ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«07» листопада 2023 року

м. Харків

справа № 635/8485/23

провадження № 22ц/818/2123/23

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів Мальованого Ю. М., Яцини В.Б.,

за участю секретаря Волобуєва О.О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Харківського районного суду Харківської області від 18 вересня 2023 року в складі судді Даниленко Т.П.

в с т а н о в и в:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість, яка складається з суми позики 12 507,00 євро за борговою розпискою від 10 червня 2023 року, відсотки за період з 07 серпня 2023 року по 18 вересня 2023 року включно в розмірі 6 031,00 євро та компенсацію моральної шкоди за невиконання грошового зобов`язання в розмірі 5 000,00 євро, передбаченою зазначеною розпискою, а всього стягнути 23 538,00 євро, при цьому зазначені відсотки в розмірі 6 031,00 євро стягнути у гривнях за курсом Національного банку України на день фактичного стягнення; іншу суму в розмірі 17 507,00 євро валюті євро; вирішити питання судових витрат.

Також, у вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, яка мотивована тим, що йому стало відомо про наміри відповідача щодо відчуження належному йому житлового будинку, що ускладнить або зробить неможливим виконання рішення суду.

Вважав, що з огляду на ціну позову, що еквівалентно 917 045,00 грн, такий захід забезпечення позову, як арешт житлового будинку з надвірними будівлями, є повністю співмірним з заявленою позовною вимогою.

Просив накласти арешт на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 до набрання рішенням суду у справі законної сили або до ухвалення відповідного судового рішення про зняття арешту з майна.

Ухвалою судді Харківського районного суду Харківської області від 18 вересня 2023 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - залишено без задоволення.

Не погоджуючись з ухвалою судді Гончар С.Б. подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою його заяву про забезпечення позову задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що під час розгляду справи на ухвалення судового рішення неправильно застосовано норми матеріального права, не надано належної оцінки доказам у справі. Вважав, що відсутність оцінки об`єкта нерухомості, що належить відповідачу, не є підставою для відмови у забезпеченні позову. Зазначив, що оцінювач без надання йому технічного паспорту з технічними та іншими характеристиками нерухомого майна відповідача не має можливості скласти звіт про незалежну оцінку об`єкту нерухомого майна та у нього немає доступу до вказаних документів. Вказав, що судом першої інстанції не наведено обґрунтування відсутності ризику невиконання судового рішення, якщо воно буде ухвалено на його користь.

12 жовтня 2023 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_2 до суду апеляційної інстанції подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вважав ухвалу суду законною, а апеляційну скаргу - необґрунтованою. При цьому зазначив, що він дійсно уклав з позивачем договір позики, однак не зміг повернути позику в силу певних обставин. У нього була надія, що він встигне продати своє нерухоме майно до 05 вересня 2023 року та розрахуватись з позивачем. Однак покупцю його домоволодіння не влаштували деякі позиції, тому продати свої майно не вдалося. Вказав, що арешт його майна зашкодить його реалізації та розрахунку з позивачем. Також просив розглянути справу без його особистої участі.

12 жовтня 2023 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 подав до суду апеляційної інстанції заяву, в якій зазначив, що як вбачається з відзиву відповідач визнав борг за розпискою від 10 червня 2023 року, домовленість сторін про електронну форму документообігу, ту обставину, що дійсно до цього часу володіє домоволодінням, яке має намір реалізувати. Просив розглянути його апеляційну скаргу за його відсутністю на основі письмових матеріалів та задовольнити її.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 пояснив, що доводи апеляційної скарги не визнає та просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити. Він є людиною похилого віку та ніколи ніяких грошей в іноземній валюті від ОСОБА_1 не отримував.

До суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, не з`явився. 12 жовтня 2023 року до суду апеляційної інстанції від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі. Клопотань щодо відкладення розгляду справи від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило. У зв`язку з чим суд апеляційної інстанції уважав за можливе розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 на підставі частини другої статті 372 ЦПК України.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали оскарження ухвали цивільної справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, ухвалу судді залишити без змін.

Ухвала судді суду першої інстанції мотивована тим, що позивач не навів достатніх доказів для необхідності застосування заходів забезпечення позову.

Матеріали оскарження ухвали свідчать про те, що в провадженні суду першої інстанції перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість, яка складається з суми позики 12 507,00 євро за борговою розпискою від 10 червня 2023 року, відсотки за період з 07 серпня 2023 року по 18 вересня 2023 року включно в розмірі 6 031,00 євро та компенсацію моральної шкоди за невиконання грошового зобов`язання в розмірі 5 000,00 євро, передбаченою зазначеною розпискою, а всього стягнути 23 538,00 євро. При цьому зазначені відсотки в розмірі 6 031,00 євро стягнути у гривнях за курсом Національного банку України на день фактичного стягнення, іншу суму в розмірі 17 507,00 євро валюті євро; вирішити питання судових витрат.

