Справа № 344/7208/23
Провадження № 22-ц/4808/1224/23
Головуючий у 1 інстанції Антоняк Т. М.
Суддя-доповідач Барков В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Баркова В. М.,

суддів: Девляшевського В. А.,

Луганської В. М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» на рішення Івано-Франківського міського суду від 27 липня 2023 року в складі судді Антоняка Т. М., ухвалене в м. Івано-Франківську Івано-Франківської області, в справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2023 року позивач товариство з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (надалі ТОВ «Авентус Україна») звернулось до суду із позовом до відповідачки ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтовано тим, що 08 січня 2020 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 був укладений договір № 1764719 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора який був надісланий на номер мобільного телефону відповідачки. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачкою своїх зобов`язань по кредитному договору утворилась заборгованість у загальному розмірі 13 292 грн.,яка складається із 12 000 грн. заборгованості за кредитом та 1 392 грн. заборгованості по несплаченим відсоткам, яку позивач просив стягнути з відповідачки разом із судовими витратами.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 27 липня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ТОВ «Авентус Україна» посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що ТОВ «Авентус Україна» не долучило до матеріалів справи докази, на підтвердження приналежності одноразового ідентифікатора ОСОБА_1 яким вона здійснила підписання кредитного договору № 1764719. Хоча апелянт надав докази про те, що номер телефону ( НОМЕР_1 ) на який відправлявся код належить саме відповідачці, до того ж, даний номер телефону відповідачка використовувала при укладанні попередніх 23-ох кредитних договорів з ТОВ «Авентус Україна».

Апелянт зазначає, що кредитний договір між сторонами було укладено в електронній формі відповідно до норм чинного законодавства, а також вільного волевиявлення відповідачки. Про це свідчить те, що ОСОБА_1 зареєструвалася на сайті товариства, подала заявку на отримання кредитних коштів. Перед укладанням договору відповідачка підтвердила, що їй була надана інформація щодо умов та порядку його укладання. Приймаючи пропозицію (оферту) укладення договору відповідач натиснута кнопку «погоджуюсь» у особистому кабінеті. Після чого, ТОВ «Авентус Україна» надіслало відповідачці одноразовий ідентифікатор у вигляді коду. Введенням одноразового ідентифікатора,що є її електронним підписом ОСОБА_1 підписала кредитний договір. Крім того, у разі незгоди з умовами та порядком укладання договору відповідачка могла відкликати свою згоду на укладання договору. Натомість таких дій ОСОБА_1 не вчиняла, а навпаки 15 січня 2020 року здійснила платіж в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 1 134 грн. А тому, представник ТОВ «Авентус Україна» вважає, що кредитний договір укладено з дотриманням принципу свободи договору.

Також зазначає, що помилковим є висновок про можливість ТОВ «Авентус Україна» надати докази на підтвердження перерахунку відповідачці кредитних коштів, адже апелянт не є надавачем платіжних послуг і не є банківською установою, тому позбавлений можливостей відкривати рахунки для клієнтів, і, як наслідок, формувати платіжні доручення та виписки за такими рахунками. Тому представник апелянта разом із відповіддю на відзив подав клопотання про витребування в АТ «ОЩАДБАНК» виписки за операціями карткового рахунку банківської карти № НОМЕР_2 , відкритої в АТ «ОЩАДБАНК», що належить/належала ОСОБА_1 , адже відповідач таких доказів не надала. Однак, дане клопотання судом було проігноровано та не розглянуто. До того, представник апелянта зазначає, що 08 січня 2020 року ТОВ «Авентус Україна» перерахувало кошти на банківську картку відповідачки, яку вона вказала особисто в заявці на отримання кредиту.

Суд першої інстанції при прийнятті рішення дійшов хибного висновку спираючись на рішення суду від 12 травня 2022 року по справі №344/20646/21 де предметом позову було визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, бо дане рішення жодним чином не стосується цієї справи щодо стягнення заборгованості. Неправильною є встановлена судом обставина щодо автоматичної пролонгації договору та відсутності доказів щодо її здійснення, адже відповідачка особисто ініціювала продовження строку користування кредитом через особистий кабінет за допомогою опції «продовжити кредит» з одночасним ініціюванням платежу на користь апелянта.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Микулич І. В. вказує, що оскаржуване рішення суду ухвалено з дотриманням норм процесуального та матеріального права, яке підлягало застосуванню. Судом повно та всебічно досліджено наявні у справі докази і дано їм належну оцінку. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 27 липня 2023 року без змін.

Згідно із частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи категорію справи, ціну позову, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає,що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина 1 статті 263 ЦПК України).

