КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №756/5382/23 Головуючий у І інстанції - Яценко Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 11 серпня 2023 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» про стягнення коштів, -

установив:

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Оболонського районного суду м. Києва з вищевказаним позовом.

В обґрунтування позову зазначала, що між нею та ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» було укладено договір № 40РП/02/2022 про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність) Пакет «Комфорт» від 02 лютого 2022 року.

Згідно п.2.1. Договору Медичний заклад приймає на себе зобов`язання надати пацієнту кваліфіковану медичну допомогу, що полягає у веденні пологів пацієнта, на основі діючих нормативних документів Міністерства охорони здоров`я України, обов`язкових протоколів і стандартів медичної допомоги та стандартів і протоколів прийнятих в Медичному закладі, в обсязі та на умовах, передбачених Договором та Додатками до нього, а Пацієнт зобов`язується прийняти медичну допомогу та забезпечити її оплату у строк та спосіб, визначений Договором.

Відповідно до п.3.1. Договору Медичний заклад зобов`язаний надати якісну та кваліфіковану медичну допомогу Пацієнту в межах Договору.

Згідно з п.8.1 договору вартість послуг, наданих цим договором, становить 73928 грн. Відповідно до п.2.2 Договору загальна вартість та вартість окремих складових Медичної допомоги, що надається пацієнту за даним договором, так само як і загальний обсяг Медичної допомоги та її складові, визначаються сторонами в Договорі, Додатках № 1, №2, №3, №4 та додаткових угод до даного договору, укладених протягом строку його дії.

Відповідно до п.1, п.2, додаткової угоди № 1 від 02 лютого .2022 року до Договору медичний заклад за побажанням пацієнта ОСОБА_1 призначив лікаря Грицько В.С. для індивідуального проведення її пологів.

Дана послуга сплачується пацієнтом додатково в сумі 19600 грн. одноразово у формі 100% переплати в день підписання даної додаткової угоди.

02 лютого 2022 року між ОСОБА_1 та ПрАТ «Українська Пожежно-страхова компанія» в особі агента «Пологовий будинок «Лелека» було укладено Договір добровільного страхування здоров`я на випадок хвороби №7619/999/318/210003322 від 02 лютого 2022 року. Страховий платіж за Договором становить 1800 грн.

Страховий платіж було включено до Рахунку - фактури №71153 від 02 лютого 2022 року та сплачений позивачем, але позивач не враховує його до ціни позову.

Згідно рахунку-фактури №71153 від 02 лютого 2022 року та відповідно до п.8.1 Договору позивачем було сплачено на користь відповідача 73928 грн., згідно з рахунком-фактура №71154 від 02 лютого 2022 року та відповідно до п.1, п.2 додаткової угоди №1 від 02 лютого2022 року до договору - 19600 грн. Загальна сума - 91728 грн.

Зазначає, що послуги не отримала з вини відповідача, оскільки цей медичний заклад через російську військову агресію призупинив свою діяльність з 06 березня 2022 року.

26 березня 2022 року, у зв`язку з неможливістю отримати медичних послуг згідно Договору, позивач звернулась на електронну адресу Медичного закладу з запитом щодо повернення коштів за договором про надання медичної допомоги з ведення пологів.

28 березня 2022 року відповідач надіслав відповідь, у якій зазначив, що її запит прийнято, в подальшому з нею зв`яжеться представник найближчим часом.

02 серпня 2022 року відповідач повторно надіслав електронний лист позивачу в якому зазначив про те, що питання повернення коштів за надання послуг за договорами є пріоритетними.

Після чого, позивач неодноразово зверталась до відповідача на електронну адресу з листами з питання щодо повернення коштів, про що відповідач повідомив позивача про те, що запит її отримано та обіцянки зв`язатися найближчим часом.

Просила суд стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти за договором №40РП/02/2022 від 02 лютого2022 року в розмірі 91728 грн., втрати від інфляції в розмірі 19517,73 грн., 3% річних за користування коштами в розмірі 2932,78 грн., фактично понесені витрати на правову допомогу на дату прийняття рішення суду та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1073,60 коп.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 11 серпня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 91728 грн., втрати від інфляції в розмірі 19517,73 грн., 3% річних за користування коштами в розмірі 2932,78 грн., витрати по сплаті судового збору в розмірі 1073,70 грн.та витрати понесені на правничу допомогу в сумі 9000 грн.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилався на те, що рішення ухвалено судом з порушенням норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив,що у зв`язку зі збройною агресією російської федерації, 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який в подальшому неодноразово продовжувався, що є обставиною непереборної сили (форс-мажорні обставини) та унеможливило виконання скаржником своїх обов`язків за договором №40РП/02/2022 від 20 лютого 2022 року.

Листом Торгово-Промисловою палатою України від 28 лютого 2022 року №2024/02.0-7.1. підтверджено, що агресію російської федерації можна віднести до форс-мажорних обставин.