За даними Єдиного державного реєстру судових рішень ухвалою судді Харківського районного суду Харківської області від 02 жовтня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачу, роз`яснено позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви. Тобто, на день розгляду справи є ухвала суду першої інстанції про повернення позову позивачеві. Чинності ця ухвала не набрала, оскільки позивач звернувся з апеляційною скаргою до суду апеляційної інстанції. Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 посилався на те, що 10 червня 2023 року ОСОБА_2 отримав від нього на руки позику готівкою у сумі 12 507,00 євро, що еквівалентно 488 945,00 грн для власних потреб (закінчення ремонтних робіт у другому житловому будинку за місцем проживання, оформлення права власності на нього, оформлення кадастрового номеру його земельної ділянки та інші витрати, витрати агентства нерухомості щодо послуги з оцінки та продажу одного з двох житлових будинків для повернення суми позики), яку зобов`язався повернути у повному обсязі до 17:00 годин 06 серпня 2023 року включно. Також договором передбачено, що у разі прострочення виконання позичальником грошового зобов`язання, позичальник зобов`язаний сплачувати фіксовану суму відсотків 105,00 євро за кожен день користування коштами позикодавця, а також додатково 15% річних від неповернутої суми без обмеження граничних сум, нарахованих протягом визначеного розпискою строку позовної давності. В разі неповернення суми позики у повному обсязі до 17:00 години 10 серпня 2023 року позичальник зобов`язався негайно сплатити позикодавцю відшкодування моральної шкоди за прострочення виконання зобов`язання в розмірі 5 000,00 євро одноразово, що не впливає на продовження нарахування вищезазначених сум. Розписку складено позичальником в електронній формі.

Посилався на те, що до 17:00 години 06 серпня 2023 року ОСОБА_2 грошового зобов`язання за розпискою не виконав.

В подальшому в розписці від 04 вересня 2023 року ОСОБА_2 зазначив, що станом на 04 вересня 2023 року у нього борг в сумі 15 552,00 євро та 15% річних від простроченої суми 994,00 євро, а всього 16 546,00 євро, які він зобов`язався повернути до 12:00 години 05 вересня 2023 року за домовленістю з позикодавцем, якщо він поверне 16 546,00 євро заборгованості до вказаної дати, позикодавець готовий не стягувати з нього 5 000,00 євро моральної шкоди.

Зазначив, що ані до 12:00 години 05 вересня 2023 року, ані станом на день подання позову відповідач позики не повернув.

В заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 посилався на те, що предметом позову є стягнення з відповідача грошових коштів, тому в разі задоволення позовних вимог, виконання такого рішення буде ускладненим або неможливим.

Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини, мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам.

Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення у разі задоволення позову.

Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову і захистити інтереси позивача.

Фундаментальними критеріями, які формують висновок про наявність дійсних підстав для забезпечення позову, є логічний та юридичний аналіз обставин справи, на які посилається позивач, доводи заяви про забезпечення позову та заперечення іншої сторони. Процесуальні норми лише вказують на порядок вчинення дій.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийнято на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод чи інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі. Вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову мають бути вжиті лише в межах позовних вимог, бути адекватними та співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчитися, що між сторонами виник спір.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними для захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу».

Подібні правові висновки сформульовані у постановах Верховного Суду від 10 листопада 2020 року у справі № 910/1200/20 та від 31 січня 2023 року у справі № 295/5244/22, від 30 серпня 2023 року у справі № 753/20537/18 (провадження № 61-15167св21).

Дійсно, предметом спору у справі, що розглядається, є стягнення боргу за договором позики на загальну суму 23 538,00 євро, тобто у даній справі вимога майнового характеру.

Разом з тим, звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, ОСОБА_1 не надав доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Зокрема, не довів, що з боку ОСОБА_2 є спроби щодо розпорядження домоволодінням (зокрема, укладення договорів купівлі-продажу, дарування третім особам тощо) за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок (домоволодіння) від 12 березня 1997 року, видане Виконавчим комітетом Люботинської міської ради, що також не заперечується і ОСОБА_2 . Це може бути підставою для залучення інших осіб, подання нових позовів, створення штучних умов тривалого розгляду справи тощо.

У цивільному судочинстві відповідно до принципу змагальності сторін і загальних правил розподілу тягаря доказування обов`язок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Разом з тим об`єктивних обставин, що несуть реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, ОСОБА_1 не наведено.

Саме лише посилання в заяві про забезпечення позову на потенційну можливість вчинення дій, що створить перешкоди до виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 07 червня 2022 року у справі № 127/25378/21.

Враховуючи бездоказовість заяви ОСОБА_1 суд першої інстанції у відповідності до норм процесуального права та правильно застосувавши норми матеріального права, обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви про забезпечення позову, у зв`язку з чим на підставі статті 375 ЦПК України апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржувана ухвала - залишенню без змін.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись ст. ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу судді Харківського районного суду Харківської області від 18 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді Ю. М. Мальований

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 09 листопада 2023 року.