об`єкта нерухомого майна.

За період з травня 2018 року по грудень 2019 року позивачем було сплачено за житлово-комунальні послуги на загальну суму 21922, 53 коп.

Відповідно дост.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завдання цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Так, у положенні статті 13 Конституції України зазначено, що власність зобов`язує.

Відповідно до ст. 317ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Частиною 4 статті 319 ЦК України визначено, що власність зобов`язує.

Відповідно до положення ст. 322 Цивільного кодексу України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. (ч.1 ст. 369 ЦК України)

Відповідно до п. 5 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг;

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Аналогічний обов`язок споживача закріплено в ст.ст. 68, 162 ЖК України, згідно з якими наймач (власник) зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги.

Пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою КМУ від 08.10.1992 року № 572, встановлено, зокрема, що власники квартир зобов`язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зокрема згідно з ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є зокрема договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 даної статті Кодексу). Також відповідно до ч. 3 такої цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 541 Кодексу солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Частинами 1, 2 ст. 543 Кодексу визначено, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі.

При цьому відповідно до ч. 4 даної статті Кодексу виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Відповідно до ч. 1 ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі й застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Такий правовий висновок викладено також Верховним Судом у постанові від 13 березня 2019 року у справі №521/3743/17-ц, провадження № 61-26462св18.

Зокрема, як вказує Верховний Суд у постанові від 19 серпня 2020 року у справі №703/2200/15-ц, провадження №61-7289св20, тлумачення наведених вище норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.

Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес).

Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Такий правовий висновок викладено також Верховним Судом у постанові від 13 березня 2019 року у справі №521/3743/17-ц, провадження № 61-26462св18.

Відтак з врахуванням того, що ОСОБА_2 є співвласником квартири за адресою АДРЕСА_1 , яка належить йому на праві спільної сумісної власності зобов`язаний був утримувати належне йому майно, зокрема брати участь в оплаті наданих житлово-комунальних послуг, однак такої не здійснював, солідарний обов`язок щодо сплати житлового комунальних послуг було виконано позивачем ОСОБА_1 , а відтак у неї виникло право зворотної вимоги за такими до неї пропорційно до розміру належної їй частки.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з розрахунком, наданим позивачем, до стягнення з відповідача підлягають 1035,84 грн. інфляційних втрат та 575,27 грн. 3% річних, а всього разом 1611,11 грн.

Згідно копії свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 26 березня 2022 року ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що 26.03.2022 року складено відповідний актовий запис №205 (а.с. 90).

ОСОБА_3 прийняла спадщину за заповітом після померлого її батька ОСОБА_2 (а.с. 91, 92)

Згідно з ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

При цьому відповідно до п. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, яким згідно з ч. 2 ст. 1220 Кодексу є день смерті особи.

А згідно з ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

При цьому, як роз`яснив Верховний Суд у постанові від 22 березня 2023 року у справі № 463/6829/21-ц, право на спадкове майно виникає саме з часу відкриття спадщини, а не з моменту отримання свідоцтва про право на неї.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 77, ч. 2 ст. 78, ч. 1 ст. 80 ЦПК України, належними докази,які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ч. 1, 3ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З врахуванням наведеного вище, хоч матеріали справи і не містять свідоцтва про право на спадщину, виданого відповідачу ОСОБА_3 , остання як така, що прийняла спадщину є правонаступником обов`язку померлого ОСОБА_2 щодо подальшого утримання спадкового майна, а також нею з вказаної дати успадковано обов`язок померлого щодо відшкодування позивачу половини здійснених витрат та утримання наведеного спадкового майна.

Відтак суд приходить до висновку, що з відповідача ОСОБА_3 , яка є правонаступником ОСОБА_2 підлягає стягненню половина розміру оплачених позивачем житлово-комунальних послуг за період з травня 2018 року по грудень 2019 року в розмірі 10961,27 грн., а також інфляційні збитки у розмірі 1035,84, та 3 відсотки річних у розмірі 575,27 грн., а всього разом 12572,38 грн.

Жодних доказів понесення витрат на утримання даного майна в частині оплати вказаних житлово-комунальних послуг як співвласником первісним відповідачем ОСОБА_2 так і його правонаступником ОСОБА_3 матеріали справи не містять.

Також позивачем було надано суду у якості доказів квитанції щодо сплати нею житлово-комунальних послуг за інші періоди, аніж той який вказано у позовній заяві (травень 2018 по грудень 2019 року) при звернені до суду, проте суд не дає оцінку наданим доказам, оскільки вони виходять за межі того періоду за який просила стягнути позивач при звернення до суду з позовними вимогами. Будь-яких заяв/клопотань про збільшення позовних вимог матеріали справи не містять.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути судові витрати зі сплати судового збору в сумі 840,80 грн.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-78, 80, 81, 82, 141, 265, 267, 273, 274, 280-282, 354, 355 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , правонаступником якого є ОСОБА_3 про стягнення суми сплачених платежів за житлово-комунальних послуги - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені витрати з оплати житлово-комунальних послуг за період з травня 2018 року по грудень 2019 року у розмірі 10961 (десять тисяч дев`ятсот шістдесят одна) гривня 27 копійок, а також інфляційні збитки у розмірі 1035 (одна тисяча тридцять п`ять) гривень 84 копійки, та 3 % річних у розмірі 575 (п`ятсот сімдесят п`ять) 27 копійок, а всього разом 12572 (дванадцять тисяч п`ятсот сімдесят дві) гривня 38 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільно-процесуальним законодавством.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя Мартьянова С.М.