З березня 2022 року ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» вимушено призупинило роботу та не приймало пацієнтів до 01 вересня 2022 року включно.

Таким чином, договір №40РП/02/2022 від 02 лютого2022 року припинив свою дії з вини позивача, оскільки ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» не могло виконати умови договору у зв`язку з обставиною непереборної сили, а пацієнт провела пологи у іншому лікувальному закладі.

Просило скасувати рішення Оболонського районного суду м. Києва від 11 серпня 2023 року та ухвалити нове судове рішення,яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову у даній справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і справа не відноситься до тих справ, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів розглядає справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що між ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» та ОСОБА_1 було укладено договір №40РП/02/2022 про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність), пакет «Комфорт» від 02 лютого 2022 року, відповідно до умов якого відповідач (медичний заклад) зобов`язався надати позивачці медичну допомогу, яка полягає у веденні пологів Пацієнта згідно діючих нормативних документів та стандартів у галузі охорони здоров`я, а позивачка зобов`язалась прийняти і сплатити послуги на умовах договору.

Відповідно до п. 3.1 Договору, медичний заклад зобов`язаний надати якісну і кваліфіковану медичну допомогу Пацієнту в межах цього Договору.

Пунктами 9.3, 9.4 Договору передбачено, що сторони не несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання цього Договору у разі виникнення особливих обставин з об`єктивних причин (форс-мажорні обставини), які сторони не могли передбачити і що перешкоджають сторонам виконати свої обов`язки. До таких обставин віднесено, зокрема війну та воєнні дії.

Відповідно до п. 9.5 Договору, сторона яка не може виконувати свої договірні відносини, внаслідок обставин, зазначених у п. 9.4 Договору повинна проінформувати про це іншу сторону, а також належним чином цей факт підтвердити.

Пунктом 11.2 Договору визначено, що договір набирає чинності з моменту його підписання із врахуванням вимог п. 8.4 Договору, і діє до остаточного виконання зобов`язань.

Згідно з п. 10.1 Договору, він може бути достроково припинений з ініціативи пацієнта за умови письмового повідомлення медичного закладу із зазначенням причин. В такому випадку договір вважається розірваним через 5 робочих днів з моменту отримання повідомлення пацієнта. В такому випадку пацієнту на його вимогу повертається сплачена сума вартості Договору, за винятком вартості фактично наданої медичної допомоги.

Позивачем за договором сплачено 02 лютого 2022 року за рахунком-фактурою №71153, 32743 грн. за послуги родопоміч через природні родові шляхи при одноплодовій вагітності, палата «Комфорт» (1) (програма 1) без ПДВ, родопоміч через природні родові шляхи при одноплодовій вагітності, палата «Комфорт» (2) (Програма 1) без ПДВ - 32743 грн., родопоміч через природні родові шляхи при одноплодовій вагітності, палата «Комфорт» (програма 1), з ПДВ - 6642 грн., страховий платіж «Безпечні пологи розширена» Програма 1, 1800 грн., всього на суму 73928 грн..

02 лютого 2022 року між сторонами укладено додаткову угоду №1 до договору №40РП/02/2022 про надання медичної допомоги (медичних послуг), відповідно до якої за побажанням пацієнта призначено лікаря Грицько В.С. для участі в проведенні пологів пацієнта та додатково сплачено пацієнтом 19600 грн.

З матеріалів справи убачається, що позивач зверталася до відповідача з електронним зверненнями, у якому просила вирішити питання щодо повернення коштів, у зв`язку з припиненням відповідачем надання послуг, однак доказів повернення коштів суду не надано.

У листі Торгово-Промислової палати України від 28.02.2022 р. №2024/02.0-7.1 вказано, що військова агресія російської федерації проти України з 24 лютого 2022 року є обставиною непереборної сили для суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по договору.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, відповідач посилався на зміст пунктів 9.3. та 9.4. Договору від 02 лютого 2022 року, за якими сторони не несуть відповідальності за не виконання або неналежне виконання умов цього Договору у разі виникнення форс-мажорних обставин, які сторони не могли передбачити і що перешкоджають сторонам виконати обов`язки за цим Договором; до форс-мажорних обставин сторони, окрім іншого, відносять війну і воєнні дії.

Також посилався на те, що введення воєнного стану в Україні з 24 лютого 2022 року і його дія до цього часу, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, стало обставиною непереборної сили для ТОВ «Пологовий будинок «Лелека», що підтверджується листом Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28 лютого 2022 року, що в свою чергу унеможливило виконання відповідачем своїх обов`язків, оскільки будівля пологового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , яка знаходилася на межі бойових дій у Пущі-Водиці та зазнала обстрілів, була пошкоджена внаслідок активних бойових дій.

У зв`язку з цим пологовий будинок з березня 2022 року призупинив свою роботу та не приймав пацієнтів до 01 вересня 2022 року.