Суд, відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Оскаржуване судове рішення вказаним вимогам не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із недоведеності позовних вимог, адже позивачем не доведено належності відповідачці одноразового ідентифікатора яким підписано договір, а також не надано доказів передачі відповідачці кредитних коштів.

Судова колегія не погоджується із оскаржуваним судовим рішенням, виходячи із наступного.

Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні визначені Законом України «Про електронну комерцію» (надалі Закон), який встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Відповідно до статті 3 цього Закону електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною 6 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною 5 статті 11 Закону передбачено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідно до статті 12 указаного Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так відповідно до правових висновків, що викладені Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19 слідує, що за змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).

Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Апеляційним судом встановлено, що 08 січня 2020 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 в електронній формі укладено договір № 1764719 про надання споживчого кредиту (далі - Договір), відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна» надало відповідачці кредит на суму 12 000 грн. строком на 7 днів (п.п. 1.1, 1.2 Договору) (а.с. 17-20).

Згідно п. 6.6 Договору він укладається шляхом направлення його тексту підписаного зі сторони товариства в особистий кабінет позичальника для ознайомлення та підписання. Договір вважається укладеним з моменту його підписання аналогом власноручного підпису товариства та відтиску печатки, що відтворені засобами копіювання та електронним підписом позичальника, що відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який формується для кожного разу використання та направляється позичальнику на засіб зв`язку повідомлений останнім. Введення позичальником коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом цього договору вважається направленням товариству повідомлення при прийняття в повному обсязі умов цього договору.

Датою укладення Договору є дата його підписання, він набуває чинності з моменту відправки грошових коштів клієнту та діє до повного виконання клієнтом своїх зобов`язань за цим договором (п. 1.2, 6.2 Договору).

ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису (цифрового одноразового ідентифікатора М492792, який був надісланий їй 08 січня 2020 року о 10:16:22 на номер телефону НОМЕР_1 ) 08 січня 2020 року о 10:16:55 год. підписала договір № 1764719 про надання споживчого кредиту від 08 січня 2020 року та графік платежів до договору про надання споживчого кредиту № 1764719 від 08 січня 2020 року, підтвердивши бажання отримати кредитні кошти та погодження із умовами кредитування та наслідками у разі невиконання зобов`язань за таким договором (а.с. 17-20, 21, 161).

Зазначені обставини також підтверджуються письмовими доказами, а саме інформації з облікової картки клієнта, що розміщена в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства, відповідно до якої слідує, що ОСОБА_1 зареєстрована на сайті товариства та при реєстрації вказала свій контактний номер телефону НОМЕР_1 та електронну пошту, а також реквізити своєї банківської картки (а.с. 153-155).

Зазначене вище спростовує позицію ОСОБА_1 про не укладення між нею та ТОВ «Авентус Україна» кредитного договору і не підписання такого договору саме відповідачкою, адже Договір № 1764719 про надання споживчого кредиту від 08 січня 2020 року укладений між сторонами в електронній формі і є таким, що укладений у письмовому вигляді.

При визначенні розміру кредитної заборгованості, апеляційний суд виходить з наступного.

Так, відповідно до положень п.1.3 Договору № 1764719 про надання споживчого кредиту від 08 січня 2020 року сторони погодили фіксовану процентну ставку за користування коштами, а саме:

- знижену процентну ставку, яка становить 1,35% в день від суми кредиту, яка застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.2 цього Договору (п.1.3.1);

- стандартну процентну ставку, яка становить 1,80 % в день від суми кредиту, яка застосовується: у межах строку надання кредиту, зазначеного в п. 1.2 цього Договору, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки, та у межах нового строку, якщо відбулося продовження строку користування кредитом відповідно до п. 1.8 Договору.

Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення Договору становить: за зниженою ставкою - 494,10% річних, за стандартною ставкою - 658,80% річних.

Відповідно до п. 1.5, 1.5.1, 1.5.2 Договору визначена загальна вартість кредиту на дату укладення договору за зниженою ставкою у розмірі 13 134 грн., за стандартною ставкою - 13 512 грн (а.с. 17-20).

Як вбачається із п. 1.6 Договору сторони домовилися, що кошти кредиту надаються шляхом перерахування Товариством грошових коштів за реквізитами платіжної картки зазначеної позичальником в особистому кабінеті.

Нарахування процентів за Договором здійснюється щоденно, починаючи з дня надання позики, на залишок фактичної заборгованості за позикою за фактичну кількість календарних днів користування позикою (п. 3.2).

Відповідно до Графіку платежів до договору про надання споживчого кредиту № 1764719 від 08 січня 2020 року, дата повернення кредиту та сплати нарахованих процентів - 15 січня 2020 року, сума позики складає 12 000 грн., сума нарахованих процентів - 1 134 грн. Разом до оплати: 13 134 грн. (а.с. 21).

Згідно із свідоцтвом серії ФК № 870 від 28.02.2017, виданим Національною комісією, що здійснює регулювання у сфері ринків фінансових послуг, ТОВ «Авентус Україна» є фінансовою установою (а.с. 118) та має ліцензію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів) (а.с. 22-23).

Відповідно до свідоцтва від 02.07.2015, виданим Національною комісією, що здійснює регулювання у сфері ринків фінансових послуг, ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» є фінансовою установою (а.с. 26), що має ліцензію на переказ коштів у національній валюті без відкриття рахунків (а.с. 24).

20.04.2017 між ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» та ТОВ «Авентус Україна» укладено договір про організацію переказу грошових коштів №ВП-2000417-1, предметом якого, крім іншого, є організація та здійснення переказів грошових коштів від Кредитної установи на банківські рахунки Клієнтів (для видачі кредитів або позик) (п.1.1) (а.с. 215-218).

Як слідує із листа ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» за № 6231-ВП від 25 квітня 2023 року відповідно до договору № ВП-2000417-1 від 20.04.2017 за дорученням ТОВ «Авентус Україна» було здійснено наступні успішні перекази коштів на картки клієнтів: 08 січня 2020 року на суму 12 000 грн., маска картки НОМЕР_3 , код авторизації 367667, номер транзакції в системі WayForPay -creditplus - 4814016 (а.с. 53).

Заперечуючи факт отримання кредитних коштів, відповідачка всупереч вимогам ч. 3 ст. 12 ЦПК України не надала суду належні та допустимі докази не надходження кредитних коштів на власноручно вказану при реєстрації на сайті товариства картку.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши у відповідності із вимогами ст. 89 ЦПК України надані учасниками справи та витребувані судом докази: договір № 1764719 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту від 08 січня 2020 року; графік платежів до цього договору; скрін-шоти за №№1-15 (ознайомлення з правилами та договірними документами, підписання договору, надіслання пропозиції споживачу на вказаний ним номер телефону; відправлення повідомлення на електронну адресу відповідачки про перерахування на карту кредиту в розмірі 12 000 грн. із зазначенням строку кредитування, дати погашення та суму до сплати; укладення відповідачкою з Товариством за період з вересня 2018 року по січень 2020 року 24 кредитних договорів, апеляційний суд вважає доведеним факт отримання ОСОБА_1 кредитних коштів у розмірі 12 000 грн. та наявності підстав для стягнення з останньої кредитної заборгованості.

Відповідачка ОСОБА_1 15 січня 2020 року частково погасила кредит на суму 1 134 грн. (а.с. 199).

У цьому випадку відповідно до п. 1.7, 1.8 Договору він вважається продовженим на новий строк, тобто до 22 січня 2020 року, а нарахування процентів має здійснюватись за стандартною процентною ставкою.

З розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість відповідачки за договором становить 13 292 грн., із них: 12 000 грн. - кредитної заборгованості та 1 292 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами з врахуванням часткового її погашення відповідачкою, яка й підлягає стягненню на користь позивача.

А висновки суду першої інстанції про недоведеність надання ОСОБА_1 кредитних коштів по Договору у розмірі 12 000 грн. та в зв`язку із цим відсутності підстав для стягнення кредитної заборгованості є такими, що не відповідають вимогам діючого законодавства.

Також не можна погодитися і з посиланням суду на обставини, встановлені рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12 травня 2022 року у справі № 344/20646/21, оскільки цим рішенням встановлено факт відсутності доказів безспірної заборгованості для здійснення виконавчого напису та судом не було встановлено факту не укладання Договору.

З огляду на наведене, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового рішення є обґрунтованими та доведеними.

У відповідності до ч. 13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З врахуванням положень ч. 2 ст. 141 ЦПК України підлягають до стягнення із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Авентус Україна» понесені останнім судові витрати в сумі 2 684 грн. за подачу позовної заяви та 3 220 грн. 81 коп. за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна»1 - задовольнити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 27 липня 2023 року - скасувати.

Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» заборгованість за договором № 1764719 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту від 08 січня 2020 року станом на 13 березня 2023 року в сумі 13 292 (тринадцять тисяч двісті дев`яносто дві) грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 12 000 грн. та заборгованості по відсоткам в сумі 1 392 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору за подачу позовної заяви в сумі 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн.. а разом - 15 976 (п`ятнадцять тисяч дев`ятсот сімдесят шість) грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» судові витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 3 220 (три тисячі двісті двадцять) грн. 81 коп.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 06 листопада 2023 року.

Судді В. М. Барков

В. А. Девляшевський

В. М. Луганська