Колегія суддів вважає, що такі доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують висновку суду про наявність передбачених законом та договором підстав для повернення відповідачем грошових коштів, з огляду на таке.

Підставою для покладення на особу відповідальності за порушення зобов`язання є наявність її вини у формі умислу або необережності (ст.614 ЦК України).

Водночас, ст. 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Такі ж положення містить ч. 6 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів», який поширює свою дію на спірні правовідносини.

У п. 1 ч. 1 ст. 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.

Тобто, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків.

Згідно ст. 141 ЗУ «Про торгово-промислові палати в Україні», форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, в тому числі: введення карантину, встановленого КМ України, нетривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади.

Проте, відповідно до приписів ст. 617 ЦК України, наявність форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) не звільняє відповідача від виконання обумовленого договором зобов`язання щодо повернення грошових коштів внаслідок не надання медичних послуг за договором, а лише може бути підставою для його звільнення від передбаченої законом чи договором відповідальності за його невиконання, зокрема сплати неустойки, відшкодування збитків, моральної шкоди тощо, що і було вірно враховано судом першої інстанції при ухваленні рішення про часткове задоволення вимог позивачки.

З наведеного слідує, що за приписами статті 617 ЦК України, особа звільняється від відповідальності за порушення зобов`язань, якщо воно стало саме наслідком форс-мажору.

Однак, сам по собі воєнний стан не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні.

Війна, як обставина непереборної сили, звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин компанія/фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання (правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 10 березня 2023 року в справі №922/1093/22).

У постанові Верховного Суду від 14 червня 2022 року (справа №922/2394/21) також зазначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.

Відповідач, вказуючи на те, що з березня 2022 року робота пологового будинку була вимушено припинена через російську агресію та введення воєнного стану на території України, надання пологовим будинком медичної допомоги пораненим військовослужбовцям, територіальній обороні, мирним жителям, породіллі, обстріли будівлі пологового будинку, не мотивує та не обґрунтовує, як саме вказані обставини вплинули на виконання обов`язку саме з повернення позивачу коштів за договором.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог та обґрунтовано стягнув з відповідача грошові кошти у розмірі 91728 грн.

Доводи апеляційної скарги не спростовують такого висновку суду першої інстанції та за своїм змістом є доводами відзиву на позовну заяву, яким в оскаржуваному рішенні надано належну правову оцінку.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення втрат від інфляції та 3 % річних, суд першої інстанції виходив із неналежного виконання відповідачем умов договору щодо повернення позивачу коштів у сумі 91728 грн. на вимогу останньої.

Однак, погодитися з вказаним висновком суду не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Встановлено, що наявність обставин непереборної сили, зокрема воєнних дій за фактом агресії росії, підтверджена листом Торгово-промислової палати України № 2024/02.0-7.1 від 28 лютого 2022 року, який надавав відповідач до суду першої інстанції.

Крім того, факт агресії росії проти України є загальновідомим і не потребує доведення.

З огляду на зазначене, підстави для стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних у відповідності до вимог ст. 625 ЦК України, відсутні.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача втрат від інфляції та 3% річних підлягає скасуванню із ухваленням в цій частині нового судового рішення, про відмову у задоволенні вказаної вимоги.

В частині оскарження апелянтом розміру стягнутої суми витрат на правничу допомогу, то апеляційний суд зазначає наступне.

В позовній заяві, що подана адвокатом Василевською А.А., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , однією із вимог було стягнення судових витрат на правничу.

На підтвердження витрат на оплату послуг адвоката, суду надано: договір про надання правової допомоги від 04 квітня 2023 року, укладеного між Адвокатським бюро «Анжели Василевської» та ОСОБА_1 , додаткову угоду №1 про надання правової допомоги від 04 квітня 2023 року, акт №1 прийняття-передачі наданих послуг від 14 квітня 2023 року, рахунок №10/04-23 від 10 квітня 2023 року, квитанцію до прибуткового касового ордера №10.04.2023 та ордерпро надання правничої (правової) допомоги.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, що пов`язані з розглядом справи, належать витрати 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч.1 ст.134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має врахувати: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (ч.3 ст.141 ЦПК України).

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 і від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

З урахуванням викладеного, проаналізувавши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення з відповідача витрат за надання правової допомоги на користь позивача в сумі 9000 грн., що є обґрунтованим і пропорційним до предмета спору та об`ємом виконаної адвокатом роботи, а тому у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для зменшення розміру витрат за надання правової допомоги та зміни рішення суду першої інстанції у цій частині.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 11 серпня 2023 року в частині задоволення вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» про стягнення втрат від інфляції у розмірі 19517,73 грн. та 3% річних в розмірі 2932 грн. 78 коп. скасувати та постановити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні вказаних вимог.

В іншій частині рішення суду, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба